Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про визнання правочину дійсним, яким просить визнати дійсним договорі купівлі-продажу майнових прав на місце [NUMBER] на автостоянці № 4 що розташоване за адресою: [ADDRESS] за яким [PERSON] продав, а [PERSON] отримав право володіти і користуватись місцем № [NUMBER] на автостоянці № 4 та гаражем на вказаному місці, як будівельними матеріалами у зв`язку із відсутністю державної реєстрації такого як об`єкту нерухомого майна за правилами встановленими ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України. У обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2007 року користувався місцем [NUMBER] на автостоянці № 4, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору № 50-4 від 15.05.2007 року укладеного між ним та КП «Екологія». Відповідно до умов договору передбачено, що підприємство бере на себе обов`язки по збереженню і охороні автомобіля на автостоянці № 4, а автовласник зобов`язаний своєчасно проводити оплату за охорону автомобіля. Пізніше зі зводи КП «Екологія» ним був збудований гаражний бокс на вказаному місці та був виготовлений технічний паспорт на гараж. Зазначив, що вказане свідчить про те, що він мав права на володіння і користування місцем [NUMBER] на автостоянці № 4 на якому було зведено гараж, який не був зареєстрований як об`єкт нерухомого майна в державних органах, а отже в силу ч.ч.2, 3 ст. 331 ЦК України був власником матеріалів з якого був збудований гараж. 02.10.2017 року між ним та [PERSON] , як покупцем було досягнуто домовленості про купівлю-продаж прав на місце [NUMBER] на автостоянці № 4, що розташоване за адресою: [ADDRESS] за 3800,00 доларів США. На виконання досягнутих домовленостей 02.10.2017 року відповідачем в якості завдатку було передано в якості завдатку 300,00 доларів США, а 24.10.2017 року решту суми в розмірі 3500,00 доларів США, про що свідчать розписки, а позивачем в свою чергу було передано відповідачу ключі від гаражу. Крім того, зазначив, що 02.10.2017 року між КП «Екологія» та [PERSON] було укладено договір № 4/27-1 на предмет збереження автомобіля «Сузукі» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] на автостоянці № 4, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Булаховського. Проте, 13.11.2018 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва з нього на користь відповідача було стягнуто грошові кошти в розмірі 3800,00 доларів США, з посиланням на те, що [PERSON] не мав права продавати гараж, оскільки він не був зареєстрований як об`єкт нерухомого майна, а отже [PERSON] не був його власником, та не мав правомочностей для укладення такого договору. На підставі викладено просить суд визнати дійсним договорі купівлі-продажу майнових прав на місце [NUMBER] на автостоянці № 4 що розташоване за адресою: [ADDRESS] за яким [PERSON] продав, а [PERSON] отримав право володіти і користуватись місцем № [NUMBER] на автостоянці № 4 та гаражем на вказаному місці, як будівельними матеріалами у зв`язку із відсутністю державної реєстрації такого як об`єкту нерухомого майна за правилами встановленими ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України. Ухвалою від 14.06.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у матеріалах справи. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Заслухавши пояснення позивач та його представника, відповідача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що 08 жовтня 2017 року між [PERSON] - продавцем та [PERSON] - покупцем було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] за ціною 3800,00 доларів США. На підставі зазначеної домовленості [PERSON] отримав у якості завдатку за гараж від [PERSON] грошові кошти в розмірі 300,00 доларів США, про що свідчить розписка від 08.10.2017 року ( а.с. 5). 24 жовтня 2017 року [PERSON] отримав остаточну суму в розмірі 3500,00 доларів США, про що свідчить розписка (а.с. 11). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.11.2018 року по справі № 759/9441/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти в розмірі 3800,00 доларів США (а.с. 6-9). Вказаним рішенням встановлена нікчемність договору, оскільки [PERSON] не мав відповідних правомочностей на укладення договору купівлі-продажу гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] . Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили обставини викладені у позовній заяві. Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року№18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Чинне законодавство не містить жодних спеціальних вимог щодо форми купівлі-продажу майнових прав на нерухомість, але при цьому необхідно зважати на ст. 657 ЦКУ, згідно з якою договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, предмет договору має бути чітко визначений. По-перше, має бути зазначено, що покупець придбає майнові права на конкретну (квартиру, будинок, гараж). По-друге, має бути роз`яснено зміст цих прав, тобто які саме майнові права передаються покупцю а також чітко і однозначно має бути описаний порядок такої передачі. По-третє, має бути регламентовано, з якого моменту покупець стає власником майнових прав на нерухомість. По-четверте, має бути чітко визначена майнові права (кінцевий об`єкт), а саме: будівельна адреса об`єкта; номер приміщення згідно з будівельною нумерацією; площа. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Виходячи з того, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, що підтверджують обставини викладені у позовній заяві, а також доказів належності майнових прав на місце [NUMBER] на автостоянці № 4 що розташоване за адресою: [ADDRESS] , тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку, щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, а тому судовий збір слід покласти на позивача. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 208, 331, 656 ЦК України, ст. 12-13, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed