Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

15.02.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «ІРОКС» та просить суд: - визнати за [PERSON] право приватної власності на жилу однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею квартири 46,20кв.м., а саме: житловою площею 21,3кв.м., в тому числі 1-на кімната 21,3кв.м., кухні площею 10,1кв.м., ванна кімната площею 3,5кв.м., коридор 3,4кв.м., балкон (тераса, лоджія) 3,4кв.м. та 4,5кв.м. - зобов`язати державного реєстратора зареєструвати за [PERSON] право власності на жилу однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею квартири 46,20кв.м., а саме: житловою площею 21,3кв.м., в тому числі 1-на кімната 21,3кв.м., кухні площею 10,1кв.м., ванна кімната площею 3,5кв.м., коридор 3,4кв.м., балкон (тераса, лоджія) 3,4кв.м. та 4,5кв.м. Вирішити питання судових витрат. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 24 листопада 2009 року між позивачем та ПрАТ «ІРОКС» укладено Договір № 17А купівлі-продажу майнових прав. Згідно розділу 1 договору Продавець продає, а Покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості (квартиру) у порядку та на умовах, передбачених договором. Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передається за даним договором є квартира, розташована в об`єкті капітального будівництва, за будівельною адресою: [ADDRESS] : об`єкт - квартира проектний № 44; кількість кімнат - 1 (одна); загальна проектна площа, кв.м. - 46,20; секція - 2, примітка - стадія готовності 70 %. Відповідно до п. 2.1 договору, майнові права на об`єкт нерухомості, за цим договором, переходять до покупця у момент видачі продавцем покупцю довідки про оплату 100 % вартості майнових прав. Вартість об`єкта нерухомості (зазначеного в п.1.2 договору) відповідно до умов договору відповідає вартості прав на об`єкт нерухомості та становить 274 320,00 грн. (двісті сімдесят чотири тисячі триста двадцять грн.), що відповідає 46,20 м2. Вказана сума була повністю оплачена частинами покупцем, що підтверджується довідкою, виданою продавцем вих. № 1076 від 27.12.2017. Договором встановлено, що після закінчення будівництва відповідач зобов`язаний здати будинок в експлуатацію, передати об`єкт інвестування у власність позивача, здійснити оформлення права власності на належний позивачу об`єкт завершеного будівництва. Відповідно до технічного паспорта від 29.08.2012 квартира [ADDRESS] , має загальну площу 46,2 кв.м. Актом приймання-передачі житлового приміщення від 27.12.2017 продавець передає у власність громадянки [PERSON] житлове приміщення (квартиру): однокімнатну квартиру, що відповідає загальній площі 46,20 м2, 4-й житловий поверх за адресою: [ADDRESS] . Позивач повністю виконала свої зобов`язання згідно договору, станом на даний час проживає у квартирі разом зі своєю сім`єю, оплачує вартість комунальних послуг, натомість відповідач не виконує своїх зобов`язань щодо здачі будинку в експлуатацію та оформлення права власності. Відповідачем умови договору щодо здачі будинку в експлуатацію, належне передання об`єкта інвестування у власність покупця, здійснення оформлення права власності на належний покупцю об`єкт інвестування по сьогоднішній час не виконані, чим порушено законні права та інтереси позивача. Тому змушена звернутися з даним позовом до суду про захист своїх порушених прав та інтересів, щоб в подальшому мати можливість використовувати даний об`єкт нерухомості в своїх інтересах з подальшим безпроблемним оформленням різного роду документів. Відповідач 18.03.2022 подав відзив на позовну заяву, В обгрунтування відзиву зазначає, що ст. 331 ЦПК України не передбачено такого способу захисту прав як визнання права власності на новостворене майно, а тому просить відмовити у задоволенні позову. 28.04.2022 представник відповідача Дацко М.В., яка діє на підставі довіреності від 04.01.2022 подала заяву про визнання позову /арк.спр.45,46/. Ухвалою від 18.02.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Вирішив проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 12.05.2022 суд закрив підготовче провадження у справі за позовною заявою та призначив справу до судового розгляду. 28.04.2022 позивач подала клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не прибула, однак скерувала клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із такого. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Суд встановив такі обставини справи. 24 листопада 2009 року між [PERSON] та ПрАТ «ІРОКС» укладено Договір № 17А купівлі-продажу майнових прав /арк.спр.12-17/. Після одруження з [PERSON] позивач після державної реєстрації шлюбу отримала прізвище " [PERSON] ", що вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 02.09.2017 року серія !- [NUMBER] (арк.спр.11). Згідно розділу 1 договору Продавець продає, а Покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості (квартиру) у порядку та на умовах, передбачених договором. Сторони домовились, що Об`єктом нерухомості, майнові права на який передається за даним договором є квартира, розташована в об`єкті капітального будівництва, за будівельною адресою: [ADDRESS] . Характеристики об`єкта: квартира проектний № 44; кількість кімнат - 1 (одна); загальна проектна площа, кв.м. - 46,20; секція - 2, примітка - стадія готовності 70 %. Відповідно до п. 2.1 договору, майнові права на об`єкт нерухомості, за цим договором, переходять до покупця у момент видачі продавцем покупцю довідки про оплату 100 % вартості майнових прав. Як передбачено п.2.3. договору, передача об`єкта нерухомості покупцю у власність здійснюється шляхом підписання сторонами Акту приймання-передачі об`єкта нерухомості у власність за умови сплати (внесення) покупцем 100 % вартості об`єкта нерухомості (100 % вартості майнових прав на об`єкт нерухомості). Пунктом 2.4. договору передбачено, що після реєстрації права власності на об`єкт нерухомості (квартиру) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, покупець має право володіти, користуватись та розпоряджатись об`єктом нерухомості без обмежень. Вартість об`єкта нерухомості (зазначеного в п.1.2 договору) відповідно до умов договору відповідає вартості прав на об`єкт нерухомості та становить 274 320,00 грн. (двісті сімдесят чотири тисячі триста двадцять грн.), що відповідає 46,20 м2. Відповідно до п.3.6 договору сплата покупцем вище вказаних грошових коштів проводиться частинами згідно графіку фінансування до даного договору. Вказана сума була повністю оплачена частинами покупцем, що підтверджується довідкою, виданою продавцем вих. № 1076 від 27.12.2017 /арк.спр.18/. Договором встановлено, що після закінчення будівництва відповідач зобов`язаний здати будинок в експлуатацію, передати об`єкт інвестування у власність позивача, здійснити оформлення права власності на належний позивачу об`єкт завершеного будівництва. Відповідно до технічного паспорта від 29.08.2012 квартира [ADDRESS] , має загальну площу 46,2 кв.м./арк.спр.20/ Актом приймання-передачі житлового приміщення від 27.12.2017 продавець передає у власність громадянки [PERSON] житлове приміщення (квартиру): однокімнатну квартиру, що відповідає загальній площі 46,20 м2, 4-й житловий поверх за адресою: [ADDRESS] /арк.спр.19/. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд враховує положення ч.2 ст.328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Згідно ст.525, 526 Цивільного кодексу України, не допускається одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Так, відповідно до підпункту 9 пункту 1 ст.27 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. З огляду на те, що у випадку набуття права власності на новостворене нерухоме майно саме інвестор набуває первинне право власності, на яке раніше не було і не могло бути зареєстроване право власності інших осіб, віндикація не може бути застосована. Ефективним та належним способом захисту прав інвестора у такому випадку буде визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України. У даній справі суд встановив та не заперечувалося стронами, що будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] завершено, готовність об`єкта до експлуатації, позивач разом зі сім`єю проживає у квартирі. З Декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої 10.07.2014 року вбачається, що секції буд. [ADDRESS] введені та готові до експлуатації (арк.спр.38-41). Суд встановив, що вказаний договір укладений сторонами з певною економічною метою, якої вони мали досягти внаслідок його виконання, дотримуючись принципу добросовісності, розумності і справедливості, визначеного у статтях 3, 509 ЦК України. І такою метою було отримання позивачем у власність об`єкта нерухомості, а сторони договору повинні були діяти у відповідності до цієї мети. Позивачем повністю сплачено внески за об`єкт нерухомості. Інших зобов`язань договори не містять. Суд встановив, що відсутні докази набуття права власності на спірний об`єкт нерухомості іншими особами та про державну реєстрацію таких прав. Ураховуючи особливість перетворення права на майнові права у право на новостворений об`єкт нерухомого майна, саме інвестор є першим власником за договором купівлі-продажу майнових прав на певне нерухоме майно, яке фактично існує, однак набуває формальних ознак об`єкта цивільних прав лише після його державної реєстрації. Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2021 року у справі N 359/5719/17 (провадження N 14-8цс21). Позивач має обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію своїх майнових прав - отримання новозбудованої квартири у власність. Позов спрямований на захист її права на новозбудовану квартиру, яке не визнається відповідачем, а також мається відмова - Рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень від 09.01.2019 року державного реєстратора прав на нерухоме майно (арк.спр.24). Способом захисту позивачка обрала визнання за нею такого права, що відповідає положенням статті 16 ЦК України. Визнання права власності є ефективним і належним способом захисту прав сторони - покупця, який за договором купівлі-продажу майнових прав повністю сплатив узгоджену в договорі грошову суму, проте не може реалізувати свої права внаслідок недобросовісної поведінки продавця після введення будинку в експлуатацію, який не визнає права покупця на цю збудовану квартиру. Суд вважає, що положення статті 392 ЦК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між особою, яка відчужила майнові права на квартиру в багатоквартирній новобудові та особою, яка такі права придбала у випадку, коли об`єкт будівництва (багатоквартирна новобудова) зданий в експлуатацію, проте відповідач не виконує умови зазначеного договору з передачі позивачам усіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої пзивачі сплатили в повному обсязі. Суд доходить висновку про необхідність захисту майнового права позивача в судовому порядку в обраний нею спосіб, оскільки за обставинами справи позивач набула майнове право на об`єкт нерухомості, проте позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити право власності на себе, через те, що необхідних дня реєстрації права власності документів відповідач не надає та взяті на себе зобов`язання з їх виконання, їх право не визнає. Щодо вимоги про зобовязання державного реєстратора зареєструвати за позивачем право власності на квартиру, то така реєстрація відбувається на підставі рішення про визнання права власності, а тому суд приходить переконання, що у цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: partial