Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, у якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспного двору, головою якого був дідусь позивача [PERSON] , а членами його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] . Вони набули права спільної сумісної власності, а саме по 1/6 частки будинку. [INFO] померла [PERSON] , а згодом [INFO] помер [PERSON] , після смерті яких спадщину прийняла їх дочка та мати позивача [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої, на підставі заповіту, спадщину прийняла позивач в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Інші спадкоємці відсутні. Проте, звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав на вказаний будинок, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за померлими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки вона позбавлена можливості реалізувати свої права у позасудовому порядку, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцької І.М. від 16.03.2022 відкрите провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 27.04.2022 було здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи між суддями згідно розпорядження керівника апарату суду № 363 від 27.04.2022, яким головуючим суддею визначено суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Стельмащука П.Я. Ухвалою судді від 02.05.2022 прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду постановленою 11.07.2022 без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.08.2022, яке було відкладене на 20.09.2022. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, при вирішенні спору покладається на думку суду. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 15.02.1996 Довжанською сільською Радою народних депутатів. Згідно довідки Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №430 від 18.09.2018, на день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , внук - [PERSON] , внучка - [PERSON] , чоловік внучки - [PERSON] , правнучка - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.03.2000 Довжанською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Згідно довідки Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №431 від 18.09.2018, на день смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , внук - [PERSON] , внучка - [PERSON] , чоловік внучки - [PERSON] , правнучка - [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.01.2020 виконавчим комітетом Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Згідно довідки Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №141 від 19.05.2020, на день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , внучка - [PERSON] , правнук - [PERSON] . 20.07.2018 секретарем Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Білою М.А. посвідчено заповіт за номером в реєстрі 44, згідно якого [PERSON] все своє майно, яке розташоване в с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого 30.09.1989 виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області №193 від 26.09.1989, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, що складається з шести членів, головою якого є [PERSON] , на праві особистої власності. Станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору до якого належить житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внук, що вбачається з довідки Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №29 від 31.01.2022. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №638 виданої 03.06.2020 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 20.09.2018 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації за замовленням [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у якому вказана характеристика будинку. Відповідно до інформаційної довідки №1245 виданої 08.10.2018 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого Тернопільською районною радою 30.09.1989 на підставі рішення виконкому №193 від 26.09.1989 та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №70. Разом з цим за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 державна реєстрація житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] в бюро не проведена, що вбачається з інформаційних довідок Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 1254 від 09.10.2018 та №639 від 03.06.2020. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. №1196/02-31 від 04.08.2020 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відмова мотивована відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Згідно статті 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Таким чином, [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] на праві сумісної власності. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Стаття 524 ЦК УРСР визначає, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відтак, у випадку спадкування після смерті [PERSON] має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У силу частини 1 статті 548 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частина друга даної статті передбачає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Змістом частини 1 статті 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилася та спадкоємцем її 1/6 частки спірного житлового будинку стали її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Відтак, [PERSON] належала 1/4 частка житлового будинку [ADDRESS] (1/12 частки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та 1/6 частка, як члена колгоспного двору), [PERSON] 1/4 частка спірного житлового будинку (1/12 частки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та 1/6 частка, як члена колгоспного двору), [PERSON] 1/6 частки як члену колгоспного двору, [PERSON] 1/6 частки як члену колгоспного двору, [PERSON] 1/6 частки як члену колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №317/2001. Спадкоємцем, що прийняв спадщину є дочка померлого [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , належала 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] (1/4 частки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , 1/12 частки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та 1/6 частка, як члена колгоспного двору), [PERSON] 1/6 частки як члену колгоспного двору, [PERSON] 1/6 частки як члену колгоспного двору, [PERSON] 1/6 частки як члену колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON] . Оскільки, спадщина відкрилася після 01 січня 2004 року, то застосуванню підлягають норми ЦК України. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняла [PERSON] у порядку передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після померлої [PERSON] Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №97/2020 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Чоловік померлої [PERSON] від прийняття обов`язкової частки у спадщині відмовився, про що подав відповідну заяву. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну їй 1/2 частку будинковолодіння по [ADDRESS] . Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності. За змістом вимог ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відтак, право власності на будинковолодіння у спадкодавців виникло на підставі діючого на момент побудови Закону України «Про власність» ще до набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 і втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами). Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою Верховного Суду України від 15.01.2014 у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121 обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року - дня набрання чинності Інструкції. Виходячи із наведеного, чинне на момент спорудження об`єкта нерухомості та виникнення у спадкодавців права власності на спірне будинковолодіння законодавство не пов`язувало виникнення останнього із державною реєстрацією. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності. А правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. При цьому, документом, що засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських будівель та споруд вимогам законодавства, будівельним нормам і правилам є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, спадкодавцям - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на момент смерті на праві власності належав житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Відповідно до вимог статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що через відсутність державної реєстрації часток спірного домоволодіння за спадкодавцями, , позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає судовому захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а відтак позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved