Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

03.11.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, просив внести зміни в інвентаризаційну справу № 110753 та в технічний паспорт від 25.12.2012 р. на квартиру [ADDRESS] , а саме: виправити примітку «квартира самочинно реконструйована» та в технічних характеристиках зазначити, що квартира трикімнатна замість помилково зазначеної двокімнатна. Позов [PERSON] обґрунтовано тим, що будинок по [ADDRESS] у 1969 р. був реконструйований, під час реконструкції добудовані фасадні балкони у квартирі № 1 . 26.06.1993 р. означена квартира була приватизована та належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, де наявна відмітка Київського міського бюро технічної інвентаризації з наявними двома балконами, в тому числі фасадним балконом з боку [ADDRESS] . 24.11.2009 р. ця квартира була придбана ним та його дружиною [PERSON] за договором купівлі-продажу, але технічний паспорт, виданий 28.10.2009 р., не містив жодних відміток щодо наявних порушень самочинної реконструкції, на плані квартири відсутній балкон. 21.12.2012 р. подав заяву на проведення інвентаризації та виготовлення технічного паспорту, який виготовлено 25.12.2012 р. з відміткою «квартира самочинно реконструйована». Рішенням Печерського районного суду від 25.01.2021 р. встановлено факт наявності фасадного балкону у квартирі [ADDRESS] в 1969 році та факт наявності двох балконів станом на 29.11.2009 р., в тому числі і фасадного балкону з боку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.11.2021 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 25.11.2010 р. через канцелярію суду подано заяву на виконання ухвали суду. Ухвалою суду від 29.11.2021 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відзив на позовну заяву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про усунення недоліків та внесення змін в інвентаризаційну справу [PERSON] надано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2013 р. у справі № 826/14408/13-а за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, втім означене рішення скасоване постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 р., яка набрала законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено; також [PERSON] на підставі частини четвертої статті 82 ЦПК України просить врахувати рішення Печерського районного суду від 25.01.2021 р., втім таке рішення не надає, суду не відомі ані його номер, ані сторони, ані предмет спору. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про усунення недоліків та внесення змін в інвентаризаційну справу не знайшли свого підтвердження. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду із вимогами про усунення недоліків та внесення змін в інвентаризаційну справу, свої вимоги обґрунтовує Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України № 217 від 24.05.2001 р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за № 582/5773. (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва і житлово-комунального господарства України № 186 від 26.07.2018 р.), зазначаючи, що внесення змін до інвентаризаційних справ проводиться зберігачем (пункт 1 розділу Х1), втім згідно положень цієї Інструкції технічна інвентаризація об`єктів нерухомого майна проводиться за бажанням замовника. Суду не надано жодного доказу звернення [PERSON] до відповідача щодо усунення недоліків та внесення змін в інвентаризаційну справу. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнанні або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно врахувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, права та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 638/204/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Отже відсутність у позивача [PERSON] порушеного або оспорюваного права є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed