Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 06.10.2021 року відкрито провадження у справі (головуючий суддя Войтенко Ю.В.). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2022 року розподілено згадану справу головуючому судді - Ключнику А.С. Відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦПК України справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 09.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (головуючий суддя Ключник А.С.). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» з 04.12.2020 року є власником нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на згадане нерухоме майно позивач набув внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, та зареєстрував його у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №236084489 від 09.12.2020 року. На адресу відповідачів позивачем направлено вимогу, у якій просило [PERSON] та [PERSON] звільнити житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги. Вказана вимога отримана відповідачами 22.03.2021 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень (номер відправлень за штриховим індикатором :3120100291697; 6120100291689). Разом з тим, після отримання вказаної вимоги відповідачі не звільняють вказане житлове приміщення. Крім того, позивачу стало відомо, що всупереч умовам іпотечного договору після його укладення за адресою предмету іпотеки було зареєстровано інших осіб, і станом на день подання позову за згаданою адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] . Так, відповідно до відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.07.2021 року за вих. №1953/26 та витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.07.2021 року у вказаному приміщенні проживають: [PERSON] (з 22.03.1990), [PERSON] (з 22.03.1990), [PERSON] (з 06.12.2012) та [PERSON] (з 28.11.2013). Однак, ані попередній Іпотекодержатель, ані позивач не давали згоди на реєстрацію вказаних осіб за адресою предмету іпотеки. Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач відштовхується від позиції Верховного Суду, а саме Постанови Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №369/4042/18; у якій зазначено, що усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного, а не індикаційного позову. У судове засідання представник позивача не з`явився та подав заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні 01.07.2022 року представник [PERSON] адвокат Осипенко В.Ю. заперечував щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог. Інші відповідачі до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступне. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» з 04.12.2020 року є власником нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 30). Право власності на згадане нерухоме майно позивач набув внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, та зареєстрував його у встановленому законом порядку. На адресу відповідачів позивачем направлено вимогу, у якій просило [PERSON] та [PERSON] звільнити житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги (а.с. 31-34). Вказана вимога отримана відповідачами 22.03.2021 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень (номер відправлень за штриховим індикатором :3120100291697; 6120100291689) (а.с. 35-36). Разом з тим, після отримання вказаної вимоги відповідачі не звільняють вказане житлове приміщення. Так, відповідно до відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.07.2021 року за вих. №1953/26 та витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.07.2021 року у вказаному приміщенні проживають: [PERSON] (з 22.03.1990), [PERSON] (з 22.03.1990), [PERSON] (з 06.12.2012) та [PERSON] (з 28.11.2013). Однак, ані попередній Іпотекодержатель, ані позивач не давали згоди на реєстрацію вказаних осіб за адресою предмету іпотеки. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі 204/3945/17). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що спірна квартира є об`єктом приватної власності позивача, який позбавлений вільно розпоряджатися своїм майном, а тому вимушений звернутися до суду за захистом свого права. Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачем вірно взято до уваги позицію Верховного Суду, а саме Постанову Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №369/4042/18; у якій зазначено, що усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного, а не індикаційного позову. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача щодо наявності перешкод з боку відповідачів у користуванні спірною квартирою, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Окрім цього, позивачем ставиться питання про зняття з реєстрації відповідачів зі спірної квартири. Дана позовна вимога не може бути задоволена судом з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. У разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial