Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами та залишити доньку [PERSON] , [INFO] при матері. Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження з нею сім`ї стали неможливими. Ухвалою судді від 06.07.2022 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, наполягає на розірванні шлюбу та зазначив, що протягом строку наданого судом не примирився з відповідачем. В матеріалах справи наявна заява відповідача про розгляд справи за її відсутності (а.с. 32). Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 07.07.2017 та мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами, але шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть (а.с. 5, 6). Сторонам судом надавався строк на примирення терміном у 1 місяць, проте, після спливу вказаного строку останні не примирились. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, є підставою для повного задоволення позовних вимог. Положеннями\~статті 160 СК України\~передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивач просив місцем проживання малолітньої дитини визначити місце проживання її матері, та те, що відповідач будь-яких заперечень не подала, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини, слід визначити місце проживання її матері.

Outcome: approved