Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою для городництва площею 0,4400 га, кадастровий номер 4822781500:12:027:0017 за адресою [ADDRESS] та відшкодування збитків в сумі 10 448,9 грн. Позов мотивований тим, що 28.02.2019 року позивач [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га за адресою [ADDRESS] . 20.01.2020 року позивач [PERSON] зареєстрував право оренди на земельну ділянку з цільовим призначенням для городництва площею 0,4400 га. Дані земельні ділянки - присадибна та для городництва розташовані за однією адресою [ADDRESS] . Земельну ділянку для городництва площею 0,4400 га самовільно зайняв житель села Зелений Гай [PERSON] , який використовував дану земельну ділянку і раніше без правовстановлюючих документів. При вирішенні питання з відповідачем про звільнення земельної ділянки, відповідач [PERSON] повідомив, що в нього теж є правовстановлюючі документи, проте ознайомити позивача з даними документами не надав. У липні 2020 року позивач звернувся до поліції із заявою про перешкоди в землекористуванні [PERSON] . Згідно відповіді на заяву [PERSON] встановлено, що [PERSON] надав відповідні документи, що дають йому право користуватися даною земельною ділянкою. При зверненні до Зеленоярської сільської ради, позивачу повідомили, що [PERSON] не надавались дані земельні ділянки - ні присадибна, ні городництва у власність чи користування. Таким чином позивач [PERSON] з моменту реєстрації права оренди 20.01.2020 року не користується земельною ділянкою через протиправні дії [PERSON] та несе збитки на протязі двох років - 2020 - 2021 рр. у вигляді орендної сплати, згідно договору оренди. Також позивач мав намір вирощувати на земельній ділянці кукурудзу на зерно для підсобного господарства а тому розмір збитків за 2020 - 2021 рр. складає 10 448,9 гр. Тому позивач просить звільнити самовільно зайняту земельну ділянку для городництва площею 0,4400 га кадастровий номер 4822781500:12:027:0017 розташованої в [ADDRESS] без відшкодування затарат. Відшкодувати збитки в сумі 10 448,9 грн. за земельну ділянку для городництва площею 0,4400 га , кадастровий номер 4822781500:12:027:0017 розташованої в [ADDRESS] та судові витрати в сумі 1 816,00 грн. В судове засідання представник позивача - адвокат Новак-Павлова Л.В. подала заяву в якій підтримала позовні вимоги в заяві та просила позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] подав заяву в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер 4822781500:12:027:0015 цільове призначення якої 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, форма власності приватна, площею 0,25 га розташованої [ADDRESS] суб`єктом права власності є [PERSON] . Згідно договору оренди земельної ділянки №16 , встановлено, що Зеленоярська сільська рад в особі сільського голови Пасніченко Н.І., як орендодавець надала на підставі рішення ХХХVІІ сесії 7 скликання Зеленоярської сільської ради №14 від 21.06.2019 в оренду земельну ділянку в межах [ADDRESS] загальною площею 0,4400 га кадастровий номер 4822781500:12:027:0017 строком на 49 років [PERSON] , що також підтверджується актом прийому - передачі земельної ділянки. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер 4822781500:12:027:0017 площею 0,4400 га встановлено, що [PERSON] є орендарем даної ділянки. З відповіді наданої Доманівським відділом поліції Вознесенського відділу поліції, встановлено, що 28.07.2020 року зареєстровано в ІТС ІПНП №1546 повідомлення [PERSON] . Згідно дано відповіді, встановлено, що [PERSON] орендує земельну ділянку з кадастровим номером 4822781500:12:027:0017 площею 0,44 га від 21.06.2019 року, яка розташована в межах території Зеленоярської сільської ради та в свою чергу [PERSON] також надав відповідні документи, що дають йому право користування даною земельною ділянкою. Тому в даних дія вбачаються цивільно-правові відносини. Посилаючись на перешкоджання відповідачем обробляти належну позивачу земельну ділянку, останній звернувся до суду з даним позовом. Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з п.г ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав на земельну ділянку, визначених ч.3 ст. 152 ЗК України, є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосовування інших, передбачених законом, способів. В свою чергу, згідно з абз.15 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відповідно до вимог ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до абз.3 п.7 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В той же час, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку, кадастровий номер 4822781500:12:027:0017, належну позивачу. З огляду на те, що позивачем та його представником доведено факт порушення прав позивача щодо користування земельною ділянкою, кадастровий номер 4822781500:12:027:0017 з боку відповідача, тому його порушене право підлягає захисту у вигляді звільнення самовільно зайняту відповідачем земельну ділянку. За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини 1, пунктів 1, 2 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Згідно із частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин 1, 3 статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, даліПорядок), збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Згідно із пунктом 3 зазначеного Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доходце доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі укладення та належного виконання договору і тільки неправомірні дії відповідача [PERSON] стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості позивача отримати прибуток.. Так, позивач звертаючись до суду з позовом на підставі статей 22, 1166 ЦК України та обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди) зауважив, що внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельних ділянок позивач не отримав доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, оскільки мав намір на зазначеній земельній ділянці засіювати кукурудзу на зерно для підсобного господарства і відповідно у 2020 та 2021 роках отримати з цього свій основний дохід. Для розрахунку суми неодержаних доходів позивач узяв середні показники врожайності по області, району, і вирахував із загальної кількості та вартості врожаю, що він міг би отримати при самостійному господарюванні на землях, суми витрат, які він обов`язково мав би понести на вирощування, збір врожаю на цій земельній ділянці тощо. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги позивача у повному обсязі, то понесені ним судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню в сумі 1 816,00 грн.

Outcome: approved