Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

01.08.2022 [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати їх шлюб. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що 29.07.2006 вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . За весь час перебування у шлюбі, чоловік не мав постійної роботи. З роками у нього стрімко зросла потреба на придбання та розпивання алкогольних напоїв. У стані алкогольного сп`яніння, чоловік ставав агресивним. Вона втратила до відповідача залишки поваги та переконалась у його неспроможності виконувати батьківські обов`язки по вихованню дітей. З січня 2022 не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту. Просить їх шлюб розірвати. Ухвалою суду від 26.08.2022 відкрито провадження у справі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, представник позивачки- адвокат Шала Р.М. на електронну пошту суду подав заяву, в якій просить розгляд справи провести без участі позивачки. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позов визнає. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. З урахуванням заяв сторін у справі про розгляд справи без їх участі, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 29.07.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №\~40, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.07.2006. Від шлюбу сторони мають дводочок: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22.05.2007) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.09.2013), які проживають з позивачкою, що сторони не заперечили. Позивачка в позовній заяві вказала, що її шлюб з відповідачем є формальним, примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам їх дочок. Відповідач вказаних в позовні заяві обставин та підстав позову не заперечив, відзиву не подав. Вирішую сімейний спір, суд виходить з таких норм закону та мотивів. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст.56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з вимогами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач 07.09.2022 через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій позов визнав та просив розірвати їх з позивачкою шлюб. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема, припинення між ними шлюбних відносин, відсутність спільного побуту, те, що сторони не виявили бажання примиритись, зберегти сім`ю, наполягали на розірванні шлюбу, про що подали письмові заяви, наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відтак, беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не порушує закону, прав свобод чи інтересів інших осіб, тому є законні підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання судових витрат, які у цій справі складаються зі судового збору та витрат на правову допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги те, що відповідач визнав позов, про що подав письмову заяву до початку розгляду справи по суті, тому позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,20 грн. Решта 50% суми судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Щодо витрат на правову допомогу, попередній розрахунок яких заявлено позивачкою в розмірі 1000 грн, то такі не підлягають до стягнення з відповідача, оскільки в силу вимог ч. 8 ст. 140 ЦПК України позивачкою не надано доказів (договорів, рахунків тощо) розміру таких витрат.

Outcome: approved