Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

[PERSON] 12.04.2022 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила встановити факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , в період з листопади 2001 року по 01.07.2007 року за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що [PERSON] на праві особистої власності належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що залишилося їй після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 22.09.1960 року Ленінським райкоммунхозом і зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ 05.10.1960 року під № 3-91. Мати позивача фактично прийняла спадщину після смерті бабусі, оскільки проживала і була прописана в спадковому домоволодінні. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася з вищезгаданого домоволодіння, фактично прийнятого матір`ю після смерті бабусі. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були: [PERSON] і позивач. У встановлений законом шестимісячний строк ніхто зі спадкоємців в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не звертався, але фактично прийняли спадок після смерті [PERSON] , бо [PERSON] був прописаний і проживав в спадковому будинку, а позивач розпорядилася особистими речами матері, а також користувалася безперешкодно будинком і прилеглою земельною ділянкою, також проживала разом з батьком без реєстрації. Через декілька років після смерті матері, батько позивача почав жити разом з сусідкою, [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька була позивач, як єдина донька. Після його смерті позивач звернулася у встановлений законом шестимісячний строк в Другу Дніпропетровську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, де їй повідомили, що батько склав, на випадок своєї смерті, нотаріально засвідчений заповіт, згідно якого все своє майно він заповідав [PERSON] . Дізнавшись про такі обставини, позивач звернулася до [PERSON] , яка зазначила, що бажає вирішити проблему мирним шляхом і запропонувала позивачу жити разом та доглядати за нею. На дану пропозицію позивач погодилася та переїхала мешкати до [PERSON] , де мешкає і понині. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були її сини [PERSON] та [PERSON] , які не претендували на спадщину на частку домоволодіння [ADDRESS] . Проте, вони з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, що складалась саме з частки домоволодіння, що залишилася після смерті [PERSON] , не зверталися. [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] . Ніхто зі спадкоємців з заявами про прийняття спадщини, а саме частки домоволодіння [ADDRESS] , не звертався. Державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори 21.09.2021 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на 2/3 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Щодо спадщини після смерті [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2022 року зобов`язано Другу Дніпропетровську державну нотаріальну контору надати до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська належним чином завірену повну ксерокопію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2022 року витребувано з архіву державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завірені копії актових записів про смерть [PERSON] , що померла [INFO] , [PERSON] , що помер [INFO] , [PERSON] , що помер у 2014 році. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року витребувано з архіву державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , що помер у 2014 році. У судовому засіданні 03.08.2022 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. У заяві від 03.08.2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Сорока Т.В. просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 03.08.2022 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке вона успадкувала після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 22.09.1960 року Ленінським райкоммунхозом і зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ 05.10.1960 року під № 3-91 (а.с. 15). 2/3 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою 21.09.2021 року за реєстровим № 5-1144, що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер запису про право власності 44057512, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2460067112020 (а.с. 13-14). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5). Спадщину після її смерті прийняли чоловік [PERSON] та донька [PERSON] . 21.09.2021 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 2/3 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до спадкової справи № 1237/2001 після смерті [PERSON] , спадщину прийняла [PERSON] та [PERSON] (а.с. 109-151). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 83). Згідно спадкової справи № 1645/2007 після смерті [PERSON] , спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] . До спадкової маси не була включена частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 80-108). [INFO] помер [PERSON] , спадкова справа після смерті якого не відкривалася. [INFO] помер [PERSON] . Спадщину після його смерті прийняла [PERSON] . До спадкової маси не була включена частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. від 10.09.2022 року відмовлено [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] у зв`язку з відсутністю родинних відносин. Згідно довідки, виданої квартальним комітетом № 48 від 08.10.2004 року [PERSON] користувалася земельною ділянкою та домоволодінням за адресою: [ADDRESS] після смерті свого батька [PERSON] , що помер [INFO] (а.с. 20). З довідки № 191, виданої квартальним комітетом № 48 від 20.09.2008 року вбачається, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 16.01.2001 року (а.с. 19). Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 14,0 кв.м, сараїв літ. Б, В, Ж, літньої кухні літ. Г, погребу літ. Д, вбиральні літ. Е, дyшу літ. З, колодязя літ. К, споруд № 1-4, І ( а.с. 21-30). На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. На підставі ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт спільного\~проживання позивача\~та [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підтверджується зібраними у справі доказами. Оцінивши зібрані по справі докази з позиції їх належності та допустимості, у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту того, що [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем - [PERSON] , померлою [INFO] в період з листопада 2001року по 01.07.2007 року. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved