Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

У грудні 2021 року позивач через свого представника - адвоката Коротенко Є.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовує наступним. Позивач є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2021. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі зареєстрована одна особа - [PERSON] з грудня 1998 року. При купівлі квартири попередній власник зазначив, що у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , який мав знятися з реєстрації у добровільному порядку. Однак, попередній власник повідомив, що з 2016 року зв`язок з [PERSON] відсутній, так само і невідоме його місцезнаходження. Факт реєстрації відповідача у квартирі порушує права позивача на вільне розпорядження та користування майном. Ухвалою суду від 14.02.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/598/22, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав. Разом з тим, відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2021 (а.с. 8-9). За відомостями Реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 21). Як убачається з листа Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 05.07.2022, адресованого адвокату Ляшенку І.І., проведеною перевіркою встановлено, що відповідно до обліків ІПНП Оболонського УП звернення (виклики співробітників поліції) [PERSON] з приводу перешкоджання у проживанні чи вчинення перешкод у користуванні нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] в період з 01.01.2019 по теперішній час до Оболонського УП не надходили та не реєструвалися. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Виходячи з наведеного, враховуючи, що право зареєстрованої в квартирі за згодою власника особи щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло, даних про те, що відповідач фактично проживає за адресою вищезазначеної квартири матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вбачаються визначені законом підстави для усунення позивачеві, як власникові квартири, перешкод у здійсненні ним права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved