Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

25 листопада 2019 року представник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» Іванісов В.С. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість в розмірі 55321,08\~грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до заяви про приєднання №484981109 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО)від 31.08.2018 року банк відкрив позичальнику [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] зі встановленням кредиту в національній валюті в розмірі 37000,00 грн. строком на 60 міс. зі сплатою процентів за користування кредитом, комісійної винагороди та інших передбачених договором витрат. Через неналежне виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів станом на 11.11.2019 року за вказаним договором утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку. Ухвалою судді від 30 січня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням від 17 березня 2020 року позов задоволено повністю. Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року заяву відповідача [PERSON] задоволено, заочне рішення від 17 березня 2020 року скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 16 грудня 2021 року відповідач [PERSON] подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами надання кредитних коштів відповідачу, та настання строку погашення заборгованості, з урахуванням строку дії договору до 31.08.2023 року, і не направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту. 29 грудня 2021 року представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні позову, і необґрунтованості заперечень відповідача. До судового засідання від представника позивача [PERSON] і представника відповідача адвоката Комарової А.О. надані заяви про розгляд справи без їх присутності, та вирішення спору згідно наданих письмових матеріалів. Таким чином, неявка сторін не перешкоджає судовому розгляду. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31 серпня 2018 року на підставі заяви [PERSON] на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), яка є складовою заяви про приєднання №484981109 (а.с.14-15), між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит для задоволення споживчих потреб в національній валюті шляхом надання відновлюваної кредитної лінії на картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 37000,00 грн. строком на 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 38% річних, комісійної винагороди за зняття готівкових коштів, наданих в кредит, 3,99 % від суми таких коштів, а також пені в разі порушення зобов`язань (а.с.16-17, 19-25). Відповідач [PERSON] , власноруч підписуючи 31 серпня 2018 року вказані заяви, підтвердила факт укладення договору між нею та банком, отже погодилася із запропонованими умовами кредитування та зобов`язалася щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, сплачувати проценти, а також нести інші обумовлені договором витрати (а.с.14-15, 16-17, 19-25). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 1048, 1049, 1054 ЦК передбачено, що кредит (позика) надається на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (позику) та сплатити проценти. Отримання [PERSON] кредитних коштів, підтверджується випискою по картковому рахунку [NUMBER] (а.с.102-107), яка детально фіксує використання відповідачкою коштів банку, а отже надання обумовленим кредитним договором коштів. Таким чином банк виконав свої зобов`язання за договором та надав кошти позичальнику, натомість [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, допускає прострочену заборгованість зі сплати як основного боргу, так і нарахованих процентів, у зв`язку з чим станом на 11.11.2019 року за вказаним договором утворилась заборгованість, яка згідно наданого суду розрахунку становить 55321 грн. 08 коп. і складається з: заборгованості за кредитом 34840,90 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 13\~672,73 грн., комісії 816,28 грн., заборгованості по пені 5125,26 грн., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення кредиту 294,45 грн. та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 173,37 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за користування ним 277,95 грн. та 120,14 грн. відповідно (а.с.4-5). 10 вересня 2019 року, за вихідним №107.20/2-1640/76347, банк направив [PERSON] вимогу про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором (а.с.12-13), в якому посилаючись на наявну заборгованість вимагав повернення всієї суми кредиту. За змістом ст. 525, ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, та не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За правилами ст.ст. 546, 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого неустойкою. Відповідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором №484981109 від 31.08.2018 року [PERSON] порушила обумовлені договором строк і порядок повернення суми кредиту, а також визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з неї суми заборгованості за кредитом в сумі 34840,90 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 13672,73 гривень, комісії в сумі 816,28 гривень, ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню. При цьому також суд враховує, що за час примусового виконання заочного рішення у справі, з [PERSON] було стягнуто на користь АТ «Державний ощадний банк України» борг в сумі 15564,43 гривень, які зараховано в погашення кредитних зобов`язань, а отже на цю суму слід зменшити сукупний розмір заборгованості, що підлягає стягненню. Однак, вимога про стягнення з відповідача штрафів у зазначеному позивачем розмірі на загальну суму 5991,17 гривень, на думку суду, не може бути задоволена, оскільки не відповідає умовам укладеного між сторонами договору, так як ним прямо не передбачено стягнення вищевказаних санкцій у заявленому позивачем розмірі, а також, не відповідає вимогам закону у зв`язку з наступним. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне їх застосування за одне й те саме порушення, зокрема строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання закріплених ст. 61 Конституції України вимог щодо заборони подвійного застосування цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, та №6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем, в порядку ст. 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (61,04%), тобто 1172,49 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial