Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

11 січня 2022 року до Миколаївського районного суду Одеської області надійшла справа за позовом [PERSON] до Березівського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання права власності, стягнення недоплаченої пенсії. Свою позовну заяву [PERSON] обгрунтовує наступними доказами, що [INFO] померла її мама [PERSON] , [INFO] , яка перебувала на обліку в Березівському відділі обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Одеській області та являлась пенсіонеркою до дня смерті. При своєму житті її мамі на основі судових рішень була нарахована, та не виплачена пенсія ( доплата до пенсії, як «дитині війни»). 27 липня 2019 року державний нотаріус Березівської державної нотаріальної контори видала позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на недоплачену доплату «дитини війни» в розмірі 2851 гривню її мамі [PERSON] . В зв`язку з чим позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату вказаної вище суми та надала до заяви копію свідоцтва завірену нотаріусом. 14.08.2019 року за № 368/02-4 відповідач надав лист відмову у виплаті. З даною відмовою позивачка [PERSON] , не згодна тому звернулася до суду. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 12 січня 2022 року справу прийнято до свого провадження та відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідача Березівського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Одеській області Храпковська В.М., надала до суду відзив на позовну заяву в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що в провадженні Березівського районного суду знаходиться справа № 494/1033/19 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання права власності та стягнення недоплаченої пенсії. Копія позовної заяви на адресу Головного управління не надходила, в зв`язку з чим Головним управлінням 28.07.2020 року подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 29.07.2020\~року,\~ознайомившись з\~матеріалами справи\~№ 494/1033/19\~вивчивши зміст\~позовних вимог,\~приходю до\~висновку,\~що позовна\~заява [PERSON] \~до Головного\~управління про\~визнання права\~власності та\~стягнення недоплаченої\~пенсії є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Позивачка [PERSON] , надала до суду відповідь на відзив в якій зазначила, що між нею та відповідачем фактично існує спір. На підтвердження своїх доводів вона вважає, що її позовні вимоги обгрунтовані та підтвердженні належним чином матеріалами справи, підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник відповідача своїм правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався. Позивачка [PERSON] , у судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягала. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Березівського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Одеській області у судове засідання не з`явився, але до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивачки [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не піддягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що\~позивачка [PERSON] , отримала відмову від Березівського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Одеській області ( а.с. 107). Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с. 108 ), позивачка прийняла спадщину. Відповідно до позовних вимог, позивачка просить суд визнати право власності на невиплачену доплату дітям війни, проте в позивачки вже є в наявності свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом на підставі спадкової справи № 33/2019 зареєстроване в реєстрі за № 878. Саме цим свідоцтвом встановлено право позивачки на невиплачену доплату дітям війни, яка належала її померлій матері. Тому позовна вимога [PERSON] , щодо визнання її права власності на грошові кошти в розмірі 2851, 79 грн. Не заслуговує на увагу. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України Про нотаріат, підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло\~також підтвердження\~у п.\~23.\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~Про судову\~практику в\~справах про\~спадкування(\~далі \~ППВСУ від\~30.05.2008№7\~).\~Відповідно до\~цього пункту\~свідоцтво про\~право на\~спадщинувидається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Отже, зазначена вимога, не підлягає судовому розгляду, оскільки вона вже розглянута на підставі Закону України «Про нотаріат». Крім того, свідоцтво на право на спадщину це процесуальний нотаріальний акт який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. Так, позивачка звернулась до Головного управління ПФУ в Одеській області з заявою про проведення невиплаченої доплати дітям війні 30.07.2019 року, на що останній була надана письмова відповідь з роз`ясненням, що на виконання постанов суду по справах №2-а 9/11/1504 від 23.09.2011 року та № 2а-1113-2011 від 19.09.2011 року на ім`я [PERSON] були нараховані кошти загальною сумою 2851,79 гривень проте згідно ст. 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. В той же час, кошти Пенсійного фонду України відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування формуються переважно за рахунок страхових внесків ( частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ) та використовуються на: 1)виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2)надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3)фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4)оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5)формування резерву коштів Пенсійного фонду. Ч. 2. ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. В той же час при виплаті зазначеної заборгованості державні органи керуються Законом № 4901-VI, 05.06.2012 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» ( далі Закон № 4901 ) в ч. 1 ст. 3 якого зазначається, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Тобто, з зазначеного вбачається, що кошти, які були нараховані Головним управлінням за рішеннями суду по справах № 2-а 9/11/1504 від 23.09.2011 року та № 2а- 1113-2011 від 19.09.2011 про стягнення державної соціальної допомоги як «дитині війни» [PERSON] підлягають виплаті органами що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до Конституції України, Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюється виключно законами ( п. 1 ч. 2 ст. 92 ). Такими законами є Закони України про державний бюджет України на кожен рік та Бюджетний кодекс України. Відповідно до ч. 1 та 2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про державний бюджет України. Так у відповідності до зазначених нормативних актів, 23.09.2014 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440, про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Відповідно до зазначеного порядку, заявнику необхідно подати рішення суду до органу виконавчої служби за місцем знаходження боржника для проведення їх обліку, інвентаризації та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості. Крім того 12 абз. п. 4 Порядку передбачено, що у разі зміни способу і порядку виконання рішення, зміни стягувана за судовим рішенням на його спадкоємця (правонаступника) до виконавчого документа або рішення суду заявник додає відповідну ухвалу суду. Отже, пунктом 4 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 встановлений перелік документів, які необхідно надати до органу виконавчої служби за місцем знаходження боржника. При цьому в 3 абз. п.2 Загальні питання надається тлумачення терміну Заявник- це фізична чи юридична особа, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ, або її представник. Відповідно до абз. б п. 2 органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів,- головні управління Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі. Відповідно до п. 3 Порядку - Заявник подає до органу державної виконавчої служби за місцем знаходження боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Таким чином державою з 3 вересня 2014 року, з моменту затвердження Кабінетом Міністрів постанови Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою створений та діє певний механізм погашення заборгованості зазначеної категорії стягувачів, та позивачка, за бажанням, має можливість в будь який момент скористатися своїм правом отримання коштів, у встановлений законом спосіб. Крім того, Головне управління ПФУ в Одеській області взагалі не може бути відповідачем за даним позовом, оскільки Головне управління зі свого боку та в межах своїх повноважень виконало зобов`язання та своєчасно нарахувало належну суму доплати, а питання виплати нарахованих коштів належить до компетенції органів що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, так належним відповідачем, за даною справою є Головне управління державного казначейства України в Одеській області. Що стосується безпосередньо позовної вимоги про стягнення понесених позивачем судових витрати під час розгляду справи, а саме на транспортні витрати пов`язані з прибуттям до суду та звернення то суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім того ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та\~ проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи\~ або підготовки до її розгляду. Аналізуючи положення цієї статті вбачається, що позивачем суду не надано будь-яких підтверджуючих доказів понесених витрат на транспортні послуги з прибуття до суду. В судовому засіданні позивачка просила суд задовольнити її позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки згідно ухвали Березівського районного суду Одеської області від 13.05.2020 року її було відстрочено сплату судового збору до прийняття судом рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позовних вимог на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. У зв`язку з тим, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача та згідно ухвали Березівського районного суду Одеської області від 13.05.2020 року її було відстрочено сплату судового збору до прийняття судом рішення, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з позивача на користь держави. При подачі позову до суду позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок, відповідно до ставок судового збору встановленого на 1 січня 2019 року. А тому дана сума судового збору підлягає стягненню з позивача на користь держави. П.3 ст. 12 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином суд рахує, що позивачка не обґрунтовувала та не надала пояснень, в зв`язку з якими обставинами, вона не звернулась за своїм правом отримання коштів в законний спосіб до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, через органи виконавчої служби, незважаючи на те, що вона була проінформована про наявний порядок отримання коштів. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачки та відмовляє в їх задоволенні. А також відповідно до вимог Глави 8 ЦПК України стягує з позивача на користь держави суму відстроченого судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved