Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. Виклад позиції позивача. 17.06.2022 року адвокат Країло С.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з означеним позовом до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів, у якому просить змінити розмір стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.12.2018 року на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини (1/3 частини) частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту вступу цього рішення в законну силу і до [INFO], тобто до досягнення [PERSON] повноліття, та з 16.05.2027 року - в розмірі однієї чверті (1/4 частини) його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , визначивши їх у розмірі однієї чверті (1/4 частини) його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12 серпня 2007 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 16 березня 2017 року. Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Рішенням Шаргородського районного суду від 28 грудня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту вступу цього рішення в законну силу і до [INFO], тобто до досягнення [PERSON] повноліття, та з 16.05.2027 року - в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . 19 січня 2021 року позивач [PERSON] одружився з [PERSON] , від шлюбу з якою має доньку [PERSON] , [INFO] . Як вбачається, у платника аліментів з 19 січня 2021 року змінився сімейний стан (він вдруге одружився та має малолітню дитину, яку теж потрібно утримувати). Крім того, змінився майновий стан [PERSON] , який з 05.06.2013 року ніде не працює, в своєму розпорядженні будь-якої власності не має, допомоги по безробіттю не отримує. Не дивлячись на скрутне матеріальне становище, [PERSON] сплачує [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 2700-2800 грн. щомісячно. Проте, призначений судом розмір аліментів сплачувати на даний час не в змозі, в зв`язку з чим станом на 01.06.2022 року утворився борг по виплаті аліментів на загальну суму 37660 грн. З огляду на викладене вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, Конвенцією про права дитини. При обґрунтуванні позовних вимог представник позивача покликається на вимоги ст.ст.150, 182, 183, 192 СК України. 21.07.2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Країло С.В. подав до Шаргородського районного суду, а також на адресу відповідача, відповідь на відзив (а.с.68, 71). У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, представник позивача вважає, що однією з підстав, визначених ст.192 СК України, для зміни раніше встановленого розміру аліментів, є погіршення стану здоров`я членів сім`ї будь-якої із сторін спору. Так, донька [PERSON] - [PERSON] , яка народжена у шлюбі з [PERSON] , має неврологічне захворювання - атрофію головного мозку, гіпоплазію мозолистого тіла, гіпоплазію хребтових артерій, в зв`язку з чим потребує тривалого лікування. Наведене підтверджується актом обстеження МРТ [PERSON] від 22.06.2022 року за №25289, випискою із медичної карти стаціонарної хворої [PERSON] за №5755. З огляду на викладене представник позивача вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити з наведених у ньому підстав. Суду [PERSON] пояснив, що за рішенням Шаргородського районного суду повинен сплачувати на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] аліменти, зокрема, на теперішній час, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення повноліття старшою донькою, після чого розмір аліментів визначено у розмірі ј частини заробітку (доходу) до повноліття доньки [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він сплачує щомісячно аліменти у розмірі 2700-2800 грн. на утримання обох доньок, так як не спроможний сплачувати у повному обсязі, визначеному судовим рішенням, оскільки змінився його сімейний та майновий стан. Зокрема, він одружився та має доньку [PERSON] від другого шлюбу. Донька хворіє на тяжке захворювання, потребує постійного лікування, тому значні кошти витрачаються на лікування дитини. До того ж, дружина вагітна другою дитиною, тому також потребує додаткових коштів на її утримання. В їх сім`ї він один працює, але офіційно не працевлаштований, має різні тимчасові підробітки, від яких отримує дохід приблизно 6000-7000 грн. на місяць, з яких майже 3000 грн. витрачає на сплату аліментів, а решту коштів - на утримання своє та сім`ї. Він не має вищої освіти, тому не працевлаштувався у жодну державну установу чи установу органу місцевого самоврядування. Працював робітником складу, водієм, але кожного разу йому відмовляли у офіційному працевлаштуванні. Впродовж 2020 року та у 2021 році він перебував на заробітках за кордоном, але через карантинні заходи у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), він не міг працевлаштуватися та отримувати доходи, тому повернувся додому. На обліку в службі зайнятості він не перебуває та допомоги по безробіттю не отримує, оскільки офіційно не працевлаштований, тому йому усно відмовлено в районній філії центру зайнятості у постановці на облік та роз`яснили, що можлива постановка його на облік для пошуків роботи тільки в тому випадку, якщо він впродовж шести місяців буде з`являтися на відмітки та різні заходи у РЦЗ. Він відмовився від постановки на такий облік для пошуків роботи, оскільки вважає, що це вимагатиме тривалого часу, а йому робота потрібна відразу з огляду на необхідність утримання трьох дітей та вагітної дружини. Представник позивача - адвокат Країло С.В. в судовому засіданні підтримав позов та просить задовольнити заявлені вимоги, врахувавши обставини, зазначені в позові, які свідчать про зміну сімейного стану позивача та про погіршення його майнового стану. Внаслідок хвороби найменша донька позивача потребує витрати значних коштів на лікування, тому [PERSON] не в змозі сплачувати аліменти у повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості. До того ж, позивач не має ні власного майна, ні земельної ділянки, з яких міг би отримувати дохід та витрачати його на сплату аліментів. Зміна сімейного стану позивача, який одружився вдруге, та народження у нього дитини є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, тобто його зменшення. Також, погіршення майнового стану позивача доводиться належними доказами, та є другою підставою для зменшення розміру аліментів та визначення їх у розмірі ј частини від заробітку (доходу) [PERSON] на утримання двох дітей. 2. Виклад заперечення відповідача. Відповідач [PERSON] скористалася своїм правом на подання відзиву на позов і 08.07.2022 року подала до Шаргородського районного суду, а також на адресу позивача відзив на позов (а.с.32-37, 56). Заперечуючи щодо позовних вимог, [PERSON] зазначила, що в обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на те, що з часу ухвалення рішень Шаргородського районного суду Вінницької області від 16.03.2017 року у справі №152/353/17 та від 28 грудня 2018 року у справі №152/1715/18 про стягнення з нього аліментів, відбулися зміни його матеріального та сімейного стану, які полягають в тому, що він вдруге одружився та в нього народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , яка потребує утримання, тоді як він ніде не працює, в своєму розпорядженні будь-якої власності не має, допомоги по безробіттю не отримує, тому перебуває у скрутному матеріальному становищі, сплачуючи аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2700-2800 грн. щомісячно. Позовні вимоги [PERSON] вона не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. З даним позовом до суду позивач звертається вдруге. Так, з 07 квітня 2022 року по 18 травня 2022 року у провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області вже знаходилася цивільна справа №152/238/22 за позовом [PERSON] до неї про зміну способу стягнення аліментів, по якій сторонами було подано всі заяви по суті. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 травня 2022 року задоволено заяву позивача і позовну заяву залишено без розгляду та стягнуто з позивача на її користь частину понесених нею судових витрат. У справі, яка розглядається, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану, в тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. З практики Верховного Суду вбачається, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (в даному випадку - іншими). Факт народження у позивача ще однієї дитини в іншій сім`ї хоч і змінює сімейний стан, але сам по собі не свідчить про погіршення його матеріального стану. Вважає, що згідно із вимогами ст.183 СК України, на трьох і більше дітей позивач мав би платити в частці половину (1/2) заробітку (доходу) і в середньому на кожну дитину із трьох дітей припадало б по 16,66% аліментів, що відповідає розміру аліментів, визначеному у рішенні від 28.12.2018 року у справі №152/1715/18, який є предметом спору в цій справі. Визначений у рішенні Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2018 року у справі №152/1715/18 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач з певного часу має на утриманні малолітню дитину в іншій сім`ї без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення його старших дітей та суперечитиме їх інтересам. Вважає, що зміна сімейного стану позивача (одруження) та народження третьої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, вважає, що позивач не довів належними доказами погіршення матеріального стану або значного покращення матеріального стану відповідача. Обставини, на які зсилається позивач, фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням про стягнення аліментів через те, що він офіційно не працевлаштований. Разом з тим, позивач не надав належних і допустимих доказів того, що він з 2013 року шукав офіційну роботу або перебував на обліку в центрі зайнятості як особа, яка шукає роботу, оскільки він має вищу освіту юриста і мав можливість працевлаштуватися офіційно, в тому числі, в Джуринській територіальній громаді, де у 2021 році були вакантні посади. Крім того, позивач має професію водія, працював обліковцем в господарстві (з даних трудової книжки) та робить ремонтні та будівельні роботи по найму, в тому числі, з членами своєї родини. Також, позивач виїздив на тимчасові заробітки за кордон та отримував значні доходи у іноземній валюті. Наскільки їй відомо, позивач придбав легковий автомобіль «ВАЗ 2106» з державним номерним знаком [NUMBER] з причепом та інше майно, які знаходяться по місцю проживання сім`ї позивача і ним використовуються за призначенням. При цьому, позивач оформив відповідне майно не на себе, а на інших осіб, невиключно, з метою уникнення від арешту майна виконавчою службою при стягненні заборгованості по аліментах. Враховуючи, що позивачем не доведено об`єктивно факту істотного погіршення його матеріального становища як платника аліментів, виходячи з пріоритету інтересів дітей та їх потреб, вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вважає, що позивач має відшкодувати їй понесені судові витрати відповідно до вимог ст.ст.133, 134, 137, 141 ЦПК України, які полягають у сплаті за надану їй професійну правничу допомогу (оплату послуг адвоката) в розмірі від 3000 гривень з розрахунку 800 гривень за одну годину роботи/послуг, в тому числі при ознайомленні з документами, аналізі характеру спору, чинного законодавства та судової практики, консультації, виготовлення копій, складання відзиву та клопотання, участі в судових засіданнях та інших послуг. 28.07.2022 року відповідачем - [PERSON] було подано до Шаргородського районного суду, а також надіслано на адресу позивача заперечення на відповідь на позов (а.с.72-77, 75). В запереченні відповідач [PERSON] зазначила, що в обґрунтування позовних вимог позивач у відповіді на відзив серед підстав позову зазначає, що його найменша дитина - донька [PERSON] хворіє, що підтверджується даними медичних обстежень. Разом з тим, позивач не подав до матеріалів справи жодних належних і допустимих доказів в підтвердження погіршення свого стану здоров`я, майнового стану, в тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. У задоволенні позову просить відмовити, оскільки вважає його безпідставним. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримала поданий до суду відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, вважає позов [PERSON] безпідставним та просить відмовити у його задоволенні, а також стягнути понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Представник відповідача - адвокат Костриця В.С. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] , зсилаючись на недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, а також стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені останньою судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. Суду адвокат Костриця В.С. пояснив, що наявні докази зміни сімейного стану позивача, оскільки вбачається, що він вдруге одружився та від шлюбу у нього народилася дитина. Разом з тим, вважає, що таким чином сімейний стан позивача поліпшився та не призводить до неможливості сплачувати аліменти. Так, наймолодша дитина позивача проживає з ним та матір`ю дитини, тобто утримується обома батьками, а також, на утримання дитини сім`я отримує соціальні виплати від держави у виді допомоги при народженні, щомісячної допомоги до досягнення трирічного віку дитиною. Тому народження дитини у повторному шлюбі не є обставиною, яка свідчить про погіршення майнового стану позивача. Хвороба дитини, яка народилася у повторному шлюбі позивача, не є обставиною, яка передбачена у ст.192 СК України для зміни розміру аліментів, зокрема, його зменшення. Просить суд також врахувати, що позивач не тільки не вказав своїх реальних доходів від тимчасових заробітків, а й не надав доказів про отримання ним в середньому 6000-7000 грн. на місяць, тому, на його переконання, у суду відсутні підстави для того, щоб брати до уваги ствердження останнього про те, що він витрачає половину свого доходу на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] . За станом здоров`я позивач є молодою, здоровою та працездатною людиною, може працювати та утримувати всіх своїх дітей, разом з тим, на його переконання, позивач не бажав працевлаштуватися, так як на облік у службу зайнятості не став, пояснивши тим, що не хотів ходити на постійні відмітки. Крім того, адвокат Костриця В.С. звертає увагу суду на те, що відсутні докази поліпшення майнового стану відповідача [PERSON] , яка також одружилася вдруге, народила дитину у повторному шлюбі, але працює для того, щоб належним чином забезпечувати утримання та інтереси дітей. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Представник позивача - адвокат Країло С.В. 08.09.2022 року подав до Шаргородського районного суду заяву про відкладення судового засідання (а.с.81). Позивач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавав. 2. Представник відповідача - адвокат Костриця В.С. 08.07.2022 року подав до Шаргородського районного суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін по справі (а.с.58). 3. 08.07.2022 року відповідач [PERSON] подала до Шаргородського районного суду клопотання про витребування матеріалів справи та про допит позивача як свідка (а.с.57). Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, відповідач [PERSON] до суду не подавала. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 20.06.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Країло С.В., до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 15.07.2022 року без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано сторонам у справі у встановлені судом строки подати заяви по суті - відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь (а.с.28-29). 2. Ухвалою суду від 15.07.2022 року задоволено клопотання адвоката Костриці В.С. про розгляд справи з викликом сторін та призначено перше судове засідання на 02.08.2022 року; визначено дату другого судового засідання для розгляду справи по суті - 08.09.2022 року (а.с.60-61). 3. В судовому засіданні 02.08.2022 року без виходу суду до нарадчої кімнати частково задоволено клопотання відповідача [PERSON] від 08.07.2022 року про витребування матеріалів справи та про допит позивача як свідка, зокрема, витребувано з архіву Шаргородського районного суду для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи №152/238/22; у задоволенні клопотання про допит позивача як свідка - відмовлено. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначеного за рішенням суду. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Дослідивши докази суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2007 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 16.03.2017 року (а.с.8-9). Від спільного проживання у шлюбі у позивача та відповідача народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії відповідно [NUMBER] , [NUMBER] (а.с.6-7). На користь відповідача [PERSON] з позивача [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.03.2017 року у справі №152/377/17 на утримання дітей: дочок [PERSON] та [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі по 750 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05.01.2017 року і до досягнення повноліття кожною дитиною. Вказана обставина встановлена судовим рішенням Шаргородського районного суду від 28.12.2018 року у справі №152/1715/18, яке набрало законної сили 28.01.2019 року, а також не заперечується сторонами, тому, в силу вимог ч.ч.1, 3 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.12.2018 року у справі №152/1715/18, яке набрало законної сили 28.01.2019 року, змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та визначено їх у розмірі однієї третини (1/3 частини) його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання законної сили рішенням суду і до [INFO] , тобто до досягнення [PERSON] повноліття, та з 16.05.2027 року - в розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, - до [INFO] (а.с.10-14). Розмір аліментів, які стягуються наразі з [PERSON] за вказаним судовим рішенням, визначено судом у частці (1/3) від його заробітку (доходу) до повноліття доньки [PERSON] , на підставі ч.ч.1, 2 ст.183 СК України. Стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] здійснюється в примусовому порядку. Вказана обставина не заперечується сторонами, тому, в силу вимог ч.3 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. З копії розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №58458812 вбачається, що заборгованість позивача по аліментах, які стягуються на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] , станом на 31.05.2022 року становить 37660 грн. (а.с.21). Отже, суд встановив такі обставини: що позивач має неповнолітніх дітей - доньок [PERSON] та [PERSON] ; що з позивача на утримання неповнолітніх доньок, згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.03.2017 року стягнуто на користь відповідача [PERSON] аліменти, спосіб стягнення яких змінено рішенням цього ж суду від 28.12.2018 року; що розмір аліментів визначено у частці (1/3) від заробітку (доходу) [PERSON] до повноліття доньки [PERSON] та після цього - у розмірі ј частини заробітку (доходу) до досягнення повноліття донькою [PERSON] , тобто у розмірі, що не перевищує половини його заробітку (доходу); що наявна заборгованість позивача по аліментах. Крім того, судом встановлено, що позивач з 19.01.2021 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с.15). Від шлюбу з [PERSON] позивач має малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до копії виписки №5755 від 22.06.2022 року із медичної карти [PERSON] , дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні ВОР з 17.06.2022 року по 22.06.2022 року; повний діагноз: епілепсія структурна, наслідки ТНТ, атрофія головного мозку, гіпоплазія мозолистого тіла, гіпоплазія хребтових артерій; встановлено лікування тривалістю один рік та періодичність проведення оглядів для перевірки стану здоров`я кожних три місяці (а.с.70). Встановлені судом обставини свідчать про зміну сімейного стану позивача. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, за позовом платника аліментів або одержувача аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, не виключається одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч..1, 2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з одруженням та народженням дитини від іншого шлюбу. Відтак, суд вважає, що така зміна сімейного стану позивача, як повторне одруження та народження дитини - [PERSON] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, тобто його зменшення, як і хворобливий стан здоров`я дитини, оскільки дитина утримується обома батьками, та, до того ж, норма ст.192 СК України підставою для зміни розміру аліментів зазначає, в тому числі, погіршення здоров`я платника або стягувача аліментів, а не членів сім`ї когось з них. До такого висновку суд приходить, виходячи із правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 08.06.2022 року у справі №565/1059/21 (провадження №61-3636св22) та у постанові від 16.09.2022 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460 св 20). Крім того, у вказаних вище постановах Верховний Суд зробив висновок про те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. До того ж, суд встановив, що дитина позивача від повторного шлюбу [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком - позивачем [PERSON] та матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією довідки виконкому Джуринської сільської ради за №635 від 06.06.2022 року (а.с.17). Оскільки дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з обома батьками, що підтверджується копією вказаної вище довідки виконкому Джуринської сільської ради, то суд робить висновок, що вона утримується також обома батьками. Отже, повторний шлюб позивача та народження дитини від другого шлюбу, на переконання суду, не можна вважати такою зміною сімейного стану, яка є підставою для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, і яка погіршила його сімейний чи майновий стан. Щодо погіршення матеріального стану позивача, на що зсилається останній у позові як на ще одну підставу для зменшення розміру аліментів, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач з 2012 року та до цього часу офіційно не працевлаштований, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.18-19). З копії довідки, виданої позивачу Шаргородською районної філією Вінницького обласного центру зайнятості 06.06.2022 року за №441 вбачається, що [PERSON] не зареєстрований як безробітний (а.с.20). Позивач зсилається у позовній заяві на відсутність достатнього доходу для сплати аліментів на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, який саме розмір щомісячного доходу позивача, останній у позові не вказав та доказів розміру щомісячного доходу до позову під час судового розгляду не додав. Ствердження позивача про отримання ним щомісячного доходу від тимчасових заробітків в середньому 6000-7000 грн. щомісячно не підтверджуються належними та допустимими доказами. Як встановлено судом, позивач [PERSON] не має у приватній власності житлового будинку та земельної ділянки, що підтверджується копією довідки виконкому Джуринської сільської ради від 06.06.2022 року за №636 (а.с.20). При зверненні до суду із вступним словом та в поясненнях в ході судового розгляду позивач [PERSON] вказав, що у його власності ніколи не було ні житлового будинку, ні земельної ділянки. При цьому, суд зауважує, що такі обставини як відсутність у позивача офіційного працевлаштування та відсутність у власності житла та земельної ділянки на момент винесення судового рішення від 28.12.2018 року вже існували і це не є новими обставинами, які настали після ухвалення судового рішення, і які б давали підстави для зменшення розміру аліментів, оскільки з трудової книжки [PERSON] вбачається, що він офіційно не працевлаштований з 2012 року, а в судовому засіданні останній стверджував, що не мав і не має у власності житла та земельної ділянки. До того ж, доказів того, що позивач звертався у відповідну службу зайнятості з метою пошуку роботи [PERSON] суду не надав. Довідка Шаргородської РФ Вінницького ОЦЗ (а.с.20) не підтверджує факту звернення позивача до служби зайнятості з метою пошуку роботи, а лише констатує факт, що на 06.06.2022 року [PERSON] не перебуває на відповідному обліку як безробітний. Які перешкоди існували для позивача для встановлення його як безробітного, на відповідний облік у центр зайнятості, позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами. Доказів того, що позивач є непрацездатним, або має хворобливий стан здоров`я, що перешкоджає працевлаштуванню, або має інших утриманців, крім трьох дітей (двох від першого шлюбу та однієї - від повторного шлюбу), і що ці обставини дають підстави для зменшення розміру аліментів, [PERSON] суду не надано. Ствердження позивача про те, що його дружина [PERSON] вагітна, у зв`язку із чим не працює та перебуває на його повному утриманні, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Прожитковий мінімум в Україні для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні, а для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. ;Вказаний розмір прожиткового мінімуму для дітей сторін [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження, повинен забезпечуватися на рівні обома батьками, зокрема, як матір`ю, з якою проживають діти, так і батьком, який проживає окремо від них та з якого стягнуто аліменти у частці від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що вбачається із судового рішення від 28.12.2018 року. Сукупний розмір аліментів, що стягуються у примусовому порядку з [PERSON] на утримання обох дітей від шлюбу з [PERSON] , не перевищує розміру відрахувань, встановлених ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки становить лише 1/3 частину його доходів, а решту 2/3 доходів позивач може розподілити на утримання доньки від повторного шлюбу та своє і дружини. Так, ч.ч.1, 2 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, у тому числі, у разі стягнення аліментів, - 50 відсотків. Оскільки розмір аліментів визначений у судовому рішенні від 28.12.2018 року на утримання неповнолітніх дітей у частці від заробітку [PERSON] (1/3 до повноліття старшої доньки та в подальшому ј), не є більшим половини його заробітку (доходу) та встановлений на рівні не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд вважає, безпідставним ствердження позивача, що з повторним одруженням та народженням дитини від іншого шлюбу його сімейний та матеріальний стан змінився настільки, що є підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, при цьому батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд зауважує, що позивач не надав доказів зміни (погіршення) його майнового стану. Разом із тим, розмір аліментів, що стягуються за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.12.2018 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме їх інтересам. Встановлені судом обставини не свідчать про таку зміну як сімейного, так і матеріального стану позивача після ухвалення судового рішення від 28.12.2018 року, , зокрема про погіршення сімейного та матеріального стану, які б, на переконання суду, впливали на його спроможність сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] у частці від його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, тому відсутні підстави для зміни розміру стягуваних аліментів, тобто його зменшення. При цьому, суд враховує правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 23.01.2019 року у справі №464/3480/17-ц, від 25.09.2019 року у справі №730/1553/18-ц, від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19. Крім того, суд зауважує, що заперечуючи щодо позову, відповідач зсилається на те, що позивач придбав автомобіль ВАЗ-2106 з державним номером [NUMBER] з причепом, право власності на які записано на родичів позивача, та на підтвердження цього ствердження надає фототаблицю (фото 1, фото 2) (а.с.50 та на звороті). Суд відхиляє вказаний доказ, оскільки фототаблиця не має ознак письмового доказу, встановлених ст.95 ЦПК України, не містить даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та до того ж, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами придбання автомобіля та причепа саме позивачем. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначеного за рішенням суду, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 3 ст.51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст.179 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. VІ. Висновки суду СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживають діти. Проаналізувавши усі обставини, які становлять предмет доказування і мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими сторонами. Зокрема, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , розмір утримання яких, визначений рішенням Шаргородського районного суду від 28.12.2018 року, є предметом даного спору і на утримання яких з позивача на даний час стягуються аліменти в частці від доходу позивача, зокрема, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) до досягнення повноліття донькою [PERSON] , тобто [INFO] , та у подальшому в розмірі ј частини заробітку (доходу) до повноліття доньки [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Вказані обставини підтверджуються проаналізованими судом вище належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Зміна сімейного стану позивача, а саме одруження та народження від повторного шлюбу [INFO] дитини - [PERSON] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також, хвороба дитини - [PERSON] , на лікування якої потребуються кошти, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання інших дітей позивача, оскільки дитина проживає з батьком та матір`ю, тому утримується обома батьками, а не лише позивачем. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд звертає увагу на те, що визначений відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.12.2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину від повторного шлюбу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей [PERSON] та [PERSON] , та суперечитиме їх інтересам. Приймаючи до уваги, що сплата аліментів позивачем на утримання доньок [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження у визначеному відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.12.2018 року розмірі не є надмірним тягарем для позивача, а його зменшення не відповідає інтересам дітей, враховуючи баланс інтересів дітей та матеріальних можливостей батька, який є молодою, працездатною особою, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дітей у розмірі, визначеному судовим рішенням у справі №152/1715/18. Проаналізовані судом докази та законодавство дають підстави суду для висновку, що позов [PERSON] є безпідставним, необґрунтованим належними, достатніми, достовірними доказами, тому задоволенню не підлягає. При цьому суд виходить також із захисту інтересів усіх дітей позивача, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України). Частиною 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідачем разом з відзивом на позов додано квитанцію до прибуткового касового ордера №92 від 08.07.2022 року про оплату послуг адвоката [PERSON] в сумі 3000 грн. (а.с.52); розрахунок та погодження винагороди (гонорару, понесених витрат) за надану правничу допомогу (послуги) адвоката в сумі 3000 грн. протягом часу впродовж п`яти годин у виді надання консультації щодо характеру спору і доказів, складання відзиву, клопотань (а.с.51); ордер серії АВ №1034746 від 08.07.2022 року про надання правничої допомоги відповідачу адвокатом Кострицею В.С. (а.с.53); витяг з договору про надання правової (правничої) допомоги та представництва від 22.12.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Кострицею В.С. (а.с.54); належно засвідчену копію свідоцтва адвоката Костриці В.С. про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.55). Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача витрати на надання правничої допомоги в сумі 3000 грн., оскільки такий розмір витрат встановлений згідно з умовами п.4.1 Договору про надання професійної правової (правничої) допомоги, є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені (а.с.52).

Outcome: approved