Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за заповітом, яке складається з житлового будинку та господарських споруд згідно технічного паспорту від 09.06.2020, що розташовані в [ADDRESS] . В обґрунтування\~своїх вимог\~щодо предмета\~спору покликається\~на те,\~що у\~ [ADDRESS] .\~Згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~житловий будинок\~від 27.09.1989,\~цілий жилий\~будинок з\~приналежними до\~нього будівлями\~та спорудами,\~який розташований\~у [ADDRESS] \~дійсно належить\~на праві\~особистої власності\~колгоспному двору,\~головою якого\~був [PERSON] .\~Станом на\~30.06.1990 в\~будинку були\~зареєстровані: голова двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [INFO] помер член колгоспного двору батько [PERSON] . 13.12.2004 [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповів [PERSON] . Після його смерті позивачка фактично вступила у володіння часткою померлого батька, відтак її частка у майні після спадкування становить 2/7 усього майна колгоспного двору. Її мати написала заяву про відмову від належної їй обов`язкової частки у майні колгоспного двору після смерті чоловіка на її користь, у зв`язку з чим вона претендує на 3/7 частки усього майна. 1/7 частка колгоспного двору належить [PERSON] , який є колишнім чоловіком, проте рішенням Жидачівського районного суду від 02.07.2002 виселено із житлового будинку, у зв`язку з чим останній втратив власну 1/7 частку майна колгоспного двору. У зв`язку з цим вона претендує на 4/7 частки усього майна. [PERSON] за даними будинкової книги знятий з реєстрації за адресою успадковуваного майна 25.12.1992 в строки, встановлені ЦК УРСР, участі в утриманні колгоспного двору не брав, тому втратив власну 1/7 частку. [PERSON] та [PERSON] , які є її дітьми, відмовилися від належних їм часток у майні колгоспного двору на її користь, таким чином вона претендує на 7/7 частки усього майна. У спадкове майно входить нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] . При зверненні до нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкових прав, їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з віднесенням майна до колгоспного двору і вона не є останнім його членом. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Треті особи правом на подання пояснень не скористалися. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову в повному обсязі. Треті особи у судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи не подали. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.56-57, 67-68), заяву щодо зупинення провадження у цивільній справі (а.с.83-84), клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи (а.с.110-111). Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову в повному обсязі (а.с.52-53). Відповідачкою [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову в повному обсязі (а.с.54-55). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 29.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.46-47). Ухвалою підготовчого засідання від 01.06.2021 відкладено підготовче засідання та визнано потрібним, щоб позивачка [PERSON] дала особисті пояснення (а.с.60-61). Ухвалою підготовчого засідання від 11.08.2021 залучено до участі у справі [PERSON] та [PERSON] , як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.69-71). Ухвалою підготовчого засідання від 22.10.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.78). Ухвалою підготовчого засідання від 23.12.2021 зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників померлої відповідачки [PERSON] (а.с.86-87). Ухвалою від 13.06.2022 поновлено провадження у справі (а.с.94). Ухвалою підготовчого засідання від 18.07.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.101-102). Ухвалою судового засідання від 05.09.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.118). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.01.1984 (а.с.23). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 27.07.1989, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради №210 від 20.07.1989 (а.с.11). За змістом будинкової книги по належного [PERSON] будинковолодінню [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у цьому володінні з 03.01.1990. [PERSON] знятий з реєстрації у цьому домоволодінні з 25.12.1992, а [PERSON] з 01.03.2001 (а.с.19-22) Згідно з Витягом з погосподарської книги с.Вибранівка №236 від 30.03.2020, будинковолодіння [ADDRESS] станом на 30.06.1990 рахується за громадянами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Господарство відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» (а.с.12). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 02.07.2002 [PERSON] виселено із житлового будинку, який знаходиться у с. Бринці Церковні Жидачівського району і належить на праві власності [PERSON] без надання йому іншого житла (а.с.18). 13.12.2004 [PERSON] та [PERSON] заповіли все належне їм майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їм на день смерті, і на що вони за законом матимуть право дочці [PERSON] (а.с.14, 112). [PERSON] помер [INFO] у с. Бринці-Церковні Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.11.2005 (а.с.13). Довідкою ВК Ходорівської міської ради №283 від 21.05.2020 встановлено, що [PERSON] дійсно був прописаний і постійно проживав в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила 30.10.2005. Господарство належало до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був [PERSON] . Спільно з ним на день його смерті були зареєстровані та постійно проживали: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] , онука [PERSON] У Вибраннівській сільській раді посвідчено заповіт від [PERSON] в користь дочки [PERSON] , який на день смерті заповідальника не змінювався і не скасовувався (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 21.10.2016, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.10.2016 у Миколаївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.26). [PERSON] заявами від 21.05.2020, 29.05.2020 повідомила, що спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , вона не приймає і на її оформлення не претендує, відмовляється від належної їй обов`язкової частки в спадщині. Не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом дочці [PERSON] . Також, вона відмовилася від належної їй частки в колгоспному дворі, який знаходиться в [ADDRESS] , в користь дочки [PERSON] (а.с.16, 17). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 07.08.2020, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15.01.2022 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівської області, актовий запис №1 (а.с.24). [PERSON] та [PERSON] своїми заявами відмовилися від належної їм частки в колгоспному дворі, який знаходиться в [ADDRESS] , в користь матері [PERSON] (а.с.25, 27) Постановою Жидачівської ДНК від 01.06.2020 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.35) З технічного паспорта від 09.06.2020 вбачається, що в [ADDRESS] , загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (літньою кухнею «Б», сараєм «В», вбиральнею «Г», сараєм «Д», хвірткою №1, воротами №2, огорожею №3, криницею К) (а.с.28-34)). [PERSON] померла [INFO] у с. Бринці-Церковні Стрийського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.11.2021 (а.с.85). Відповідно до довідки приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області від 15.11.2021, [PERSON] є спадкоємцем на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.113). Згідно з листом приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Подвадцятника І.М. від 27.05.2022, ним відкрита спадкова справа за заповітом №156/2021 від 15.11.2021. Спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] згідно заповіту від 13.12.2004 за Р№179, спадщину прийняла. Згідно заяви про прийняття спадщини інших спадкоємців не має (а.с.92). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з належністю житлового будинку до суспільної групи «колгоспний двір», наявністю декількох членів колгоспного двору, які не втратили право на частку у ньому, та наміром позивачки визнати за нею право власності на весь зазначений житловий будинок. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (далі Закон № 697-XII), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до положень частини 1 статті 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з приписами частини 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За змістом частини 1 статті 17 Закону № 697-XII, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. У власності осіб, що ведуть селянське (фермерське) господарство, може бути майно, зазначене в статті 13 цього Закону. Майно цих осіб належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не передбачено письмовою угодою між ними (стаття 18 Закону № 697-XII). Згідно з приписами частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Нормою частини 1 статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до приписів частини 1-4 статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (частина 3 статті 53 ЦПК України). Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Згідно з вимогами частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 27.10.2021 в справі № 598/2190/18 зазначив, що 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. У постанові від 17.04.2018 в справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. У постанові від 24.03.2021 в справі № 1316/364/12 Верховний Суд зазначив, що за відсутності відповідної заяви позивача про залучення до участі у справі співвідповідача [PERSON], суд не вправі був самостійно змінити його процесуальний статус з третьої особи на відповідача. Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав та обов`язків. Незалучення до участі у справі [PERSON] як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, тобто вирішення спору за неналежного суб`єктного складу відповідачів є підставою для відмови у задоволенні позову. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] і станом на 15.04.1991 ці ж особи залишалися бути зареєстрованими у вказаному будинку. Сторона позивачки, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що усі частки у майні колгоспного двору, до якого входить житловий будинок [ADDRESS] , перейшли до неї, оскільки: батько [PERSON] заповів їй все належне йому майно (у тому числі свою частку у цьому колгоспному дворі); [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовилися від своїх часток у колгоспному дворі на її користь; її колишній чоловік [PERSON] втратив свою частку у колгоспному дворі, оскільки рішенням суду від 02.07.2002 був виселений із житлового будинку; [PERSON] також втратив свою частку у колгоспному дворі, так як був знятий з реєстрації за адресою успадковуваного майна 25.12.1992 і участі в утриманні колгоспного двору не брав. Надаючи оцінку аргументам позивачки, суд зазначає, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Таким чином, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. З матеріалів справи достовірно встановлено, що у житловому будинку [ADDRESS] , який відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, станом на 15.04.1991 були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактичних даних, які б свідчили про те, що хтось із цих осіб втратив право на частку у майні колгоспного двору, матеріали справи не містять. Більше того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка визнає обставину належності кожному із цих осіб частки (1/7) у майні цього двору. Отже, саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Суд зауважує, що відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. Суд наголошує на тому, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. У цій справі, з огляду на предмет спору визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору, належними відповідачами є живі члени цього колишнього колгоспного двору, якими є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки ці особи набули право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Однак, позивачка визначила відповідачами лише [PERSON] та [PERSON] . Судом ухвалою підготовчого засідання від 01.06.2021 визнавалося потрібним, щоб позивачка дала особисті пояснення щодо залучення до участі у справі [PERSON] , [PERSON] та їхнього процесуального статусу, однак у клопотанні від 09.08.2021 позивачка щодо вирішення цього питання поклалася на розсуд суду. Суд звертає увагу на те, що залучення до участі у справі співвідповідача або заміна неналежного відповідача можливе лише за наявності відповідного клопотання позивачки, однак остання такого клопотання до суду не подала. У цій ситуації суд скористався наданим йому процесуальним законом правом, передбаченим статтею 53 ЦПК України, залучивши до участі у справі [PERSON] та [PERSON] третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Однак, суд зазначає, що за відсутності клопотання позивачки про залучення [PERSON] та [PERSON] співвідповідачами, суд не вправі був самостійно змінити їх процесуальний статус з третьої особи на відповідачів. Таким чином, підсумовуючи наведене, суд констатує, що заявлені позивачкою вимоги безпосередньо стосуються також прав та обов`язків [PERSON] і [PERSON] , оскільки вони не втратили право на частку у майні колгоспного двору та набули право спільної сумісної власності на майно цього двору. Вимоги позивачки не можуть бути розглянуті судом і вирішені у її спорі з третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, та які, в цій ситуації, мають бути залучені співвідповідачами, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення. Без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі статей 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 17, 18 Закону «Про власність», статей 5, 15, 16 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed