Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач працювала в Національному фонді досліджень України на посаді начальника Відділу грантової підтримки з 02.03.2020 о. по 18.02.2021 р. Наказом № 44-к від 18.02.2021 року позивача звільнено з посади з підстав, визначених п. 1 ст. 40 КЗпП України (зміна структури і штатного розпису). Звільнення не є законом, оскільки відбулось з порушенням чинного законодавства. Станом на 17.12.2020 р., на час надання позивачу повідомлення про майбутнє звільнення, уповноваженим органом - Кабінетом Міністрів України не вносились зміни до постанови № 528 від 04.07.2018 р. «Про національний фонд досліджень України», які б стосувались випадків, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України. У Положення про дирекцію Національного фонду досліджень України зміни не вносились. Тобто змін в організації праці не було. Разом з тим 17.12.2020 р. виконавчим директором Фонду було видано наказ № 60 «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень України», який видано з перевищенням повноважень. Крім того, про наступне вивільнення працівників не було повідомлено Раду трудового колективу Фонду. Також відповідач не дотримався положень ст. 42-2 КЗпП України і не запропонував позивачу всі вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти , кваліфікації, досвіду тощо. Не було і враховане переважне право позивача залишитись на роботі, що надається працівникові із більш високою кваліфікацією й продуктивністю праці, що є порушенням вимог ст. 42 КЗпП України. З урахуванням викладеного позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Національного фонду досліджень України від 18.02.2021 року № 44-к про звільнення [PERSON] ; поновити [PERSON] на посаді начальника Відділу грантової підтримки досліджень з соціальних та гуманітарних наук Управління забезпечення грантової підтримки Національного фонду досліджень України з 18.02.2021 р.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.02.2021 року по день винесення рішення та судові витрати. Провадження у справі відкрито 01.04.2021 року, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача подано відзив на позов, де зазначено наступне. Згідно до Положення про Національний фонд досліджень України, затвердженого постановою КМУ № 528 від 04.07.2018 року, органами управління Фонду є голова, наглядова рада, наукова рада, дирекція. За п. 29 Положення виконавчий директор Фонду затверджує положення про структурні підрозділи Фонду, погоджену з наглядовою радою структуру Фонду , вирішує питання добору , розстановки працівників дирекції, призначає та звільняє їх з посади. Також виконавчий директор Фонду подає на розгляд наукової ради Фонду пропозиції щодо структури дирекції Фонду та чисельності її працівників , проекти штатного розпису дирекції Фонду. З урахуванням вимог 4.3.10 п. 4.3. Положення про дирекцію, рішенням наукової ради відповідача (протокол № 37 від 11.12.2020 р.) схвалено проект нової структури дирекції Фонду, проект змін до штатного розпису на 2020 рік, проекти штатного розпису дирекції Фонду на 2021 рік. Рішенням наглядової ради від 16.12.2020 р. погоджено проект структури дирекції відповідача, проект штатного розпису на 2020-2021 р. р. 17.12.2020 р. виконавчим директором Фонду видано наказ № 60 «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень України». Також виконавчим директором, враховуючи погодження наглядової ради Фонду, 17.12.2020 р. видано наказ № 61 «Про введення в дію змін до штатного розпису Національного фонду досліджень України», яким введено в дію з 18.12.2020 р. зміни до штатного розпису відповідача на 2020 рік, який у встановленому порядку затверджено Міністерством освіти і науки України. Відповідно до додатку до даного наказу з 18.12.2020 р. виводилась зі штатного розпису, зокрема, посада яку обіймала позивач та вводилась інша посада. Отже, посада позивача була скорочена. 17.12.2020 р. [PERSON] була попереджена про майбутнє звільнення. Відповідачем дотримано двомісячний строк попередження, від запропонованих вакантних посад позивач відмовилась. Доказів, які б свідчили про те, що позивач має переважне право на залишення на роботі матеріали справи не містять. Так, у відповідача були наявні вакантні посади, які не пропонувались обійняти позивачу, оскільки вони не відповідали кваліфікації [PERSON] . Звільнення позивача було узгоджено з головою Фонду , а також схвалено Радою трудового колективу відповідача (протокол № 2 від 12.02.2021 р.). Крім того, позивачем неправильно розраховано середньоденну заробітну плату. За таких обставин, представник позивача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки права [PERSON] при звільненні порушені не були. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, посили задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача заперечували щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується учасниками процесу, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Національним фондом досліджень України та 18.02.2021 р. була звільнена відповідачем з посади начальника відділу грантової підтримки досліджень з соціальних та гуманітарних наук управління забезпечення грантової підтримки за наказом № 44-к/тр відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (зміна структури і штатного розпису). За приписами п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. [PERSON] наголошує, що при звільненні порушено його права, які мають бути відновлені способом, вказаним у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» Національний фонд досліджень України утворюється з метою стимулювання фундаментальних та прикладних наукових досліджень, реалізації єдиної державної політики у сфері наукової та науково-технічної діяльності в межах його повноважень, розвитку національного дослідницького простору та його інтеграції до світового дослідницького простору, розбудови дослідницької інфраструктури в Україні та її інтеграції до світової дослідницької інфраструктури, сприяння налагодженню науково-технічного співробітництва між науковими установами, закладами вищої освіти та представниками реального сектора економіки і сфери послуг, сприяння міжнародному обміну інформацією та вченими, сприяння діяльності, спрямованій на залучення учнівської та студентської молоді до наукової та науково-технічної діяльності, сприяння виробничо-орієнтованим (галузевим) науковим установам шляхом організації конкурсів за запитом відповідних міністерств, інших центральних органів виконавчої влади або інших замовників, за умови виділення такими центральними органами виконавчої влади або замовниками відповідних коштів, популяризації наукової і науково-технічної діяльності. Національний фонд досліджень України, як це визначено ч. ч. 2,3 ст. 49 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» є державною бюджетною установою, основним завданням якої є грантова підтримка: 1) фундаментальних наукових досліджень у галузі природничих, технічних, суспільних та гуманітарних наук; 2) прикладних наукових досліджень і науково-технічних (експериментальних) розробок за пріоритетними напрямами розвитку науки і техніки. Національний фонд досліджень України є юридичною особою, що утворена Кабінетом Міністрів України. В свою чергу за ч. 4 ст. 49 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» Положення про Національний фонд досліджень України, а також зміни до нього розробляються наглядовою радою Національного фонду досліджень України та затверджується Кабінетом Міністрів України. У своїй діяльності Національний фонд досліджень України керується законами України, своїм положенням, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та іншими нормативно-правовими актами України. Так, як свідчать матеріали справи, Положення про Національний фонд досліджень України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 528 від 04.07.2018 р. Відповідно до положень ч. 5 ст. 52 Закону України «Про науково-технічну діяльність», п. 28 Положення про Національний фонд дослідження України, органом управління Фондом є дирекція Національного фонду досліджень України. Положення про дирекцію Національного фонду досліджень України затверджено рішенням наукової ради Національного фонду досліджень України протоколом № 2 від 15.02.2019 р. Дирекцію Фонду, відповідно до п. 4.1 Положення очолює виконавчий директор Фонду, який на підставі п. 4.3.10, 4.3.11 подає на розгляд наукової ради Фонду пропозиції щодо структури дирекції Фонду та чисельності її працівників, проекти штатного розпису дирекції Фонду, кошторису доходів та видатків, затверджує кошторис, штатний розпис структуру дирекції Фонду у межах чисельності штату працівників. Відповідно до ст. 53 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» Наглядова рада Національного фонду досліджень України, серед іншого, формує структуру Національного фонду досліджень України, зокрема визначає кількість секцій фонду та напрями їх діяльності. Так,11.12.2020 р. на засіданні наукової ради Національного фонду досліджень України розглянуто пропозиції нової структури дирекції Фонду, проект змін до штатного розпису та 2020 р, проект штатного розпису на 2021 р. та схвалено проект нової структури дирекції Фонду, проекти штатного розпису та кошторисів на 2020р. та 2021 р., про що свідчить витяг з протоколу № 37 від 11.12.2020 р. 16.12.2020 р. на засіданні Наукового комітету Національної ради України з питань розвитку науки і технологій було погоджено проект структури дирекції Фонду , проекти штатного розпису на 2020 та 2021 року. 17.12.202 р. відповідно до абзацу дванадцятого пункту 31, абзацу другого пункту 32, абзацу дев`ятого підпункту 7) пункту 33 Положення про Національний фонд досліджень України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.07.2018 р. № 528, підпункту 4.3.11 пункту 4.3. Положення про дирекцію Національного фонду досліджень України (протокол № 8 від 16.12.2020 р. засідання Наукового комітету Національної ради з питань розвитку науки і технологій) виконавчим директором Національного фонду досліджень видано наказ, яким затверджено та введено в дію з 18.12.2020 р. структуру Національного фонду досліджень України. Під час розгляду справи н було встановлено обставин, які свідчили б про те, що такий наказ було скасовано у встановленому законом порядку. Також 17.12.2020 р. наказом № 61 виконавчого директора Національного фонду досліджень України введено в дію з 18.12.2020 р. зміни до штатного розпису Національного фонду досліджень. Як вбачається у штатному розпису згідно структури, затвердженої наказом № 60 від 17.12.2020 р. «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень України» та наказу № 61 від 17.12.2020 рр. «Про введення в дію змін до штатного розпису Національного фонду досліджень України» посада начальника відділу грантової підтримки досліджень соціальних та гуманітарних наук управління забезпечення грантової підтримки, яку обіймала [PERSON] відсутня. Крім того, як вбачається з наказу № 60 від 17.12.2020 р. «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень України», управління грантової підтримки реорганізовано та утворено управління грантового забезпечення та відділ фінансування грантових проектів. Питання доцільності зміни організаційної структури або скорочення чисельності або штату працівників на підприємстві не є предметом обговорення під час розгляду судом спору про незаконність звільнення, оскільки це є виключним правом роботодавця, яке ним реалізується на власний розсуд. В той же час, суди повинні перевірити наявність самих підстав для звільнення, тобто чи дійсно на підприємстві відбулись зміни в організації виробництва і праці і чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників. Таких висновків дотримується Верховний суд у своїх постановах від 27.05.2021 р. № 201/6689/19, від 28.03.2019 р. № 755/3495/16-ц, від 22.01.2020 р. № 451/706/18 та зазначає, що при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Підсумовуючи все вищенаведене суд приходить до висновку, що доводи сторони позивача щодо відсутності обставин, які визначені п. 1 ст. 40 КЗпП України для звільнення працівника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. За приписами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Як свідчать матеріали справи, повідомлення про наступне вивільнення за № 56 [PERSON] отримала 17.12.2020 р. При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, як це визначено ст. 42 КЗпП України. Слід зазначити, що положення ст. 49-2 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі не мали бути застосовані до позивача, з огляду на наступне. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається категоріям працівників, вказаним у ч. 2 статті 42 КЗпП України. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. До таких категорій наряду з іншими належать також працівники, на яких поширюються гарантії, встановлені ст. ст. 20, 21 Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Верховний суд дотримується наступних висновків у постановах від 27.03.2019 у справі № 756/5243/17, від 30.09.2020 у справі № 459/2165/18, від 19.05.2021 № 711/8704/19, від 16.06.2021 № 490/2556/18. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що реалізація переважного права на залишення на роботі з урахуванням стажу та досвіду роботи працівника, а також інших переваг, може мати місце у ситуації, коли скорочення штату стосується кількох аналогічних посад, а скороченню підлягає лише певна їх частина. Тобто, при звільненні у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників переважне право залишення на роботі має визначатися серед працівників, які займають однакову посаду та мають рівні кваліфікацію та продуктивність праці. В іншому випадку, коли скорочується посада, на якій працює лише 1 (одна) штатна одиниця, або коли скороченню підлягають всі штатні одиниці, які займають однакову посаду, або скорочується весь штат працівників підрозділу вказані положення ст. 42 КЗпП України не підлягають застосуванню, оскільки звільненню підлягають всі працівники, які займають такі посади. Разом з тим, в Національному фонді досліджень України були відсутні інші працівники, які б займали таку ж посаду як [PERSON] та серед яких мали б визначатись особи, які мають переважне право на залишенні на роботі. За положеннями ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Під час розгляду справи не оспорювалась учасниками процесу та обставина, що у відповідача функції виборного органу покладено на Раду трудового колективу. З наданих доказів вбачається, що 12.02.2021 р. на засіданні Ради трудового колективу Національного фонду досліджень України, результати якого оформлено протоколом № 2, було погоджено звільнення [PERSON] з посади начальника відділу грантової підтримки досліджень з соціальних та гуманітарних наук управління забезпечення грантової підтримки у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці (зміна структури і штатного розпису), а також у зв`язку із відмовою від запропонованої посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у разі ненадання [PERSON] згоди на переведення на одну із запропонованих вакантних посад до завершення двомісячного строку попередження. Так, за приписами ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Разом із повідомленням про майбутнє вивільнення № 56 від 17.12.2020 р. позивачу запропоновано переведення на вакантну посаду головного спеціаліста відділу грантового забезпечення у сфері соціально-гуманітарних наук управління грантового забезпечення. Так, 23.12.2020 р. позивачу було запропоновано переведення на наступні вакантні посади: головного спеціаліста відділу грантового забезпечення у сфері технічних і природних наук, математики, та ІТ управління грантового забезпечення та головного спеціаліста відділу грантового забезпечення у сфері біології охорони здоров`я та біоресурсів. Проте, як свідчать повідомлення про наступне вивільнення № 53, № 66, № 67, № 68 від 17.12.2020 р. станом на 17.12.2022 р. вакантними були наступні посади: начальника управління грантового забезпечення; начальника відділу грантового забезпечення у сфері технічних і природних наук, математики та ІТ управління грантового забезпечення; начальник відділу у сфері біології, охорони здоров`я та біоресурсів управління грантового забезпечення; начальника відділу грантового забезпечення у сфері соціально - гуманітарних наук управління грантового забезпечення. Зазначені обставини не спростовувались представниками відповідача, які повідомили суду, що дані посади не пропонувались позивачу, оскільки виконавчий директор на свій розсуд обирала, які посади пропонувати працівникам в момент повідомлення про наступне вивільнення, беручи до уваги Положення про дирекцію Фонду від 15.02.2019 р., відповідно до якого виконавчий директор Фонду здійснює добір кандидатів на посади і прийняття їх на роботу. Виходячи з системного тлумачення частин першої та другої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Зазначене цілком відповідає правовим позиціям Верховного Суду України у постанові від 09.08.2017 року у справі N 6-1264 цс 17, Верховного суду в постановах від 16.12.2020 у справі № 226/1669/18, № 756/5243/17 від 27.03.2019, № 760/3664/15-ц від 09.08.2017, а також інших багатьох постановах. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей того, що вакантні посади наявні в Фонді станом на 17.12.2020 р. не могли бути запропоновані позивачу з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи суд приходить до висновку, що обов`язок роботодавця, передбачений ст. 49-2 КЗпП України, Національним фондом досліджень України виконані не були. За приписами ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Підсумовуючи все вищенаведене, наявні підстави для задоволення позову [PERSON] як в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади так і в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу . При обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд виходить з положень п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, та на підставі довідки № 2, виданої відповідачем 18.02.2021 щодо загальної суми доходів [PERSON] за період з березня 2020р. по лютий 2021 року . Так, на момент звільнення позивача середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 2 185 грн. 40 коп. (65 964,01 грн. нарахована заробітна плата за грудень 2020 р. +21 452,34 грн. нарахована заробітна плати за січень 20221 р./40 робочих днів) Таким чином, оскільки період вимушеного прогулу позивача з 18.02.2021 р. по 08.09.2022 р. включно, складає 391 робочих день, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 854 491 грн. 40 коп. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Також, з урахуванням вимог ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved