Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~10 серпня 2022 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заробітної плати та вішкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що працює на ДП «СхідГЗК» на посаді начальника служби охорони праці з оплатою праці згідно штатного розпису. Щомісячно відповідач здійснював нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів виплачував її. Однак, починаючи з травня 2022 року фактична виплата заробітної плати позивачу не здійснювалась. Згідно довідки від 09.08.2022 року №332, яка була надана позивачу за місцем роботи, за період з травня 2022 року по липень 2022 року відповідачем було нараховано та не сплачено позивачу заробітну плату на суму 97630,32 грн, тобто вже більше трьох місяців позивач не отримує належні йому кошти за виконану роботу. У зв`язку зі значною затримкою заробітної плати позивач стверджує, що відчуває моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на харчах. Зазначене негативно впливає на відносини в його родині. Дружина та донька позивача у зв`язку з військовими діями в Україні виїхали за кордон, оскільки турбувались за свою безпеку, а відсутність заробітної плати не дає йому змоги надавати їм фінансову підтримку. Позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родини. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з травня 2022 року по липень 2022 року в сумі 97630,32 грн та моральну шкоду у сумі 15000 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 17 серпня 2022 року недоліки позивачем було усунуто, ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2022 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. \~ \~ \~ \~Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. Відповідно до вимог ЦПК України, представнику відповідача ДП «СхідГЗК» було вручено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 02 вересня 2022 року від ДП «СхідГЗК» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Відповідач у відзиві зазначає, що позивач дійсно з 05.11.2018 року по теперішній час працює на ДП «СхідГЗК» на посаді начальника служби охорони праці. ДП «СхідГЗК»\~засноване на\~державній власності\~відповідно до\~Постанови Ради\~Міністрів СРСР\~від 24.07.1951\~р.\~№ 2659-1287\~та Наказу\~Другого головного\~управління при\~Раді Міністрів\~СРСР від\~01.08.1951\~р.\~№ 3\~«Про створення\~комбінату №\~9»\~і підпорядковане\~Міністерству енергетики\~та вугільної\~промисловості України,\~створеного відповідно\~до Указу\~Президента України\~від 09.12.2010\~р.\~№ 1085/2010. Відповідач у відзиві зазначає, що скористатися наявними на рахунках коштами, підприємство не має можливості, оскільки у відповідності до постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13.12.2021 в рамках виконавчого провадження №67823225 щодо стягнення коштів на вищезазначені рахунки накладено арешт, який станом на день подачі даного відзиву продовжує діяти. Тривалість затримки виплат зумовлено фінансово-економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, а також введеним воєнним станом в Україні та, як наслідок, перебування ДП «СхідГЗК» із 01.03.2022 у вимушеному тимчасовому простої, що підтверджується Наказом №778/к від 01.03.2022. Відповідно до Звіту про фінансовий стан підприємства за І півріччя 2022 року за ДП «СхідГЗК» рахується кредиторська заборгованість. Відповідач знаходиться у складному фінансовому становищі, що значно ускладнює вчасну виплату відповідних сум. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн відповідач зазначає наступне. Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що у даному випадку підлягає застосуванню положення ст.81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, на думку ДП «СхідГЗК», право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності такої шкоди, перенесених моральних страждань та переживань. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнених моральної шкоди. Заявлений розмір моральної шкоди розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обгрунтованих підстав. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є недоведеною та необгрунтованою, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат, які заслуговують на відшкодування у розмірі 15000 грн. 06 вересня 2022 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку позивача, доводи, викладені відповідачем у відзиві є безпідставними та такими, що не відповідають матеріалам та фактичним обставинам справи. Позивач вказує на те, що ч.4 ст.43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче, від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ч.7 ст.43 Конституції України). Всупереч вищенаведеним нормам відповідач свій обов`язок щодо вчасної виплати заробітної плати не виконав внаслідок чого, станом на 05.09.2022 заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати в сумі 97630,32 грн., яка підтверджується довідкою відповідача та ним не оспорюється, залишається не сплаченою. Як вбачається із Відзиву причиною невиплати заробітної плати відповідач називає тяжке фінансове становище підприємства та відсутність обігових коштів. Однак, на думку позивача, відповідачем жодних належних та допустимих доказів щодо не проведення остаточного розрахунку з позивачем внаслідок дій, незалежних від волі відповідача, до суду надано не було. Позивач вважає, що в площині трудових правовідносин тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Позивач заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що через неправомірні дії відповідача у невиплаті належних грошових коштів, неодноразовому ігноруванні його законних вимог, йому завдано душевних страждань. Також позивач зазначає, що відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав її настання, яких на практиці налічується чотири. Серед перших умов настання такої відповідальності позивач виокремлює вину, адже вина роботодавця є не тільки обов`язковою суб`єктивною ознакою, а й важливою соціальною категорією, зміст якої визначають характер і тяжкість протиправного діяння роботодавця. Другою умовою, за якої настає така відповідальність і, відповідно, обов`язок роботодавця відшкодувати моральну шкоду, є факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи. Третьою умовою, з якою пов`язане настання відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, є протиправність дій роботодавця. Останньою, четвертою і обов`язковою, умовою настання відповідальності за заподіяну працівникові моральну шкоду є причинний зв`язок протиправної поведінки роботодавця і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода наслідком. Позивач вважає, що з матеріалів справи стає очевидним, що наявні всі чотири умови для відшкодування моральної шкоди. Зокрема, умисел роботодавця виразився у наступному. За інформацією, повідомленою самим керівником комбінату, на банківському рахунку ДП «СхідГЗК» органами державної виконавчої служби арештовано понад 31 мільйон гривень, що нібито унеможливлює виплату заробітної плати. \~ \~ \~ \~ Проте, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 і № 212-р «Про забезпечення здійснення розрахунків підприємств, установ, організацій в умовах воєнного стану», дозволено юридичним особам боржникам здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти на яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно на виплату заробітної плати в розмірі не більше 5 мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника юридичної особи боржника і сплату податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Тобто, на думку позивача, маючи реальну можливість, надану Урядом в умовах воєнного стану, здійснити виплату значної частини заборгованості із заробітної плати, роботодавець свідомо та умисно, можливо діючи в інтересах третіх осіб, з метою створення соціальної напруги, проігноровано таку можливість. Таким чином, позивач вважає, що факт заподіяння йому моральної шкоди є доведеним та таким, що ґрунтується на нормах чинного законодавства України. \~ \~ \~ \~Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. \~ \~ \~ \~Згідно\~зі ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Так, відповідно ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено із трудової книжки позивача [PERSON] , що він з 05 листопада 2018 року знаходиться у трудових відносинах з Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та, на підставі наказу №422/ос від 26 квітня 2022 року, був переведений з посади керівника групи охорони праці Служби охорони праці на посаду начальника служби охорони праці Служби охорони праці ДП «СхідГЗК» з окладом 36000 грн на місяць. /а.с.7,8-11/ З довідки №317 від 05.08.2022 року, виданої ДП «СхідГЗК» вбачається, що заборгованість за період з травня 2022 року по липень 2022 року по невиплаченій заробітній платі [PERSON] , який працює на ДП «СхідГЗК» на посаді начальника служби охорони праці, складає 97630,32 грн. /а.с.6/ Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 ЗУ «Про оплату праці». Станом на день розгляду справи позивачеві не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Доводи відповідача про відсутність коштів у підприємства та тяжкий фінансовий стан не приймаються судом до уваги, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 97630,32 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст.237-1\~КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачу дійсно спричинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши заробітну плату, змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків. Однак, з урахуванням вимог ст. 237-1 КЗпП України\~щодо підстав стягнення моральної шкоди\~та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 1500 гривень, що менше ніж просив позивач. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 992,4 грн на користь держави за вимогу про стягнення заробітної плати. Крім того, згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 99,24 грн (1500 х 992,4 / 15000 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial