Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

21.12.2021р. засобами поштового зв`язку (а.с. 21) [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства і прокуратури (а.с. 1-7). Ухвалою судді Наумової О.С. від 16.01.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у загальному позовному провадженні, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 23). Ухвалою суду від 19.03.2021р. за заявою представника позивачки витребувані докази, витребувано від Дніпропетровської обласної прокуратури належним чином завірену копію постанови про відмову від підтримання публічного обвинувачення, витребувано від від Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» Дніпропетровської області належним чином завірену копію особової справи [PERSON] , [INFO] , де остання відбувала покарання за вироком від 16.10.2015р. (а.с. 99). Ухвалою суду від 24.05.2021р. за заявою представника позивачки витребувані докази, витребувано відДержавної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» Дніпропетровської області належним чином завірену копію особової справи [PERSON] , [INFO] , з якої останню було звільнено, витребувано від Центра охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях медичні документи щодо проходження обстежень та лікування [PERSON] , [INFO] , у період часу з 19.12.2014р. по 27.06.2017р. (а.с. 117). Ухвалою суду від13.08.2021р. призначено у справі судову психологічну експертизу, у зв`язку із чим провадження по справі зупинене (а.с. 154 - 155). Після надходження до суду 06.05.2022р. висновку експерта (а.с. 157), ухвалою судді від 06.05.2022р. провадження у справі поновлене (а.с. 170). Підготовче засідання у справі закрите 10.08.2022р. та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 204). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 05.07.2014р. її затримано працівниками Дніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та звинувачено у тому, що 05.07.2014р. у невстановленому слідством місці, незаконно, з метою подальшого збуту, у невстановленої слідством особи придбала особливо небезпечний наркотичний засіб в кількості 50 мл, який у подальшому зберігала під кустовою рослиною у лісосмузі на перехресті просп. 50 років СРСР та Єлизаветинського шосе у м. Дніпродзержинську з метою подальшого збуту. Далі, 05.07.2014р. приблизно о 15 год. 10 хв., позивачка незаконно збула [PERSON] 11 мл вказаної речовини, отримавши від останнього винагороду в сумі 500 грн. 05.07.2014р. співробітниками міліції біля будинку [ADDRESS] у гр. [PERSON] виявлений та вилучений одноразовий шприц ємністю 20 мл, заповнений рідиною масою 10,554 г, яка згідно висновку судової хімічної експертизи № 70/10/1522 від 18.07.2014р. містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений - «опій ацетильований», маса якого, в перерахунку на суху речовину, становить 0,2491 г. Відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № 12014040790001326 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 307 КК України і в межах цього кримінального провадження [PERSON] 05.07.2014р. затримано в порядку ст. 208 КПК України та у подальшому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Лише 27.06.2017р. ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області запобіжний захід змінено на домашній арешт строком на 60 днів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.02.2020р. кримінальне провадження № 12014040790001326 закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Зазначає, що їй ніким у порушення вимог ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не роз`яснено про право на відшкодування завданої шкоди і порядок поновлення порушених прав чи свобод. Майже шість років позивачка була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності і три роки позбавлена волі через незаконні дії працівників Дніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та прокуратури Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. У зв`язку з тривалим перебуванням у місцях позбавлення волі отримала ряд захворювань, яких до цього не мала, була здоровою людиною, до лікарів не зверталась. Наразі має захворювання на гіпертонічну хворобу II ст., ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, які отримала в результаті позбавлення волі. Знаходячись в місцях позбавлення волі, перебувала постійно під тиском з боку як правоохоронців і ув`язнених. Вимушена була знаходитись в одній переповненій камері з особами, які палили, хоча не має цієї звички, тому постійно не було чим дихати. Поновлення прав вимагає додаткових, раніше непередбачуваних зусиль для організації свого життя. Через тривалий час обмеження волі та втрати здоров`я позивачка не може знайти роботу з гідною оплатою праці, адже є літньою особою, якій постійно відмовляють у прийнятті на роботу, не запрошуючи на співбесіду. Їй рекомендовано щорічне санаторно-курортне лікування, продукти з високим вмістом вітамінів групи В, відпочинок, заняття спортом. Але ці рекомендації вона не може виконувати у зв`язку із браком коштів. Навела орієнтований розрахунок моральної шкоди у грошовому еквіваленті. Відсутність профілактичного лікування за останні 6 років, що призвело до значного погіршення здоров`я у середньому: 10 000,00 грн. за рік х 6 років = 60 000,00 грн.; спеціальний режим харчування за весь період хвороби: 360 000,00 грн.; щорічні витрати на ліки, що необхідно приймати постійно, у середньому складають 1500,00 грн. х 6 років = 108 000, 00 грн.; факт наявності моральної шкоди - 528 000,00 грн. Наявність обставин, наслідків і критеріїв, які впливають на розмір моральної шкоди: характер моральних страждань - душевні страждання - коефіцієнт 2 (528 000,00 грн. х 2 = 1 056 000,00 грн.); вид психічних страждань - занепокоєння, нервозність - коефіцієнт 3 (528 000,00 х 3 = 1 584 000,00 грн.); істотність вимушених змін у житті: істотні, які неможливо відновити - коефіцієнт 3 (528 000,00 х 3 = 1 584 000,00 грн.). Ці показники є приблизними, оскільки оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 5000000,00 грн. На підставі викладеного, просила стягнути з Головного управління Державної Казначейської служби України в Дніпропетровській області моральну шкоду в розмірі 5000000,00 грн. за рахунок Державного бюджету України шляхом списання вказаної суми з відповідного казначейського рахунку, у зв`язку з незаконними діями посадових осіб Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури, якими незаконно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконно обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах кримінального провадження № 12014040790001326, яке закрито на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Вирішити питання про судові витрати. Відповідач - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області позовні вимоги не визнав. 12.02.2021р. представник відповідача [PERSON] (діє на підставі витягу з ЄРЮОФОПГФ - а.с. 31) надавав відзив на позовну заяву (а.с. 25 - 29), в яких звернув увагу, що у ГУНП не є правонаступником Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, яке ліквідовано відповідно до Закону України «Про Національну поліцію». 07.11.2015р. набув чинності Закон Україні «Про Національну поліцію», яким визначено, що Закон України «Про міліцію» втратив свою чинність. Згідно з п. 7 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» доручено Кабінету Міністрів України забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС України» від 16.09.2015 № 730 ліквідовано Головне управління МВС України в Дніпропетровській області, як юридичну особу публічного права, та утворено, як юридичну особу публічного права Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка не є правонаступником міліції, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Таким чином, ГУНП не є належним відповідачем по справі, яким є ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Дніпропетровській області. Вважав вимоги про відшкодування моральної шкоди безпідставними, оскільки судом не визнавалися дії ГУНП незаконними, а отже слідчі ГУНП діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивачка не надала доказів оскарження дій органу досудового розслідування та визнання дій останнього незаконними. Також вважав, що позивачкою не доведений належними і допустимими доказами розмір заявленої до стягнення шкоди у сумі 5000000,00 грн. Відповідно до позовної заяви [PERSON] з 05.07.2014р. і до набрання законної сили ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.02.2020р. про закриття кримінального провадження - 27.02.2020р. пройшло 72 місяці. Вважав, що відшкодування моральної шкоди обчислюється у відповідності до розміру мінімального заробітної плати, що була на момент перебування під слідством і судом, і становитиме 176 483 грн. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач - Дніпропетровська обласна прокуратура також позовні вимоги не визнав. 24.02.2021р. представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 21.12.2020р. (а.с. 85) надала відзив на позовну заяву (а.с.53-65), в яких із вимогами не погодився. Зазначив, що СВ Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014040790001326 від 06.07.2014р. за ч. 2 ст. 307 КК України за фактом незаконного збуту наркотичних речовин. На підставі зібраних доказів [PERSON] 16.12.2014р. та 13.01.2015р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, та 16.12.2014р. судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За результатами досудового розслідування 17.01.2015р. обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 307 КК України затверджено старшим прокурором прокуратури Дніпровського району м. Дніпродзержинська Бразалуком С.О. та скеровано до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська для розгляду по суті. Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.10.2015р. [PERSON] визнано винною за ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом від 05.07.2014р. та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що їй належить; за епізодом від 16.12.2014р. [PERSON] виправдано. Прокурором 10.11.2015р. оскаржено вказаний вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.10.2015р. до апеляційної інстанції. Засудженою [PERSON] та її захисником Фесюком Ю.О. також подано апеляційні скарги. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2016р. апеляційні скарги прокурора, засудженої [PERSON] та її захисника Фесюка Ю.О. залишено без задоволення, вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.10.2015р. - без змін. Заступником прокурора Дніпропетровської області Черкашиним Ю.О. 12.04.2016р. подано касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2016р. Вказану ухвалу також оскаржено в касаційному порядку засудженою [PERSON] . Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.04.2017р. касаційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2016р. скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.06.2017р. апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, відхилено, апеляційні скарги [PERSON] та її захисника задоволено частково, вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.10.2015р. скасовано, призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Запобіжний захід [PERSON] змінено з тримання під вартою на домашній арешт. Під час нового судового слідства встановлено наступне. Допитана обвинувачена [PERSON] своєї вини не визнала і показала, що наркотичні засоби нікому не збувала, а медичний шприц, який у неї вилучено з автомобіля, підкинуто працівниками поліції. Свідок під вигаданими анкетними даними [PERSON] , який здійснював закупку, за даними Дніпровського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, є померлим. Допитана у якості свідка [PERSON] показала, що більше трьох років тому була понятою при закупівлі наркотичних засобів. Жінку, яка буде здійснювати закупку, обшукали, дали їй гроші, які відкопіювали та переписали номери купюр. Разом з працівниками поліції вони поїхали за автомобілем, за кермо якого сіла зазначена жінка. Детальніше обставини вона не пам`ятає, жінка надала пакет із шприцом працівникам поліції. Допитана у якості свідка [PERSON] показала, що була залучена як понята при оперативній закупівлі наркотичних засобів. Закупниця сіла в автомобіль, а вони з працівниками поліції попрямували за цим автомобілем. В районі набережної жінка, яка здійснювала закупку, вийшла з машини, щось підняла з кущів, повернулась до автомобіля та вийшла в районі лівобережного парку. Працівникам поліції вказана жінка надала шприц з рідиною та пояснила, що купила у того, кому телефонувала. Окрім того, допитана у якості свідка [PERSON] показала, що знає обвинувачену з березня 2014 року. Вона купувала у [PERSON] наркотичні засоби. Стосовно подій, що відбувалися 05.07.2015р. або 16.12.2014р., їй нічого невідомо. Допитана в режимі відео конференції у якості свідка [PERSON] показала, що у зв`язку з важкою травмою голови, через ДТП, вона нічого не пам`ятає. [PERSON] бачила один раз, наркотичні засоби у неї не купувала. Допитана у якості свідка [PERSON] показала, що здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 307 КК України. У рамках досудового розслідування проведено оперативну закупку, закупником видано шприц з опієм. У ході обшуку автомобіля [PERSON] вилучено медичний шприц з опієм. Закупник пояснила, що шприц з опієм придбала у [PERSON] . Закупка і обшук проводились у присутності понятих. Допитаний у якості свідка [PERSON] показав, що був понятим при обшуку автомобіля «Нісан-Мурано» у гаражі. При обшуку в автомобілі, під лівим сидінням знайшли шприц з коричневою рідиною. Поряд з цим, допитаний у якості свідка [PERSON] показав, що був присутній як понятий при обшуку в гаражному кооперативі на проспекті Металургів у м. Кам`янське. З-під переднього сидіння автомобіля [PERSON] вилучили шприц з темною рідиною. [PERSON] сказала, що шприц їй не належить, його їй підкинули. Для дослідження в судовому засіданні стороною обвинувачення не надано постанову прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину. Розсекретити та надати постанову прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - втручання у приватне спілкування шляхом аудіо- відеоконтролю особи для дослідження у судовому засіданні, неможливо, оскільки зазначені документи знищено при ліквідації районних прокуратур м. Дніпродзержинська у грудні 2015 року. Враховуючи відсутність доказів вини [PERSON] у скоєнні злочину (епізод від 05.07.2014р.), мети збуту наркотичних засобів та недостатність маси опію екстракційного, вилученого в останньої, в перерахунку на суху речовину - 0,0484 г. (епізод від 16.12.2014) для перекваліфікації дій обвинуваченої на ч. 1 ст. 309 КК України, 10.02.2020р. прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Петропольська М.Л. відмовилась від підтримання публічного обвинувачення в порядку ст. 340 КПК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.02.2020р. кримінальне провадження стосовно [PERSON] закрито у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання обвинувачення. Вказана ухвала суду 27.02.2020р. набрала законної сили. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Таким чином, позивачка перебувала під кримінальним переслідуванням у період з 05.07.2014р. (дата внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань) до 27.06.2017р. (дата ухвалення Апеляційним судом Дніпропетровської області ухвали про скасування вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.10.2015р. та запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою), з 18.07.2018р. (дата прийняття справи Дніпровським районним судом м. Дніпропетровська до провадження) до 19.02.2020р. (дата ухвалення судом виправдувального вироку) тобто повних 5 років 7 місяців, що становить 67 місяців. Зазначив, що будь-яких вимог до Дніпропетровської обласної прокуратури позов не містить, тому прокуратура не є належним відповідачем у цій справі. Доказів, на підтвердження заподіяння моральної шкоди у розмірі 5000000,00 грн., позивачкою не надано. [PERSON] перебувала під слідством і судом повних 67 місяців, що є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів. Однак в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди. Питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди Міністерство юстиції України виклало у власних Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди». В основному 6-й розділ таких рекомендацій повторює положення ст. 23 ЦК України і пункт 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій визначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною справжнім стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, коли така компенсація стосується юридичної особи. На думку прокуратури області, саме у зв`язку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавцем у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру. Ураховуючи вимоги ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016р., розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню [PERSON] , становитиме 402000,00 грн. за період з 05.07.2014р. до 19.02.2020р. (67 місяців х 6000 грн.), а не 5000000,00 грн. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області також позовні вимоги не визнав. 17.02.2021р. представником ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області Купцовою О.М. (діє на підставі довіреності від 18.01.2021р. - а.с. 45) наданий відзив на позовну заяву (а.с. 37-44), в яких відповідач не погодився з тим, що з органу державного казначейства на користь позивача має бути стягнута моральна шкода, відшкодування здійснюється з Державного бюджету України через органи казначейства. Також вважав заявлений розмір моральної шкоди необґрунтованим і недоведеними належними і допустимими доказами. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачка і її представник - адвокат Землянська К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримували, просили їх задовольнити. Після оголошення перерви у судове зсідання 20.09.2022р. представник позивача надала суду письмову промову у судових дебатах, у якій повністю підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Просила справу слухати без її участі та без фіксації технічними засобами (а.с. 218 -221), а також надала клопотання про стягнення судових витрат (а.с. 222 - 224). Представник відповідача (Дніпропетровської обласної прокуратури) - Афанасенко К.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні, підтримала наданий відзив на позов. Представник відповідача (Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області) - Штирхунова А.Д. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні, підтримала наданий відзив на позов. У судове засідання після перерви 20.09.2022р. надала заяву, у якій просила справу слухати без її участі та без фіксації технічними засобами, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримала відзив на позов (а.с. 227). Представник відповідача (Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області) в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином (а.с. 51, 52, 70, 172), про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. За згодою сторін, з указуваннями того, що даний відповідач надав відзив на позовну заяву, справа розглянута у його відсутність з метою ухвалення рішення у розумні строки. Під час розгляду справи в судових засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 1 ст. 247 ЦПК України. Після оголошення судом перерви 20.09.2022р. розгляд справи звершено без фіксації технічними засобами. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, прийшов до таких висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). З матеріалів справи установлено, що СВ Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014040790001326 від 06.07.2014р. за ч. 2 ст. 307 КК України за фактом незаконного збуту наркотичних речовин. 16.12.2014р. [PERSON] затримано слідчим СВ Дніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, що підтверджується протоколом затримання (а.с. 122 - 123). [PERSON] 16.12.2014р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 125). 13.01.2015р. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 106). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.12.2014р. у справі № 209/222/15-к обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.02.2015р. (а.с. 123-124), який у подальшому судом неодноразово продовжувався (а.с. до 24.10.2015р. (а.с. 125 - 128). 17.01.2015р. обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 307 КК України затверджено старшим прокурором прокуратури Дніпровського району м. Дніпродзержинська Бразалуком С.О. та скеровано до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська для розгляду по суті. Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.10.2015р. у справі № 209/222/15-к [PERSON] визнано винною за ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом від 05.07.2014р. та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що їй належить; за епізодом від 16.12.2014р. [PERSON] виправдано (а.с. 128 - 133). За результатами оскарження прокурором прокуратури Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та обвинуваченою [PERSON] і її захисника Фесюком Ю.О., ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2016р. вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.10.2015р. залишено без змін (а.с. 134 - 136). За результатами оскарження заступником прокурора Дніпропетровської області і засудженою [PERSON] у касаційному порядку ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2016р., ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.04.2017р. касаційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2016р. скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с. 137 - 139). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.06.2017р. апеляційну скаргу прокурора відхилено, апеляційні скарги [PERSON] та її захисника задоволено частково, вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.10.2015р. скасовано, призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Запобіжний захід [PERSON] змінено з тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів (а.с. 139-140). Враховуючи відсутність доказів вини [PERSON] у скоєнні злочину (епізод від 05.07.2014р.), мети збуту наркотичних засобів та недостатність маси опію екстракційного, вилученого в останньої, в перерахунку на суху речовину - 0,0484 г. (епізод від 16.12.2014р.), прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Петропольська М.Л. постановою від 10.02.2020р. відмовився від підтримання публічного обвинувачення в порядку ст. 340 КПК України (а.с. 106 - 109). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.02.2020р. у справі № 209/222/15-к кримінальне провадження стосовно [PERSON] закрито у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання обвинувачення. Гошові кошти в сумі 283 грн., що були виявлені та вилучені 16 грудня 2014 року під час обшуку автомобіля "Нісан Мурано", д.н. [NUMBER] , та які зберігаються в конверті в матеріалах кримінального провадження (а.с. 76 т.1), - передано за належністю [PERSON] . Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 18.12.2014 року на автомобіль марки "NISSAN MURANO", 2005 року випуску, д.з. [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 13.04.2006 року, та повернути вказаний автомобіль, що був вилучений до Дніпровського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, власнику - [PERSON] . Ухвала суду 27.02.2020р. набрала законної сили (а.с. 8-9). З наявних у матеріалах справи доказів судом установлено, що 16.12.2014р. [PERSON] затримано. Того дня, 16.12.2014р. [PERSON] вперше повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Ухвала Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.02.2020р. у справі № 209/222/15-к, якою кримінальне провадження стосовно [PERSON] закрито у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання обвинувачення набрала законної сили 27.02.2020р. Допитана у якості свідка у судовому засідання [PERSON] надала аналогічні свідчення, зазначивши про умови перебування у місцях позбавлення волі, набуті захворювання, позбавленні права користування майном (а.с. 207, 212-215). Щодо позовних вимог в частині стягнення завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2, 7 ст.і 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Судом установлено, що [PERSON] з 16.12.2014р. (дата затримання і повідомлення про підозру) і до 27.02.2020р. (дата набрання законної сили ухвалою суду про закриття провадження по справі) перебувала під слідством і судом, тобто 5 років, 2 місяці і 11 днів. Позивачкою заявлені вимоги про визначення моральної шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.194 р. №266/94-ВР. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Положенням ч. 2 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно приписів ст. 12 вказаного Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст.4 вказаного Закону, п.17 Положення про застосування вказаного Закону, затвердженого наказом Мінюсту України від 04.03.1996р. № 6/5, Генеральної прокуратури України від 04.03.1996р. № 3 та Мінфіну України від 04.03.1996 року № 41, відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 17 Положення про застосування вказаного Закону, встановлено, що передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону. Якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Як неодноразово зазначав Європейський Суд з прав людини, моральна шкода виникає внаслідок правопорушення (в тому числі порушення прав людини і основних свобод), а тому ухвалюючи рішення щодо порушення цих прав і свобод, суд одразу визначає можливість відшкодування моральної шкоди та її розміри, якщо про це просить заявник. Так, по справі «Мельниченко проти України» (заява № 17707/02) від 19.10.2004р., суд повторює, «що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави». Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків, відповідно до ст.23 ЦК України. З позовної заяви вбачається, що позивачка за весь час кримінального переслідування, перенесла великі моральні страждання, почувала себе пригніченою, оскільки більше 5-ти років відстоювала свою невинуватість перед судом, витрачала час на участь у додаткових слідчих діях, у чисельних судових засіданнях. Стосовно позивачки складено обвинувальний акт, справа двічі направлялася на новий розгляд до суду апеляційної, а потім до суду першої інстанції. При цьому, з самого початку - з січня 2015 року прокуратурою підтримувалося обвинувачення в судах і лише в лютому 2020 року прокуратура відмовилася від обвинувачення у зв`язку із відсутністю достатніх доказів на підтвердження вини. Суд вважає, що справа була дуже важливою для позивачки, оскільки вона страждала від почуття невизначеності свого майбутнього, зважаючи на те, що ризикувала бути ув`язненою та зазнала інших негативних впливів унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, така тривалість розгляду справи мала місце з вини державних органів, і на думку суду, є надмірною і такою, що не відповідає вимозі розумного строку. Для з`ясування впливу вказаних обставин кримінального переслідування на психологічний стан позивачки ухвалою суду від 13.08.2021р. за клопотанням сторони позивача призначена судова психологічна експертиза, проведення якої було доручено Державному НДЕКЦ МВС. 06.05.2022р. до суду надійшов висновок експерта Воропаєвої Н.В. № СЕ-19-21/29355-ПС від 10.02.2022р. (а.с. 159-168), в якому експерт, за результатами дослідження матеріалів кримінального провадження, судових рішень, медичної документації [PERSON] , дійшов таких висновків. На питання 1. Які індивідуально-психологічні особливості має [PERSON] , надана відповідь: За результатами психологічного дослідження [PERSON] характеризується: при дослідженні реакцій на невдачу та способів виходу із ситуацій, що перешкоджають діяльності або задоволенню потреб особистості [PERSON] , визнаючи свою відповідальність, береться самостійно виправити становище, компенсувати втрати іншій особі, сподівається на благополучне вирішення проблем з часом; позитивні установки переважають у сферах нереалізованих можливостей; позитивним ставленням до підлеглих та до свого минулого; негативним сприйняттям жінок, вищих за статусом людей; наявне почуття провини, пасивність, депресивний стан, астенія, нестача енергії, скутість, нестача визнання, напруга, відсутність стрижня, імпульсивність, іноді страхи, підозрілість. Наявна сфера конфлікту, невдоволення своїм становищем у суспільстві. Потреба у спілкуванні. В умовах несприятливої ситуації вперта, рішуча. На питання 2. Чи має [PERSON] зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її, як особистості і виникли внаслідок необхідності перебування в місцях позбавлення волі, надана відповідь:Ситуація, що досліджується, призвела до порушень звичного життєвого укладу, негативних змін у сфері професійної самореалізації, психологічному благополуччі (що відповідає результатам діагностики, а саме: незадовільна нервово-психічна стійкість, прогноз несприятливий; [PERSON] характеризується схильністю до порушень психічної діяльності при значних психічних та фізичних навантаженнях) із потенційною можливістю відновлення попереднього рівня життєдіяльності та соціального функціонування. На питання 3. Чи є перебування в місцях позбавлення волі та тривалий судовий розгляд справи № 209/222/15-к, психотравмуючими для [PERSON] , питання 4. Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для [PERSON] , якщо так, то чи завдані [PERSON] страждання (моральна шкода), надана відповідь: Ситуація, що досліджується за справою вплинула на особистість [PERSON] , як психотравмуючий фактор. Вплив психотравмуючого фактору на особистість підекспертної полягає у заподіянні значних перешкод її звичній життєдіяльності, подолання яких протягом тривалого часу й дотепер вимагає від [PERSON] додаткових надлишкових зусиль. Зазначене негативно вплинуло на її життєвий уклад, професійну самореалізацію, психічний стан, значно перешкодило оптимальному та звичному для особистості підекспертної соціальному функціонуванню, порушило зміст та якість її усталеного життя. На питання 5. Якщо [PERSON] завдані страждання (моральна шкода), який орієнтовний розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду), надана відповідь: За умов визнання судом заподіяння [PERSON] моральної шкоди, орієнтовний розмір її грошової компенсації може становити від 54 до 216 мінімальних заробітних плат, у залежності від поінформованості спричинювача шкоди і його можливості передбачити і правильно оцінити вірогідність виникнення і розвитку ситуації та прийняти правильне рішення. Рішення щодо визначення грошового розміру компенсації завданих [PERSON] моральних страждань є прерогативою суду. Відповідно до ч. 1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд бере до уваги указаний висновок експерта, оскільки цей висновок є допустимий доказ у розумінні ст. 78 ЦПК України, проведений у межах вказаної цивільної справи, експерт у висновку попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову від його надання. При цьому, суд не приймає надані 23.06.2022р. і 29.06.2022р. у поясненнях доводи представників відповідачів (а.с. 177-181, 195 - 198) про те, що вказаний висновок експерта не встановлює наявність причинно - наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування та морально шкодою, через те, що у висновку вказано, що за результатами тестування виявлено, що отримані дані можуть бути недостовірними через виражене прагнення [PERSON] уникнути відвертості [8], що вказано на а.с. 10 дослідницької частини експертного висновку (а.с. 163, зворот), оскільки на аркуші 11 дослідницької частини експертного висновку (а.с. 164) експертом зазначено, що аналіз деяких результатів [8] психодіагностичного обстеження свідчить про те, що [PERSON] прагнула надавати соціально-бажані відповіді для створення про себе кращого враження та ймовірно ставилась до проведення психодіагностики із насторогою, що зумовлює відносний характер інтерпретації цих результатів. Проте комплексна оцінка психодіагностичної бесіди та результатів інших використаних методик дозволяє виокремити інтегровану характеристику підекспертної, тому експертом було прийнято рішення спиратися на дані проективних методик, які виключають ймовірність надання соціально-бажаних відповідей. Суд враховує, що протягом судового провадження позивачка перебувала під вартою, а саме, з 16.12.2014р. по 27.06.2017р., потім перебувала під домашнім арештом, внаслідок накладення арешту була позбавлена можливості користуватися належним їй майном - автомобілем. Водночас суд вважає, що позивачкою не доведено, що нею саме у період перебування у місцях позбавлення волі нею отримані захворювання, яких до цього не мала - гіпертонічну хворобу II ст., ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між перебуванням у місцях позбавлення волі і виникненням цих захворювань. Медичними документам, які також були предметом дослідження експерта установлено, що згідно копії медичної довідки від 21.11.2016р. в.о. начальника медичної частини ДПтС України, Київського слідчого ізолятора, [PERSON] , [INFO] , по прибутті до установи 25.09.2016р. пройшла первинний медичний огляд медичним персоналом установи. За даними об`єктивного огляду, видимих тілесних ушкодження не виявлено. На момент огляду скарг на стан здоров`я не виказувала, загострення хронічних хворіб не виявлено. В анамнезі, зі слів: гіпертонічна хвороба. Знаходиться під динамічним наглядом медичних працівників установи з діагнозом:/гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., ризик середній. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН - 0. Періодично звертається за медичною допомогою до медичних працівників, яку отримує амбулаторно. На час надання довідки стан здоров`я [PERSON] задовільний та відповідає перебігу наявних хронічних захворювань. Стаціонарного лікування в медичній частині установи або закладах МОЗ України не потребує. Згідно копії медичної документації від 21.07.2020р. - скарги на головні болі, підвищений артеріальний тиск до 200/100, безсоння. Стан незадовільний. Шкірні покрови чисті. Лімфовузли не збільшені. Дихання везикулярне, хрипів немає. Тоні серця ритмічні, вислуховується шум на мітральному клапані. Живіт м`який, безболісний. Діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, надані рекомендації по лікуванню. Суд вважає, що вищевказаним переліком психотравмуючих факторів [PERSON] була спричинена моральна шкода. З огляду на досліджені письмові докази, суд погоджується з твердженнями позивачки про те, що завдання їй моральної шкоди та приходить до обґрунтованого висновку, що по відношенню до позивачки мали місце незаконні дії, які завдали її моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, у цілому негативно вплинули на стан її здоров`я, привели до інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з такого. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018р. у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019р. у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. № 4 роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Також відповідно до п. 9 Постанови вказаної Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди завданої [PERSON] незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд враховує глибину моральних і душевних страждань останньої, період його перебування під слідством та судом, а саме, 5 років, 2 місяці і 11 днів, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи, внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності, а також беручи до уваги конкретні обставини справи, зокрема, й висновок експерта № СЕ-19-21/29355-ПС від 10.02.2022р., яким визначено можливість завдання шкоди у розмірі від 54 до 216 мінімальних заробітних плат, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати з розрахунку мінімальних заробітних плат за кожен повний місяць, наступним чином. Оскільки ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з 01.01.2022р. встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 6500 грн., то розмір моральної шкоди становитиме 405306,45 грн., виходячи з розрахунку: (62 х 6500 грн. = 403000,00 грн.) + (6500/31 * 11 = 2306,45 грн.)), Висновком експерта № СЕ-19-21/29355-ПС від 10.02.2022р. визначено можливість завдання шкоди у розмірі від 54 до 216 мінімальних заробітних плат, тобто від 351000,00 грн. до 1404000,00 грн. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги тривалість часу, протягом якого позивач зазнав кримінального переслідування,

Outcome: partial