Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] , [INFO] за допомогою системи «Електронний суд» звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, відповідно якого просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та змінити прізвище дитини на « [PERSON] ». В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 18.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 17.07.2018 року шлюб розірвано, 27.05.2019 року рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 5500,00 грн., та визначено місце проживання дитини разом матір`ю за її місцем проживання за адресою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідач не виконує батьківських обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні дитини. Також донька перебуває на утриманні позивачки, на разі утворилась заборгованість відповідача по сплаті аліментів 165000,00 грн. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не приймає участі у забезпечені харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, також позивачу відомо, що відповідач виїхав за межі території України та не підтримує спілкування з дитиною, що додатково вказує про небажання виконувати свої батьківські обов`язки. Також враховуючи невиконання батьківських обов`язків, позивач просить змінити прізвище дитини на прізвище матері « [PERSON] », оскільки це найкращим чином відповідатиме інтересам дитини. До суду 29.12.2021 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 30.12.2021 року позов було залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті позивачем 04.01.2022 року. Ухвалою суду від 11.01.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку з призначенням підготовчого засіданні на 07.02.2022 року. 07.02.2022 року від представника [PERSON] - адвоката Уртаєва О.І. на електронну адресу суду надійшли клопотання про долучення доказів та витребування доказів. У підготовче засідання призначене на 07.02.2022 року з`явився представник [PERSON] - адвокат Уртаєв О.І., підтримав клопотання про долучення до матеріалів доказів, просив його задовольнити. Клопотання про витребування доказів просив не розглядати. Представник позивача надав суду пояснення та зазначив, що вони дізналися про те, що відповідач виїхав з країни. Щодо звернення до Державної прикордонної служби України з запитом щодо перетину кордону відповідачем вважає недоцільним. Також просив відкласти розгляд справи та надати час для звернення з заявою до органу опіки та піклування. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та долучено до матеріалів справи ксерокопії документів, які надійшли до суду 07.02.2022 року. Також задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи на 21.03.2022 року у зв`язку з неявкою інших учасників справи та необхідністю витребування з Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину кордону України [PERSON] . Ухвалою суду від 09.02.2022 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію з обмеженим доступом, а саме відомості про те: - чи здійснював перетин Державного кордону України громадянин Вірменії [PERSON] , [INFO] в період з січня 2020 року по теперішній час включно; - чи перебуває на теперішній час громадянин Вірменії [PERSON] , [INFO] на території України. Розгляд справи відкладено на 21.03.2022 року. У підготовче засідання призначене на 21.03.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 11.05.2022 року та з аналогічних підстав розгляд справи відкладено на 03.06.2022 року. 13.05.2022 року на електронну адресу суду та 17.05.2022 року на адресу суду поштою від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшов лист, в якому зазначено, що в ухвалі суду від 09.02.2022 року про витребування доказів прізвище та ім`я громадянина Вірменії [PERSON] , відносно якого запитано інформацію, не вказано латинськими літерами, що унеможливлює проведення однозначної ідентифікації запитуваної особи. У підготовче засідання призначене на 03.06.2022 року сторони не з`явилися, 01.06.2022 року представник [PERSON] - адвокат Уртаєв О.І. на електронну адресу суду надав клопотання про відкладення, розгляд справи відкладено на 15.08.2022 року. 14.06.2022 року на адресу суду від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повторно надійшов лист, в якому зазначено, що інформація про особу за реквізитами «Прізвище, ім`я особи» для іноземців інших держав та осіб без громадянства вводиться тільки латинськими літерами. 14.06.2022 року представник [PERSON] - адвокат Уртаєв О.І. на електронну адресу суду надав клопотання, в якому зазначив, що прізвище та ім`я відповідача [PERSON] по справі латинськими літерами - [PERSON]. Ухвалою суду від 20.06.2022 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 26) інформацію з обмеженим доступом, а саме відомості про те: - чи здійснював перетин Державного кордону України громадянин Вірменії [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] (ІПН [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) в період з січня 2020 року по теперішній час включно; - чи перебуває на теперішній час громадянин Вірменії [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] (ІПН [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) на території України. 11.07.2022 та 12.07.2022 року до суду надійшли витребуванні докази з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, а саме лист №91-16719/0-15-22- Вих від 07.07.2022, відповідно якого [PERSON] перетнув корон 22.10.2020 року з пункту пропуску Одеса, рейсом BRU834 Одеса-Мінськ. 04.08.2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Уртаєва О.І. про долучення доказів по справі, а саме просив долучити висновок органу опіки та піклування №1375/01-20 від 02.08.2022 року про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . У підготовче засідання призначене на 15.08.2022 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. 15.08.2022 року представник позивача - адвокат Уртаєв О.І. надав суду заяву про проведення засідання без його участі, просив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті. 15.08.2022 року на адресу суду надійшла заява представника третьої особи Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - Чумаченко Н.Ю., відповідно якої просила розгляд справи проводити без участі представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, прийняти рішення з урахування висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.08.2022 року №1375/01-20. Ухвалою суду від 15.08.2022 року підготовче засідання по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання 05.09.2022 року з`явився представник позивача [PERSON] - адвокат Варзієв Т.А., у зв`язку з першою неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, розгляд справи відкладено на 20.09.2022 року. В судове засідання 20.09.2022 року з`явився представник позивачки, відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомляли. Представник позивача Варзієв Т.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації, причини неявки відповідач суду не повідомив, жодних клопотань до суду не заявляв. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з другою неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення учасника справи, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали цивільної справи, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 18 червня 2011 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Другим Приморським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 156, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2018 року по справі №521/8992/18 (а.с. 42). Від шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.12.2015 року (а.с. 48). Рішенням Малиновського районного суду від 27.05.2019 року по справі №521/5848/19, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5500,00 гривень, щомісячно, починаючи з 05.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Визначено місце проживання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] за її місцем проживання ( [ADDRESS] ). Рішення набрало законної сили 30.09.2020 р. (а.с. 43-47). Рішення в частині сплати аліментів не виконується, у зв`язку з чим в провадженні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №66773660 та з наданих процесуальних документів встановлено наявність заборгованості у відповідача, зокрема відповідно постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 26.01.2022 року та постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 26.01.2022 року встановлено наявність заборгованості у [PERSON] у розмірі 176000,00 гривень. Відповідно висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1375/01-20 від 02.08.2022 року доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] . Згідно акту умов проживання від 13.06.2022 року, позивачка проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дитиною [PERSON] , [INFO] , умови проживання задовільні, для виховання та розвитку дитини створено всі умови, стосунки та традиції сім`ї доброзичливі. Опіку та догляд за неповнолітньою [PERSON] здійснює одноособово її мати - [PERSON] , яка займається вихованням доньки, її розвитком та матеріально утримує дитину, що підтверджується наданими доказами, а саме: довідкою закладу «Читаю Сам» про відвідування закладу з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року; довідкою КНП «Дитяча міська поліклініка №6» ОМР від 04.02.2022 року; довідкою КЗПО «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Самоцвіт» ОМР від 02.02.2022 року №15; довідкою КЗПО «Одеський палац дитячої та юнацької творчості «Біла акація» від 04.02.2022 року №02-08/20; акт виконаних робіт №80 від 03.06.2021 року ТМ «Fitness Stadium»; акт виконаних робіт №80 від 08.07.2021 року ТМ «Fitness Stadium»; акт виконаних робіт №80 від 16.08.2021 року ТМ «Fitness Stadium». Батько дитини, [PERSON] , жодної участі у вихованні доньки та її утриманні не приймає. Крім того, суд бере до уваги ті обставини, що відповідач [PERSON] перетнув кордон 22.10.2020 року з пункту пропуску Одеса, рейсом BRU834 Одеса-Мінськ, та на територію України не повертався, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, не приймає участь у вихованні дитини, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків, що в даному випадку і відбулось - малолітня дитина фактично залишилась без батьківського піклування. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 26.04.2022 року по справі №520/8264/19. На підставі вищенаведеного судом встановлено, що батько неповнолітньої, [PERSON] , матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, свідомо змінив країну проживання, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Таким чином відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, не цікавиться життям дитини, не відвідує своєї доньки, не займається духовним та моральним розвитком доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи та уваги, не цікавиться її життям. Позивачка по справі, [PERSON] , здійснює повний догляд за дитиною, утримує матеріально, займається їх вихованням. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. №3, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Вважають, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування батьком своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача щодо не піклування за дитиною протягом тривалого часу, навіть під час введеного в Україні воєнного стану, та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно доньки. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] . З приводу позовної вимоги щодо зміни прізвища дитини на « [PERSON] », суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Суд виходить з того, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому враховуючи встановлені обставини, а саме що батько неповнолітньої, [PERSON] , матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, свідомо зміним країну проживання, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, та ті обставини, що представник органу опіки та піклування в повному обсязі підтримав позовні вимоги, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що зміна прізвища дитини буде відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку, оскільки відповідач не приділяє належної уваги та турботи доньці, яка проживає та виховується позивачкою самостійно. Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного суду викладеної в постанові від 02.08.2019 року у справі №607/13952/17 та в постанові від 30.03.2020 року у справі №759/5739/18. У зв`язку з викладеним, суд вважає за доцільне, задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем було понесено судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908,00 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату №35921 від 15.12.2021 року, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З наведеного вище, суд вважає позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

Outcome: approved