Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

[PERSON] ( надалі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач) про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини та на своє утримання, а також просить стягнути із відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивач у своєму позові посилалася на те, що 15 червня 2019 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . В період спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , який зараз проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2021 року у цивільній справі № 282/270/21 шлюб позивача із відповідачем розірвано. Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2021 року у цивільній справі № 282/273/21 [PERSON] , [INFO] , було зобов`язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . За цим же рішенням [PERSON] , [INFO] , мав сплачувати аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на її утримання у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягненн сином [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » після реєстрації повторного шлюбу 23 вересня 2021 року. Оскільки відповідач не сплачував аліментів, утворилась заборгованість, яка станом на 01 липня 2022 року становить 31333.33 грн. заборгованість по аліментах на утримання дружини та 9921,39 грн. заборгованість по аліментах на утримання сина [PERSON] . Ухвалою суду від 16.08.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач отримав 07.09.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували в шлюбі, мають одну спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що стверджується рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2021 року в справі №282/270/21. Згідно рішення Любарського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2021 року в справі №282/273/21 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, і до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Оскільки відповідач не сплачував аліментів, утворилась заборгованості на утримання сина [PERSON] яка станом на 11 липня 2022 року становить 9921.39 грн., та 31333,33 грн. на утримання позивача [PERSON] , що стверджується розрахунками заборгованості Хорошівським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 11 липня 2022 року. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 23 вересня 2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ". Як випливає з розрахунку заборгованості по аліментам, відповідач свої аліментні зобов`язання належним чином не виконував, аліменти на користь позивача на утримання сина виплачував частково з простроченням платежів, тоді як на утримання дружини відповідач аліментів не сплачував. Дані розрахунки складено державним виконавцем у відповідності до вимог статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" і сторонами не оспорюються. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Перерахування грошових коштів на утримання сина [PERSON] відповідачем здійснювалось частково, що стверджується поданим суду розрахунком державного виконавця та станом на 11.07.2022 за відповідачем рахується борг зі сплати аліментів в розмірі 9921,39 гривень. Разом з тим, перерахування грошових коштів на утримання дружини відповідачем не здійснювалось, що стверджується поданим суду розрахунком державного виконавця та станом на 11.07.2022 за відповідачем рахується борг зі сплати аліментів в розмірі 31333,33 гривень. Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів був наявним та підтверджується належними доказами - розрахунком заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд дійшов висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Згідно з розрахунком пені, складеного позивачем, пеня порахована за кожний місяць з урахування суми боргу та кількості днів прострочки. Кількість днів прострочки порахована до дати фактичного перерахування відповідачем грошових коштів. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Застосовуючи дану норму закону, суд, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує судову практику, викладену в постановах Верховного суду. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, згідно якої вказано, що суд дійшов правильного висновку про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, як зазначає Велика Палата Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+ … (An*1%*Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Додані позивачем до позову розрахунки пені вимогам закону відповідають, тому суд визнає їх, як належні докази по справі, та покладає їх в основу судового рішення, оскільки вони не викликають сумніву у суду та не спростовані відповідачем по справі, а тому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Разом з тим, як вбачається з позовних вимог, позивач просить стягнути пеню за несплату аліментів за період з березня 2021 року по травень 2022 року, тоді як розрахунки подані станом на 11.07.2022 та до них включена заборгованість за червень 2022 року. З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково за відрахуванням заборгованості по сплаті аліментів за червень місяць 2022 року. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі пп. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Outcome: partial