Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої послався на таке. Із сайту Єдиного реєстру виконавчих проваджень дізнався про існування виконавчого провадження № 68666031 від 15 лютого 2022 року, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 02 червня 2021 року, зареєстрованого у реєстрі за № 79614, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авансар" (далі - ТОВ "Авансар") заборгованості за кредитним договором, з врахуванням винагороди приватного виконавця та витрат на виконавчі дії у розмірі 68 355,64 грн. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №79614, вчинений 02 червня 2021 року, оскільки приватний нотаріус на час його вчинення не мав доказів безспірності заборгованості та порушив вимоги Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», вчинивши виконавчий напис на кредитному договорі, який не був посвідчений нотаріально. Позивач зазначив, що договір з відповідачем не укладав, заборгованість є спірною, не підтвердженою розрахунком заборгованості та первинними бухгалтерськими документами, вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором позивач не отримував, право вимоги ТОВ "Авансар" за кредитним договором документально не підтверджене. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач у своїй письмовій заяві просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, заперечень щодо заочного розгляду справи не зазначав. Представник відповідача ТОВ "Авансар" будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на офіційну електронну адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повідомлення про розгляд справи, повторно у судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О. просив розглядати справу без його участі. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що згідно заяви (оферти) №200060842 від 09 липня 2014 року [PERSON] отримує платіжну картку в ПАТ «Банк Михайлівський» з кредитним лімітом 10 000 грн з максимальною ставкою по ліміту 53,8% річних, реальною процентною ставкою по кредиту (в процентному виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватися в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку дії) 88,71%, абсолютне подорожчання кредиту (в грошому виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватись в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку його можливої дії) 24307,90 грн (а.с. 21), із строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії платіжної картки. 02 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 79614 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар», якому ТОВ «Фінансова Компанія «Фагор» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №27/05/2020-4 від 27 травня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року, якому в свою чергу ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу №1905 від 19 травня 2016 року відступило право вимоги за кредитним договором №200039339 від 10 травня 2016 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , невиплачених грошових коштів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10 травня 2016 року до 28 травня 2021 року, сума заборгованості 68355,64 грн, з яких: 18147,46 грн заборгованість за тілом кредиту; 48 465,18 грн заборгованість за нарахованими відсотками та невиплаченими відсотками; 893,00 грн пеня; 850,00 грн плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 19). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. від 15 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження №68666031 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону "Про нотаріат"), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). У частині першій статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Згідно з пунктом 1 Переліку (у редакції на час вчинення вчинення виконавчого напису з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням норм статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається з заяви (оферти) №200060842, [PERSON] приєднується до договору про надання та використання платіжної карти 09 липня 2014 року, у той час як у виконавчому написі зазначено про вчинення останнього на підставі Кредитного договору №200060842 від 10 травня 2016 року та саме з цього часу проводиться стягнення, що також викликає сумніви у суду. На запит суду копії кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ "Банк Михайлівський", 10 травня 2016 року, який надавався нотаріусу для вчинення виконавчого напису разом з копіями інших документів, надано не було. Крім цього, у виконавчому написі зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Враховуючи те, що стягнення заборгованості за виконавчим написом провадиться за період з 10 травня 2016 року, що свідчить про те, що боржник не сплачував борг з цієї дати і Банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права. Також частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак, в порушення вищезазначеної норми, виконавчим написом нотаріуса поза межами річного строку спеціальної позовної давності, з позивача стягнуто заборгованість за пенею за період з 10 травня 2016 року по 28 травня 2021 року. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такого боргу. Таким чином, подана нотаріусу заборгованість позивача не може вважатися безспірною. Крім того, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2 Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 02 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав, зокрема, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17. Таким чином, виконавчий напис №79614 від 02 червня 2021 року вчинений з порушенням законодавства, оскільки нотаріус не переконався у безспірності заборгованості боржника та не дотримав умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів відповідно до Переліку, а саме оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів на спростування доводів позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн за подання позову та 496,20 грн за забезпечення позову.

Outcome: approved