Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

В квітні 2021 року представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідаа на користь позивача завдані збитки в сумі 3193,13 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що 22.01.2019 року між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 17062а9ко, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль «Шкода» д.н.з. [NUMBER] . 15.10.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Останнього було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії, що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.11.2019 року у справі № 760/29178/19. Потерпіла особа звернулась до позивача із повідомленням про настання страхової події та заявою про виплату страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування склав суму в розмірі 20305,00 грн., яку було виплачено потерпілій стороні. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс» згідно полісу № АО988455. Зазначеною страховою компанією було компенсовано позивачу суму в розмірі 6959,37 грн. Позивач вказує, що невідшкодованою залишилась сума в розмірі 3193,13 грн. (20305,00 грн. /2 - 6959,37 грн.), яка підлягає стягненню із відповідача, як винуватця аварії. З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із претензією про відшкодування шкоди в добровільному порядку, однак, відповідачем не було вжито заходів щодо відшкодування завданих збитків. З огляду на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача в примусовому порядку розмір зазначено шкоди. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.06.2022 року, позов було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 11.08.2022 року позов надійшов до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Після відкриття провадження у справі представник позивача з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. В позові просив розглянути справу без виклику сторін. Відповідач та третя особа з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися, відзив на позов до суду не надходив. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2019 року між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 17062а9ко, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль «Шкода» д.н.з. [NUMBER] . 15.10.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.11.2019 року у справі № 760/29178/19, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Крім того, постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.11.2019 року у справі № 760/29177/19, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Потерпіла особа звернулась до позивача із повідомленням про настання страхової події та заявою про виплату страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування склав суму в розмірі 20305,00 грн., та зазначену суму було виплачено позивачем потерпілій особі, що підтверджується копією платіжного доручення, яка містяться в матеріалах справи. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Європейський страховий альянс» згідно полісу № АО0988455. Зазначеною страховою компанією на підставі рішення Господарського районного суду м. Києва від 18.09.2020 року у справі № 910/8307/20, - було компенсовано позивачу суму в розмірі 6959,37 грн. грн. Позивач вказує, що невідшкодованою залишилась сума в розмірі 3193,13 грн. (20305,00 грн. /2 - 6959,37 грн.), яка підлягає відшкодуванню відповідачем, як винуватцем аварії. У вересні 2021 року позивач звернувся до відповідача із претензією про відшкодування зазначеної суми в добровільному порядку, однак, позивачем було залишено зазначену вимогу без належного реагування. Перевіряючи обгрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом статті 979 ЦК України і статті 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, у статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 34.2статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до пункту 34.2статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Згідно з пунктом 12.1статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до пункту 36.2статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених устатті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Судом встановлено, що згідно із заявою позивача страхова компанія відповідача виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 6959,37 грн. Отже, страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Суд вважає, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від17 жовтня 2019 року у справі № 489/1356/16-ц і від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова Пленуму), особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Подібні правовідносини розглядались Верховним судом, і 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 дійшли аналогічного висновку. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, відповідачем, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, вимоги позивача в ході розгляду справи спростовані не були, а відтак позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного, та

Outcome: approved