Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

9 квітня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд визнати поважними причини пропущення позовної давності та стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь інфляційне нарахування у розмірі 302\~826,82 грн., пеню у розмірі 11\~262, 84 грн., процент за користування чужими грошовими коштами у розмірі 204\~754,06 грн., три проценти річних у розмірі 40\~940,19 грн. (загальна сума 559, 783,91 грн.) та судовий збір у розмірі 5597,85 грн. За результатами автоматизованого розподілу справу було передано на розгляд судді Косіциної В.В. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів, пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено спрощений порядок розгляду справи з викликом сторін. У перше судове засідання, яке відбулося 13 травня 2021 року, з`явилася представник позивача адвокат Чекмарьова Л.Ю., відповідач до суду не з`явився, відомостей про належне його сповіщення у суду відсутні, у зв`язку із чим суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, відклав судове засідання на 8 червня 2021 року. У судове засідання, яке відбулося 8 червня 2021 року, жоден з учасників справи не з`явився; від представника відповідача [PERSON] адвоката Дорошенка С.О. через канцелярію суду 8 червня 2021 року надійшла заява про відкладення судового засідання та надання часу для ознайомлення з матеріалами справи № 522/6412/21, яку суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив; судове засідання було призначено на 24 червня 2021 року. У чергове засідання від 24 червня 2021 року учасники справи не з`явилися, від представника позивача адвоката Чекмарьової Л.Ю. 24 червня 2021 року через канцелярію суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку суд у вказаному судовому засіданні ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив та наступне судове засідання призначив на 5 липня 2021 року. 25 червня 2021 року від представника відповідача адвоката Дорошенка С.О. засобами електронного зв`язку надійшла заява, в якій він просив суд зупинити провадження у справі, посилаючись на те, що в Одеському апеляційному суді перебуває справа № 2-7122/11 за апеляційною скаргою адвоката Дорошенко С.О., який діє в інтересах [PERSON] на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 28 грудня 2020 року та результат розгляду вказаної справи Одеським апеляційним судом м. Одеси стосується обставин, які досліджуються у справі № 522/6412/21 та існує об`єктивна неможливість вирішення Приморським районним судом м. Одеси вказаної справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі Одеським апеляційним судом. 5 липня 2021 року від представника позивача адвоката Чекмарьової Л.Ю. через канцелярію суду надійшли заперечення на заяву представника відповідача про зупинення провадження по справі. У судовому засіданні суд, яке відбулося 5 липня 2021 року за участі представників позивача та відповідача суд, дослідивши доводи, наведені в заяві представника відповідача про зупинення провадження та заслухавши пояснення сторін з даного приводу, 5 липня 2021 року постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Дорошенко С.О. про зупинення провадження по справі № 522/6412/21. Судове засідання, призначене на 12 серпня 2021 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному, про що секретарем судового засідання складена довідка, що міститься у матеріалах справи. У судові засідання, призначені на 9 вересня 2021 року та 12 жовтня 2021 року, учасники справи не з`явилися. 13 жовтня 2021 року від представника відповідача адвоката Дорошенка С.О. через канцелярію суду надійшла повторно заява про зупинення провадження у справі № 522/6412/21 з тих самих підстав, що і були викладені у поданій ним заяві від 25 червня 2021 року. 18 жовтня 2021 року засобами електронного зв`язку до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Дорошенка С.О., в якій він просив суд заяву про зупинення провадження від 13 жовтня 2021 року розглянути за його відсутності. У судовому засіданні, яке відбулося 18 жовтня 2021 року за участю представника позивача - адвоката Чекмарьової Л.Ю., суд, дослідивши доводи, наведені у заяві представника відповідача про зупинення провадження від 13 жовтня 2021 року та заслухавши заперечення представника позивача з приводу вказаної заяви, постановив ухвалу, якою заяву представника відповідача адвоката Дорошенко С.О. про зупинення провадження по справі № 522/6412/21 було задоволено, провадження у справі № 522/6412/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів, пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань було зупинено до розгляду справи № 2-7122/11 за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2020 року. 11 січня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Тарановського Д.С. з повідомленням про те, що 08 грудня 2021 року Одеським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу\~ [PERSON] задоволено частково та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року змінено та викладено резолютивну частину судового рішення наступного змісту: «Визнати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року, якою було затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики, такою, що не підлягає виконанню» і вказана постанова набрала законної сили. Ухвалою суду від 13 січня 2022 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів, пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань було поновлено та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання, яке відбулося 31 січня 2022 року, учасники справи не з`явилися; від представника відповідача- адвоката Дорошенка О.О. засобами електронного зв`язку через канцелярію суду надійшла заява, в якій він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із його хворобою. Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, вказану заяву задовольнив; наступне судове засідання було призначено на 24 лютого 2022 року. У вказане вище судове засідання ніхто із учасників справи не з`явився; суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, визнав неявку учасників справи у судове засідання поважною та призначив наступне судове засідання на 19 квітня 2022 року. Судове засідання, призначене на 19 квітня 2022 року, відбулося за участю нового представника позивача- адвоката Михайленко М.М., представник відповідача у судове засідання не з`явився, він надав до суду 19 квітня 2022 року через канцелярію заяву з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку із хворобою. Суд, розглянувши у судовому засіданні вказану заяву та заслухавши думку представника позивача з приводу викладених у них доводів, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання представника позивача про відкладення судового засідання та призначив проведення наступного судового засідання на 19 травня 2022 року. 17 травня 2022 року від представника [PERSON] адвоката Михайленко М.М. через канцелярію суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь інфляційне нарахування у розмірі 334\~610,16 грн., пеню у розмірі 46\~824,19 грн., процент за користування чужими грошовими коштами у розмірі 222\~534,74 грн., три проценти річних у розмірі 47\~106,98 грн. (загальна сума 651\~076,07 грн.) та судовий збір у розмірі 5597,85 грн. Свою заяву представник позивача мотивує тим, що з моменту подання первісного позову 7 квітня 2021 року і на момент розгляду зазначеної заяви 19 травня 2022 року минуло вже більше року, відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому позовні вимоги збільшилися. В свою чергу, представник відповідача [PERSON] адвокат Дорошенко С.О. 18 травня 2022 року звернувся до суду із заявою, в якій просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів, пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань у зв`язку із пропуском строків звернення до суду із вказаними вимогами. У судовому засіданні, яке відбулося 19 травня 2022 року, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд оголосив перерву у слуханні справи до 6 червня 2022 року задля надання позивачеві часу для підготовки клопотання про поновлення строків для звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог та відповідачеві часу для підготовки письмової позиції з приводу вказаної заяви. У судове засідання, яке відбулося 6 червня 2022 року, прибув новий представник позивача-адвокат Бондар О.В., який заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи задля надання йому часу на ознайомлення із матеріалами справи. За відсутності заперечень з боку представника відповідача суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача задовольнив, наступне судове засідання по вказаній справі було назначено на 23 червня 2022 року. Судове засідання, призначене на 12 серпня 2021 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному, що підтверджується складеною секретарем судового засідання довідкою, наявною у матеріалах справи. У судовому засіданні, яке відбулося 8 липня 2022 року, представник позивача адвокат Бондар О.В., заявив клопотання про відкладення судового засідання задля надання йому додаткового часу для підготовки власної позиції з приводу викладених у позовній заяві вимог, яке суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання задовольнив та надав представникові час до 22 серпня 2022 року. 22 серпня 2022 року в судовому засіданні була оголошена до 13 вересня 2022 року. В судове засідання 13.09.2022 року сторони не з`явились. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи у судовому засіданні 13.09.2022 року, є дата складання повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та заслухавши пояснення учасників справи по суті заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом було встановлено, що 21 листопада 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняв у борг грошову суму у розмірі 23 тисячі доларів США із зобов1язанням повернути позивачеві вказану суму у строк до 2 лютого 2011 року. Вказана обставина підтверджується розпискою від 21 листопада 2010 року, копія якої наявна у матеріалах справи. Однак відповідач вчасно взяті на себе зобов`язання вчасно не виконав, повернути взяті у борг грошові кошти відмовився, у зв`язку із чим позивач змушена була звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на свою користь вказану грошову суму у гривнях за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення судового рішення. За результатами розгляду зазначеного позову Приморським районним судом м. Одеси 3 листопада 2011 року було винесено рішення про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 184\~347 грн. 30 коп., судового збору у розмірі 1700 грн., та витрат на інформаційно технічний розгляд справи у розмірі 120 грн. У процесі примусового виконання зазначеного рішення між сторонами 29 серпня 2014 року було укладено мирову угоду, зі змісту якої [PERSON] визнає заборгованість перед [PERSON] зазначеною у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2011 року у розмірі 186\~167 грн., 30 коп., у рахунок погашення зазначеної заборгованості [PERSON] передає у власність [PERSON] автомобіль марки LEXUS RX - 300,2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова) [NUMBER] . Зазначену мирову угоду від 29 серпня 2014 року було затверджено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2014 року та у зв`язку із досягненням домовленості та добровільному виконанні судового рішення, виконавче провадження № 31752247 щодо виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 186 167 (сто вісімдесят шість тисяч сто шістдесят сім) грн. 30 коп., було закінчено. Транспортний засіб, який був предметом мирової угоди від 29 серпня 2021 року, було вилучено державним виконавцем Другого Приморського ВДВС ОМУЮ Долинським М.М. у межах виконавчого провадження по справі № 2-7122/11 та передано на відповідальне зберігання в порядку Закону України « Про виконавче провадження» [PERSON] . Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ в Одеській області Хлєбнікова О.В. від 5 січня 2015 року було відкрито окреме ВП № 45925604 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та заборону на відчуження будь-якого майна, що належить боржникові. Державний виконавець, дізнавшись про транспортний засіб та місце його знаходження, доручив [PERSON] вилучити та утримати на зберіганні. Таким чином, за актом приймання-передачі 3 березня 2015 року спірний транспортний засіб [PERSON] було передано на зберігання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що повідомив листом від 6 березня 2015 року відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області. В подальшому старшим державним виконавцем Хлєбніковим О.В. 17 квітня 2015 року було складено акт опису та арешту майна, виходячи з якого транспортний засіб - автомобіль марки LEXUS RX - 300,2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова) [NUMBER] сірого кольору було описано, на нього було накладено арешт та передано на відповідальне зберігання [PERSON] . Таким чином, старший державний виконавець Хлєбніков О.В., не маючи на те повноважень, вилучив спірний транспортний засіб з відповідального зберігання [PERSON] , який був вперше переданий на відповідальне зберігання державним виконавцем Другого приморського ВДВС ОМУЮ Долинським М.М. Не погоджуючи з такими діями старшого державного виконавця Хлєбнікова О.В. позивач [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на його дії, яку ухвалою суду від 9 вересня 2015 року по справі 522/11717/15-ц було задоволено, визнано неправомірними дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС Головного управління юстиції в Одеській області щодо порушення порядку проведення виконавчого провадження відповідно до постанови ВП № 45925604, порушення майнових прав та інтересів [PERSON] та скасовано арешт і заборону здійснювати відчуження накладеного на автомобіль марки LEXUS RX - 300,2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова) [NUMBER] сірого кольору, відповідно до постанови ВП № 45925604. 26 травня 2016 року Одеським окружним адміністративним судом було винесено постанову, якою позовній вимоги [PERSON] були задоволено у повному обсязі та визнано протиправними дії Управління ДВС ГУЮ в Одеській області. Однак постановою Верховного суду від 4 грудня 2019 року зазначену вище постанову було скасовано. 08 грудня 2020 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано такою . що не підлягає виконанню. Відповідач оскаржив вказану ухвалу до апеляційного суду, проте Одеський апеляційний суд постановою від 08.12 2021 року залишив ухвалу без змін. Частина 2\~статті 625 ЦК України\~встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не виконав рішення суду щодо стягнення з нього на користь позивачки грошових коштів у розмірі 184\~347 грн. 30 копійок, а тому вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних підлягають задоволенню. Аргумент представника відповідача щодо того, що позика була у доларах США. А отже інфляція в даному випадку не підлягає нарахуванню, суд не приймає до уваги. Так дійсно згідно розписки відповідач отримав від позивачки 23 00 доларів США. Проте рішенням суду з нього стягнута заборгованість у гривні, у зв`язку з чим грошове зобов`язання у гривні підлягає індексації внаслідок знецінення. Щодо вимог позивача про стягнення пені. Відповідно до п. 15 "Прикінцевих та перехідних положень"\~Цивільного Кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин. При цьому, Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16 червня 2020 року № 691-IX набрав чинності 04.07.2020 року. Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування грошовими коштами. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10 цс 18, яка вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України,\~яка регламентує\~наслідки прострочення\~виконання грошового\~зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті\~599\~та частини четвертої статті\~631 ЦК України\~він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Згідно розписки відповідач повинен був повернути борг у строк до 01.02.2011 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2014 року з відповідача стягнуті відсотки відповідно до положень ст. 1048 ЦК України за період з 21.11.2010 року по 11.11.2013 року. Правових підстав для стягнення відсотків за період з 12.11.2013 року по 19.05.2022 року суд не вбачає. Щодо строків позовної давності. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Враховуючи викладене суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні витрати та 3 % річних за період з 09 квітня 2018 року по день звернення до суду 09 квітня 2021 року. Так розмір інфляційних витрат, що підлягає стягненню дорівнює 36519,14 грн., а 3% річних 16606,38 грн. Щодо розподілу судових витрат, а саме стягнення з відповідача суми судового збору. 17 травня 2022 року позивач збільшив позовні вимоги до 651\~076 грн. 07 коп. При цьому позивач не доплатив судовий збір у розмірі 912 грн. 91 коп., отже вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь державного бюджету. Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме всього з відповідача підлягає стягненню 16606,38+36519,14=53125,52 грн. 53125,52/651076,07*6510,76=531, 26 грн. саме така сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial