Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про поділ майна відповідно до якого просив визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності: за [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , жилою площею 78,50кв.м., зальною площею 156,80кв.м., визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , жилою площею 78,50кв.м., зальною площею 156,80кв.м. та стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. Позов обґрунтовує тим, що відповідач та позивач зареєстрували шлюб 07.10.2005 року, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1850. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . За час перебування сторін у шлюбі, саме в інтересах сім`ї, була придбана у власність для спільного проживання сім`ї, ведення спільного господарства та побуту квартира [ADDRESS] , котра була зареєстрована на відповідача - його дружину. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечила частково, в частині визнання спільної сумісної власності подружжя просила суд закрити провадження в зв`язку з відсутністю предмету спору, в частині позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру в розмірі по Ѕ частині не заперечувала, позов визнала. Окрім того в частині стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу просила суд в задоволенні відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. В судовому засіданні встановлено, що згідно зі свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.10.2005 року (а.с. 10). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.07.2020року шлюб між сторонами було розірвано( а.с.11-12). Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 08 серпня 2006 року, за час шлюбу, подружжям за спільні кошти, набуто у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , жилою площею 78.50 кв.м, загальною площею 156.80 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 08 серпня 2006 року №1480-С/КІ серія [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення (а.с. 9). Таким чином, суд першої інстанції вважає встановленим, що квартиру за адресою: [ADDRESS] було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, докази того, що майно набуто за кошти, що належали одному із подружжя відсутні, а тому суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною власністю подружжя. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 Сімейного кодексу України). З підстав вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання квартири за адресою: [ADDRESS] спільною частковою власністю подружжя та виділення в порядку поділу майна подружжя у власність позивачці та відповідачу по 1/2 частини квартири кожному. Згідно зі ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно частин 3, 4 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Окрім того позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї,що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано: договір про надання правової допомоги № 266/21Ц від 08.10.2021 року, додатком №1 до договору про надання правової допомоги № 266/21Ц від 08.10.2021 року, додатком №2 до договору про надання правової допомоги № 266/21Ц від 22.02.2022 року та оригіналами квитанцій. Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 9000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, складність справи, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 9000грн. 00 коп., а тому заява позивача підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 11895,00 гривень.

Outcome: approved