Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, відділ «служба у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, відповідно до якого просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Встановити над [PERSON] , [INFO] опіку та призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини. Вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] народилась дитина - [PERSON] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , які перебували в шлюбі з 29.07.2011р. Рішенням Комунарського районного суду м. Запорожжя від 26.01.2015 по справі №333/8566/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] померла. Батько дитини [PERSON] з початку народження дитини не проживав з родиною, інформація про нього та місцеперебування були невідомі. У зв`язку з тим, що матір дитини - [PERSON] померла, а відомості про батька - зовсім відсутні, відділом «Служба у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області було вирішено влаштувати [PERSON] в сім`ю її дідуся - [PERSON] . В подальшому було встановлено, що [PERSON] на цей час відбуває покарання у Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)», за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2021 у справі №333/4712/21. З моменту народження дитини, відповідач жодного разу не виконував своїх батьківських прав по утриманню, вихованню своєї дитини. Заявою від 04 липня 2022 року, засвідченою начальником Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)». відповідач заявив, що: «він не заперечує протипозбавлення його батьківських прав відносно дочки - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає зі своїм дідусем - [PERSON] . [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не має можливості табажання утримувати свою дочку [PERSON] , [INFO] ». Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між дідусем і дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. Батько дитини участі в цій сфері життя дитини ні коли не приймав та не приймає. Дитина навчається у 5-Г класі Комунального закладу загальної середньої освіти «Балабинська гімназія «Престиж» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області. [PERSON] є пенсіонером за віком. Ухвалою суду від 19.07.2022 р. цивільну справу за вказаною позовною заявою, прийнято до провадження судді Варнавської Л.О. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.08.2022 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того зазначеною ухвалою зобов`язано відділ «служби у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області надати: - письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини _ [PERSON] , [INFO] ; - провести обстеження умов проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та надати відповідний акт суду; - письмовий висновок щодо доцільності призначення опікуном [PERSON] , [INFO] над малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримали вимоги з підстав викладених у позові, просили суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] згідно якої останні не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає зі своїм дідусем - [PERSON] . [INFO] . [PERSON] не має можливості табажання утримувати свою дочку [PERSON] , [INFO] . Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі представника. Представник Відділу «Служба у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області Тарасенко І.О. у судовому засіданні зазначила, що вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON] , оскільки мати дитини померла, а він відмовився від участі в утриманні та вихованні дитини, про що є письмова заява відповідача написана у присутності начальника колонії, де наразі останній відбуває покарання. Вже рік обов`язки опікуна виконує дідусь. За цей час жодних скарг по виконання ним обов`язків опікуна не надходило. Достатні умови проживання дитини. [PERSON] вважає за доцільне призначити позивача опікуном дитини. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] народилась [PERSON] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 916(а.с.8). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Рішенням Комунарського районного суду м. Запорожжя від 26.01.2015 по справі №333/8566/14-ц. [INFO] мати дитини - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.08.2021 року, актовий запис № 764 (а.с.12). Відповідно до Наказу №66 від 26.08.2021 року, малолітню [PERSON] , [INFO] , влаштовано на тимчасове перебування в сім`ю [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , до вирішення подальшої долі дитини (а.с.13). [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком, дохід за період з січня 2022 року по червень 2022 року становить 12531, 76 грн. (а.с.20). [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] (а.с.14-17). Відповідно до вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03.09.2021 року [PERSON] відбуває покарання у Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)». Дитина [PERSON] , навчається в Комунальному закладі загальної середньої освіти «Балабинська гімназія «Престиж» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, що підтверджується довідкою виданою директором Вінніченко Ж.В. від 08.07.2022 року № 041/01-14. Відповідно до характеристики на ученицю Комунального закладу загальноїсередньої освіти «Балабинська гімназія «Престиж» Кушугумської селищної радиЗапорізького району Запорізької області [PERSON] , дитиназарекомендувала себе як гарна, старанна, дисциплінована, працелюбна, має хорошийфізичний і розумовий розвиток. Дідусь. [PERSON] , тримає контакт зкласним керівником, приділяє належну увагу вихованню онуки, цікавиться виконаннямзавдань онуки, її успішністю (а.с.22) Згідно акту обстеження умов місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] вбачається, що для виховання і розвитку дитини створено належні умови, у дитини є окрема кімната, об лаштована всім необхідним для відпочинку, розвитку, навчання. Стосунки з дідусем доброзичливі. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок відділу «Служби у справах дітей» як представника органа опіки і піклування Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області» № 6 відповідно до якого встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В шлюбі [INFO] народилася дитина [PERSON] . З часу народження і по той час як мати [PERSON] померла, дитина проживала разом з матір`ю в м. Запоріжжя. Батько участі у виховані дитини не приймав. Згідно довідки №01-36/63 від 01.09.2022 року наданої класним керівником навчально-виховного комплексу «Барвінок», батько жодного разу не з`являвся в школі, не цікавився успіхами дитини, не спілкувався з класним керівником, не відвідував жодного разу батьківські збори. Відповідно до вироку Комунарського районного суду від 03.09.2021 року по справі № 333/4712/21, [PERSON] , [INFO] був засуджений до одного року шести місяців позбавлення волі. В присутності начальника державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», [PERSON] написав заяву в якій свідомо відмовився від утримання своєї малолітньої доньки [PERSON] . Всі ці факти свідчать про ухилення, [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] . Враховуючи все вищезазначене відділ «Служба у справах дітей» як представник опікунської рада виконавчого комітету Кушугумської селищної ради діючи в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] . На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. Більш того відповідачем [PERSON] надана заява відповідно до якої останній не заперечує проти позбавлення його батьківський прав. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням доньки, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки останній тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права. Крім того, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно позову суд вбачає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання доньки не надає та вихованням не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Дитина [PERSON] повністю перебуває на утриманні позивача [PERSON] , який забезпечує дитину усім необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. [PERSON] кошти на утримання своєї дитини не надає. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги про призначення [PERSON] опікуном дитини [PERSON] суд приходить до наступного висновку. В силу ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 К України). Відділом «Служби у справах дітей» як представника органа опіки і піклування Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області» надано висновок № 7 відповідно до якого зазначено, що захищаючи інтереси малолітньої дитини, беручи думку дитини [PERSON] , Відділ «Служба у справах дітей» Кушугумської селищної ради, як представника органу опіки і піклування вважає за доцільне, призначити піклувальником [PERSON] . Вирішуючи вимогу позивача про встановлення опіки і призначення опікуна, зважаючи на наслідки розгляду спору про позбавлення батьківських прав, суд на підставі ст.ст 55, 59, ч.2 ст. 60 ЦК України, з урахуванням висновку відділу «Служби у справах дітей» як представника органа опіки і піклування Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області» про доцільність встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення його опікуном [PERSON] (дідуся), зважаючи на їх родинні відносини, як онуки та діда, вважає встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] , оскільки станом на час постановлення рішення суду [PERSON] є малолітньою особою (повних 10 років), піклувальником якої призначити позивача. Так, відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч.4 ст. 60 ЦК України). Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа) (ч.1 ст. 31 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи малолітня [PERSON] та позивач перебувають у близьких родинних відносинах, є онукою та дідусем, відповідно, між ними склались позитивні відносини, позивач проявляє турботу та піклування до дитини з народження. Суд вважає, що за наслідком позбавлення відповідача батьківських прав дитина [PERSON] буде позбавленим батьківського піклування, що згідно ч.4 ст. 60 ЦК України, є підставою для призначення судом піклувальника над такою особою. Призначення позивача піклувальником над дитиною [PERSON] повноцінно забезпечить її права, свободи та інтереси згідно чинного законодавства. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved