Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі\~представника адвоката\~Цокало Т.М. звернувся\~до суду\~з цивільним\~позовом до\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Кеш\~Ту Гоу» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький П.В. Позов мотивує тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області перебуває на виконання ВП № 68528591 від 05.02.2022 за яким здійснюється стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» заборгованості в розмірі 13900,00 грн. Зі змісту постанови позивачу стало відомо, що стягнення здійснюється на підставі виконавчого напису № 17387 виданого 18.12.2021 року приватним нотаріусом КМНО Золотих О.О.. Зважаючи на те, що будь-яких боргових зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» Пількевич О.А. не має то, жодних попереджень чи вимог про наявність заборгованості до нього не надходило. Зазначив, що для винесення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною, чого не вбачається з даної справи. Враховуючи вказане [PERSON] просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 17387, від 18.12.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» заборгованості у розмірі 13900,00 гривень та вирішити питання розподілу судових витрат та витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 31.05.2022 указану позовну заяву було залишено без руху, надано строк для виправлення недоліків. Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 06.06.2022 по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.06.2022 по справі забезпечено позов шляхом упиненян стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 04.07.2022 по справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, а також витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. копії матеріалів нотаріальної справи, у якій вчинено оскаржуваний виконавчий напис № 17387 від 18.12.2021 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 13 900,00 гривень. Ухвала суду про витребування доказів приватним нотаріусом не виконана. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, повідомлений належним чином, від його представника адвоката Цокало Т.М. надійшла заява в якій він просив суд розглядати справу без участі позивача та його представника та позов задовольнити з підстав, зазначених у позові, заперечень щодо ухвалення заочного рішення суду не надійшло. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу», який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи шляхом отримання судових повісток на офіційну електронну пошту (а.с.75), повторно не з`явився в судове засідання, правом подати відзив не скористався, з іншими заявами щодо розгляду справи чи про відкладення розгляду справи не звертався. Заінтересована особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. в судове засідання повторно не з`явилася, повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою здійснення нотаріальної діяльності, причини неявки суду не відомі, пояснень щодо позову не надав. Заінтересована особа приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький П.В. про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, пояснень щодо позову не надав. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачав, відповідача та третіх осіб та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, \~що відповідає вимогам ст. 211, ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, в межах що мають значення для правильного вирішення справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4\~ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст.\~16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 03.07.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 133215 про надання кредиту (а.с.22). 18.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис № 17387 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором 133215 від 12.07.2019 укладеним між [PERSON] та ТОВ «ЗАЙМЕР», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» у розмірі 13900,00 грн. (а.с. 22). Згідно виконавчого напису від 18.12.2021, виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., на підставі, зокрема, статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (а.с.22). 18.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. відкрито виконавче провадження № 68528591 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. № 17387 від 18.12.2021 року (а.с. 20). 18.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. у виконавчому провадженні № 68528591 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. № 17387 від 18.12.2021 року, винесено постанову про зверення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с. 21). Позивач вважає, що спірний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~статті 87 Закону \~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.10.2018 року справа N 61-10285св18. Щодо безспірності заборгованості, суд зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору і зміст оспорюваного виконавчого напису вказують, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без дослідження та аналізу умов укладеного між сторонами кредитного договору на предмет безспірності розміру заборгованості та ї їскладови, не встановлено безспірно факт прострочення платежів боржником, кредитний договір між боржником та ТОВ «Займер» не було нотаріально посвідчено. Зазначені обставини свідчать, що заборгованість позивача за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису від 18.12.2021 не була безспірною. Крім того, підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно до підпункту 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662\~внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на момент вчинення виконавчого напису діяла редакція Переліку у вказаній вище редакції. Зокрема, Перелік було доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт Переліку посилався нотаріус у виконавчому написі від 18.12.2021 (а.с. 22). Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2\~Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року\~на час їх застосування, а саме 03 лютого 2020 року, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2\~статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 18.12.2021 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не посвідчено нотаріально, отже, він не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року, у справі № 757/24703/18-ц, та ухвалі ВПВС від 15.04.2020 у справі № 554/6777/17 які відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України\~підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, дослідивши надані позивачем докази на предмет їх належності, достовірності і достатності у взаємозв`язку та в сукупності, суд вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. № 17387 від 18.12.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» заборгованості за кредитним договором № 133215 від 03.07.2020 у розмірі 13 900,00 грн., вчинений на виконання не нотаріально посвідченого кредитного договору та вчинений без перевірки нотаріусом безспірності заявленої суми боргу, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В зв`язку задоволенням позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача у виді судового збору, понесені ним при звернені до суду з позовом (992,40 грн) та з заявою про його забезпечення (496,20 грн) підлягають стягненню з відповідача. Щодо стягнення витрат відповідача на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма\~статті 141 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На виконання вказаний вище вимог, представник позивача у даній справі адвокат Цокало Т.М. надав суду докази на понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у даній справі та повідомив про розмір таких витрат, а саме : ордер від 18.05.2022 серії ВІ № 1089885 щодо надання правничої допомоги [PERSON] за договором від 11.02.2022 (а.с.11); договір про надання правничої допомоги № 426/11-02-2022 від 11.02.2022, укладеного між позивачем та адвокатом Цокало Т.М. (а.с.12) та згідно п. 3 Договору сторонами узгоджено фіксовану суму гонорару за вчинення процесуальних дій; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 18.05.2022, відповідно до якого замовник [PERSON] прийняв від адвоката Цокало Т.М. послуги по наданню правничої допомоги за договором № 426/11-02-2022 від 11.02.2022 на загальну суму 7500 грн.(а.с.24) ; квитанцію № 426 від 18.05.2022, відповідно до якого [PERSON] сплачено гонорар адвокату Цокало Т.М. за договором № 426 від 11.02.2022 75000 гривень (а.с.25). Згідно висновку, зазначеному у постанові Верховного Суду у складі \~Касаційного цивільного суду від 02.12.2020,\~справа № 317/1209/19, витрати на правничу допомогу стягуються у відсотковому співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог. Також, суд враховує, що розмір гонорару адвоката встановлений у фіксованій сумі, а тому не потребує детального опису виконаних робіт, що зазначено в постанові Верховного Суду від 28.12.20 у справі № 640/18402/19, а також те, що квитанція містить посилання на договір, за яким сплачено кошти та яка разом з актом прийому передачі послугкоштів є належними доказами на підтвердження факту сплати даних кошті адвокату (відповідне положення міститься у\~постанові КАС ВС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19). На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем було документально доведено, що ним понесено витрати на правничу допомогу адвоката у даній справі на загальну суму 7500 грн. Суд враховує, що ще в позові (своїй першій заяві по суті спору) позивачем було зазначено про розмір витрат на правничу допомогу адвоката в даній справі та з ним був обізнаний відповідач. При цьому від відповідача не надійшло клопотання щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат на правничу допомогу із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, а тому суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. З урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що у позов задоволено в повному обсязі, на підставі ст. 137, 141 ЦПК України з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7500 гривень. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved