Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із сказаною заявою. В обґрунтування вимог вказує, що 17 вересня 1999 року, відповідно до договору купівлі-продажу, вона стала власником квартири [ADDRESS] . У вказаному документі її по батькові вказано « [PERSON] » (на момент підписання договору паспорт заявниці був на російській мові). З 12 жовтня 1999 року вона була зареєстрована за вказаною адресою. 06 вересня 2002 року [PERSON] отримала паспорт громадянина України, в якому по батькові особи вказано « [PERSON] ». На даний час, у зв`язку із зазначеними розбіжностями у документах вона не може реалізувати своє право власності у повній мірі (прописати доньку, оформити субсидію, тощо). Можливості виправити допущену помилку у позасудовому порядку на даний час немає, зважаючи на відсутність механізму внесення змін до документу (з відповіді Волинського обласного державного нотаріального архіву, де перебуває нотаріальна справа вбачається відчутність будь-яких додаткових даних відносно покупця). Зважаючи на те, що вказана помилка в написанні по батькові в документах чинить [PERSON] перешкоди у реалізації своїх прав, вона просить суд встановити факт належності їй вказаного договору купівлі-продажу квартири від 17 вересня 1999 року. Ухвалою судді від 06 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. До початку судового засідання від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги заяви підтримує, просить задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Представник заінтересованої особи Волинського обласного державного нотаріального архіву в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документу. З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 1999 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] (а.с.5). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушиком Віктором Савичем та зареєстровано в реєстрі за №2511. Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 06 вересня 2002 року, а також довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру від 29 грудня 1999 року по батькові [PERSON] зазначено як « [PERSON] » (а.с.3,4). Вказане по батькові особи вбачається також з копії свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Вказана невідповідність в зазначенні реквізитів «по батькові» особи, перешкоджають заявниці реалізувати належне їй право власності. Згідно відповіді Волинського обласного державного нотаріального архіву №562/01-21 від 25.08.2021 року будь-яких даних відносно покупця не міститься в документах, які підшиті до договору купівлі-продажу, посвідченого 17 вересня 1999 року за реєстраційним №2511 (а.с.6). Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315\~ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995\~передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно із листом Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З матеріалів справи вбачається, що виправлення розбіжності написання по батькові заявниці у документі в позасудовому порядку не виявляється можливим, зважаючи на відсутність механізму внесення таких змін та дату укладення розглядуваного договору. Досліджені судом докази вказують на належність договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушиком В.С. 17 вересня 1999 року та зареєстрованого в реєстрі за №2511 [PERSON] . На переконання суду, наявність розбіжності в написанні по батькові особи у вказаному документі виникла внаслідок перекладу її імені з російської на українську мову. Наявність допущених помилок у правовстановлюючих документах позбавляє заявника можливості реалізації права власності, а відтак суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, на підставі\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~та

Outcome: approved