Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

18.06.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] та просила: 1) Визнати дійсним договір купівлі-продажу № 11104 від 10 листопада 1995р., укладений на Одеській товарній біржі, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру під [ADDRESS] . 2) Визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири під [ADDRESS] , загальною площею 20,80 кв.м., житловою площею 11,4 кв.м.3 3) Стягнути з Відповідача на користь [PERSON] всі судові витрати. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні, в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року, за клопотанням представника позивача, було витребувано з Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи №639/2018, заведеної відносно майна [PERSON] , 1954 р.н., який помер [INFO] . 13.07.2021 року до суду надійшла витребувана спадкова справа №639/2018, заведена відносно майна [PERSON] , 1954 р.н., який помер [INFO] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2021 року, за клопотанням представника позивача, було витребувано з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради письмові відомості про: - дату реєстрації місця проживання [PERSON] , 1954р.н., який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - перелік осіб, які були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] станом на 22.06.2018р; - перелік осіб, які були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] станом на теперішній час. 26.08.2021 року позивач [PERSON] уточнила заявлені вимоги, остаточно пред`явила раніше заявлені позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року - залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Первісний та уточнений позови мотивовані тим, що позивачка - [PERSON] , є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . За наявною інформацією, заповіту [PERSON] не залишив. З заявами про прийняття спадщини, після його смерті, звернулися позивачка та дружина покійного у другому шлюбі - [PERSON] . Суворовською державною нотаріальною конторою у місті Одеса щодо майна померлого було заведено спадкову справу № 639/2018. Спадкову масу складає квартира за адресою: [ADDRESS] . Зазначену квартиру спадкодавець набув у власність на підставі Договору купівлі- продажу нерухомого майна № 11104 від 10 листопада 1995р., укладеного ним з [PERSON] на Одеській товарній біржі. Однак, вказаний договір не було нотаріально посвідчено. Сторони біржової угоди, яку було укладено щодо квартири [ADDRESS] повністю виконали її умови: продавець передала майно, покупець сплатив його вартість. Право власності [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 16 січня 1996р. Відповідно довідок № 363 та №364 від 09 липня 2018р. батько Позивачки зареєструвався у спірній квартирі 19 лютого 1996 року та проживав там по день своєї смерті. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] першої черги (за законом). Але, 11 червня 2021р. державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ільницькою Г.П. було прийнято Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під [ADDRESS] , що належала [PERSON] , 1954 року народження, померлому [INFO] з тих підстав, що [PERSON] не має можливості надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на квартиру під [ADDRESS] , що належала [PERSON] , 1954 року народження, померлому [INFO] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник - адвокат Логовський В.В. у судове засідання подали заяву про підтримання позовних вимог, в якій також просили розглянути справу у їх відсутність, а також зазначили, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] усудове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася судом належним чином, в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду остання не подавала. При цьому, суд враховує, що [PERSON] добре відомо про наявність в провадженні суду даної справи, оскільки 26.05.2022 року до суду надійшло клопотання відповідача, на підставі якого суд відклав розгляду справи. Разом із тим, відповідач так і не реалізувала свого права на участь у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади Українив порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду остання не подавала. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду позивача та її представника на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідачів, які причини неявки не повідомили, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Суворовського РИК м. Одеси 26.12.1986 р. За договором №11104 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.1995р. [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 20,80 кв.м., житловою площею 11,4 кв.м, яка належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 31.10.1995 р., виданого УЖКГ м. Одеси, зареєстрованого МБТІ м. Одеси № 154 стр. 9 р. Договір № 11104 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.1995р. був зареєстрований покупцем в ОМБТІ 16.01.1996 року. Суд виходить із того, що вказаний договір купівлі-продажу нотаріально засвідчений не був, однак сторони по договору домовилися щодо усіх істотних умов і відбулося повне його виконання, що підтверджується матеріалами справи, а укладався він на біржі, так як це не суперечило законодавству того часу. Зокрема, покупець, свої обов`язки за договором виконав, сплатив вказану в договорі суму відповідачу. Після укладення договору, відповідач виселилась з квартири в зазначений договором строк та знялась з реєстраційного обліку. Відповідно до довідки департаменту надання адміністративних послуг від 27.07.20221 року, наданої на виконання ухвали суду від 22.07.2021 рок, вбачається що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 19.02.1996 року. Згідно ст. 638 ЦК України (2003 р.) договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, тобто чинного на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в статті 220 Цивільного кодексу України, діючого в даний час. Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч.4 ст.15 Закону України „ Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За таких обставин, оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності [PERSON] на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, суд приходить до висновку, що [PERSON] на законних підставах набув право власності на придбане майно, проте позивач немає можливості оформити свої спадкові права, з причин, що не залежать від неї, в зв`язку з чим вважає, що права позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 10 листопада 1995 року, зареєстрованого «Одеською товарною біржою» за реєстровим №11104, який було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН, та зроблено запис в реєстровій книзі за № 208. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . За наявною інформацією, заповіту [PERSON] не залишив. З заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися: позивачка [PERSON] та відповідач, дружина покійного у другому шлюбі - [PERSON] . Суворовською державною нотаріальною конторою у місті Одеса щодо майна померлого було заведено спадкову справу № 639/2018. Відповідно наданої на виконання ухвали суду копії спадкової справи № 639/2018, позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги, звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесаіз заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори м. Одеси Ільницької Г.П. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під [ADDRESS] , що належала [PERSON] , 1954 року народження, померлому [INFO] з тих підстав, що [PERSON] не має можливості надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на квартиру під [ADDRESS] , що належала [PERSON] , 1954 року народження, померлому [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.5,47,49 Закону України «Про нотаріат», п.22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З зазначеного вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Таким чином, суд дійшов висновків, що питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права, існування перешкод в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 16.12.2020 у справі № 761/11883/17, в постанові від 14.05.2020 у справі №707/1309/15, в постанові від 20.03.2020 у справі № 320/8118/17, які суд в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. З огляду на викладене, враховуючи обставини того, що нотаріус відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно постанови від 11.06.2021 року, а позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, враховуючи визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу №11104 від 10.11.1995 року, суд вважає що у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, крім визнання права власності у судовому порядку, відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири під [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] не суперечать закону, не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, та підлягають задоволенню. При цьому, задовольняючи позову, суд виходить із того, що дане рішення ніяким чином не порушує права [PERSON] на оформлення спадкових прав.

Outcome: approved