Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що 20.06.2017 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Шлюб було зареєстровано Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 20.06.2014 року зроблений відповідний актовий запис № 808. Від шлюбу, [INFO] у них народилася донька [PERSON] , про що 06.06.2018 року зроблено відповідний актовий запис № 1467. Їхнє сімейне життя спочатку складалося добре, проте протягом останніх двох років сімейні стосунки між ними погіршилися. Під час спільного проживання, між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства, що в кінцевому результаті призводило до постійних сварок та суперечок, і як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу вона прийняла остаточно та змінювати його не має намірів, оскільки примиритися з відповідачем вони пробували неодноразово, та все марно. І з січня 2021 року вони фактично припинили подружні стосунки і проживають окремо. А тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить її інтересам, інтересам відповідача та інтересам їхньої дитини. Місце проживання доньки між ними узгоджено, донька проживатиме з нею за місцем їхнього проживання, в її квартирі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON] . Зазначила, що вона, як мама жодної матеріальної допомоги на дочку не отримує. ЇЇ матеріальне становище на даний час не дозволяє їй надати належне фінансове забезпечення її дитині для належного розвитку її особистості, тому вона змушена звертатися з вимогою про стягнення аліментів до відповідача. У відповідача інших неповнолітніх дітей, крім їхньої спільної дитини немає. Для лікування дитини та забезпечення їй належного фізичного та духовного розвитку щомісячно необхідна значна сума коштів, так як потрібно оплачувати періодичні загальні захворювання дочки, відвідування додаткових курсів навчання, які дочка має бажання відвідувати, продуктів харчування, одягу, та інших необхідних речей для дитини. Відповідач зобов`язаний утримувати дочку до досягнення нею повноліття, тому вважає позовні вимоги обґрунтованими. Просила суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 червня 2017 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 808; стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.07.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Ознайомившись з доводами позивача, викладеними в позовній заяві, він не погоджується з розміром аліментів в сумі 4000,00 грн. Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на його дружині, в даному випадку, лежить обов`язок доведення його можливостей сплачувати аліменти. Лише та обставина, що на батька покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Зазначив, що він на даний час офіційно не працевлаштований та не має інших доходів для життя. Вважає, що доцільним розміром аліментів для утримання його доньки є розмір 1/4 з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Просив суд: позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнити повністю; позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити частково та встановити розмір аліментів для утримання його доньки, [PERSON] , в розмірі 1/4 з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 808, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 20.06.2017 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 06.06.2018 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Спільне життя\~з відповідачем\~не склалося.\~Подальше спільне\~життя та\~збереження шлюбу\~між Позивачем\~та Відповідачем\~є неможливим\~через різні\~погляди на\~сімейне спільне\~життя,\~відсутності взаєморозуміння,\~байдужості до\~життя та\~проблем один\~одного,\~втрати почуття\~любові та\~поваги один\~до одного,\~що неодноразово\~приводило до\~конфліктів. Сім`ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя\~\~припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням\~\~права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2\~ст. 104 СК України\~встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того,\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що позивач категорично не бажає примиритися, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити принципу добровільності шлюбу та їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 2\~ст. 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та принципу добровільності шлюбу. А відтак позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд, беручи до уваги підтримання позивачем позовної вимоги про стягнення аліментів у заявленому розмірі, часткове визнання відповідачем позовної вимоги про стягнення аліментів, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. За змістом ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів, витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 1 та ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення ч. 1 ст. 182 СК України. При цьому суд виходить з того, що судом встановлено, що сторони є батьками однієї малолітньої доньки, яка проживає з позивачкою. Судом встановлено також, що відповідач має нестабільний мінливий дохід, на даний час офіційно не працевлаштований, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні зазначеного розміру аліментів суд виходить із встановлених обставин у справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Спільна донька сторін у справі проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Серед іншого суд враховує стан здоров`я позивачки, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність грошового зобов`язання у відповідача та інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає наявними підстави відповідно до ч. 2 ст.184 СК України для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., починаючи з 09.06.2022 року, оскільки такий розмір аліментів на переконання суду, [PERSON] в змозі сплачувати наразі, і такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При цьому суд враховує, що з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» становить з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а частина друга статті 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В даному контексті суд пов`язує поняття гармонійного розвитку із процесом виховання дитини, як всебічно та гармонійно розвиненої особистості - члена суспільства у демократичній державі, якою проголошена Україна. Такий процес можливий лише при повній взаємодії всіх ланок суспільства: сім`ї, навчально-виховних закладів, громадських формувань, спеціальних інституцій держави. І лише комплексний підхід може принести очікувані результати. Він передбачає забезпечення єдності вимог у системі всебічного гармонійного виховання, а також єдності й узгодженості форм, засобів і методів впливу на особистість та включає завдання морального, розумового й фізичного виховання. Суд доходить висновку, що при встановлених у цій справі обставинах, розмір аліментів у сумі 3000 гривень щомісячно є достатнім. При цьому суд враховує можливість зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вказане право закріплене статтею 192 ЦПК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 992,40 гривень в дохід держави. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 104,\~105,\~110,\~112, 141, 180, 182, 183, 185, 191 СК України,

Outcome: partial