Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

22.12.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 27.06.1992 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Суспільне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають зовсім різні погляди на життя та різні характери Через що в сім`ї виникали непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду сім`ї, На теперішній час як сім`я не проживають. 19.03.2020 року заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області шлюб було розірвано. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем, яка всі обов`язки щодо утримання та виховання дитини несе самостійно. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає, ухиляється добровільно сплачувати аліменти, чим не виконує обов`язку щодо утримання батьком неповнолітньої дитини. Відповідач офіційно не працевлаштований, але працює неофіційно отримує дохід у вигляді заробітної плати. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати дитину. Тому в зв`язку з вищевикладеним, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно заочного рішення Апостолівського районного суду від 19.03.2020 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.06.1992 року Зеленодольською селищною радою Апостолівського району Дніпропетровської області , актовий запис № 57, було розірвано (а.с. 9). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим виконкомом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, 22.04.2009 року(а.с. 7). Згідно довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради №872 від 01.12.2021 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Позивач, стверджуючи, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей звернулась до суду за захистом порушеного права, і з цих підстав між сторонами виник спір. При вирішенні спору, суд виходить з наступного. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст.182 СК України). За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , сторони домовленості щодо участі відповідача у утриманні дитини не досягли, позивач наполягає на стягненні аліментів у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~в сумі\~992\~грн.\~40 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved