Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення заставлене майно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08.07.2016 між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів (безпроцентний) про надання (позичання) відповідачу коштів в розмірі 826 000,00 грн., які відповідач зобов`язувався повернути в строк до 08.07.2017 включно. 11.08.2017 між ним та відповідачем був укладений договір про внесення змін до вищевказаного договору, а саме до п.1, відповідно до якого відповідач зобов`язувався повернути отриману позику в розмірі 826 000,00 грн. в строк до 08.09.2017. Крім того, 08.07.2016 між ними для забезпечення виконання вищевказаного зобов`язання позики був укладений договір іпотеки, за яким в іпотеку передано майно, що належить на праві приватної власності відповідачу, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] . 11.08.2017 було укладено договір про внесення змін до вказаного договору іпотеки, які полягали в збільшенні строку виконання зобов`язання позики до 08.09.2018. Заставна вартість вказаної квартири визначена в розмірі 826 000,00 грн. Як зазначає позивач, строк виконання зобов`язань за договором позики настав, однак відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення коштів, неодноразові перемовини з приводу сплати боргу відповідачем ігноруються. Посилаючись на викладені обставини, а також положення ст.590 ЦК України, ст.ст.33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», позивач вважає, що наявні підстави, передбачені законом, для звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є спірна квартира, а тому просить задовольнити його вимоги, а саме звернути стягнення на вищевказану квартиру та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом її продажу ним (іпотекодержателем) будь-якій особі (покупцю) за узгодженою в договорі іпотеки вартістю в розмірі 826 000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 10.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 16.12.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.05.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності позивача. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, оскільки заперечень проти заочного розгляду справі від позивача не надходило. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 08.07.2016 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів (безпроцентний), відповідно до умов якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 826 000,00 грн. зі строком повернення до 08.07.2017 включно (п.1). 11.08.2017 сторонами укладено договір про внесення змін до вказаного договору позики, відповідно до якого п.1 договору позики викладено в новій редакції, а саме встановлено строк виконання зобов`язання до 08.09.2018 включно. Крім того, 08.07.2016 між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань відповідач передав в іпотеку належну йому квартиру [ADDRESS] , вартість якої сторонами оцінено в розмірі 826 000,00 грн. (п.п.1.1, 1.2, 1.7). Розділом 4 договору іпотеки сторонами визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотеко держателя за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до змісту вказаного розділу, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання за договором позики, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, передбаченим договором позики, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п.п.4.1, 4.2). Пунктом 4.4 сторони встановили, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе у судовому порядку на підставі відповідного рішення суду. Тобто, іпотекодержатель може звернутись до суду з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на невиконання відповідачем осново зобов`язання за договором позики, в зв`язку з чим наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд погоджується з доводами позивача, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека, як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Як передбачено ч.ч. 1 і 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За змістом положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Оскільки наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, підтверджується факт неналежного виконання боржником основного зобов`язання, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача, як іпотекодержателя, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу позивачем будь-якій особі (покупцю) за узгодженою в договорі іпотеки вартістю 826 000,00 грн. При цьому суд зауважує, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Частина 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. З урахуванням наведеного, суд погоджується з позицією позивача щодо визнання вартості (ціни) предмета іпотеки, виходячи з погодженої у договорі іпотеки вартості. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд звернув увагу на відсутність направлення позивачем боржнику письмової вимоги про усунення порушень, передбачену п.4.3 договору іпотеки та ст.35 ЗУ «Про іпотеку». В той же час, суд виходить з того, що невиконання вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, на відміну від інших способів звернення стягнення, зокрема, у позасудовому порядку, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Так, за змістом ч.1 ст. 12, ч.1 ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконано чи виконано неналежно, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звернути стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 березня 2019 року у справі №520/7281/15 (провадження №14-49цс19), від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (провадження №14-397цс19). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому задовольняє їх в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved