Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначив, що [INFO] [PERSON] у соціальній мережі Fасеbоок (за посиланням [INFO] ) розмістила пост наступного змісту «[INFO]». До свого посту підкріпила фотографії позивача, які він розміщував на своїй сторінці декілька років тому. Ця інформація дуже швидко розійшлась по мережі інтернет, лише зі сторінки відповідача 552 особи поділилися публікацією з цією неправдивою інформацією, а далі все пішло по ланцюжку. Як зазначав позивач, в його особисті повідомлення відразу почали надходити повідомлення знайомих, які повідомили про те, що про нього написано в соціальній мережі Fасеbоок. Дізнавшись про те, що відповідач розмістила неправдиву інформацію, позивач відразу під її публікацією залишив коментар, а також писав їх в особисті повідомлення - щодо спростування інформації, однак відповідачка відмовилася опублікувати спростування інформації. Крім того, позивач зазначав, що через декілька днів на вулиці до нього під`їхав автомобіль «Ланос» синього кольору з хлопцями, які повідомили, що впізнали його і хочуть провчити. Однак, почувши, що це брехня поїхали геть. Таким чином, через необдумані вчинки відповідача, Позивач опинився в реальній небезпеці. [PERSON] , посилаючись на те, що дана публікація, здійснена відповідачем [PERSON] , містить неправдиву інформацію негативного характеру стосовно його особистості, просив: - визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права [PERSON] на повагу до його честі, гідності та ділової репутації інформацію, поширену [PERSON] в соціальній мережі Fасеbоок (за посиланням [INFO] ) наступного змісту: «[INFO]». - зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з дня вступу рішення в законну силу спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування на сторінці [PERSON] в соціальній мережі Fасеbоок за посиланням [INFO], спростування наступного змісту, а саме про те, що інформація: «[INFO]», є недостовірною та не відповідає дійсності. - стягнути з відповідача судові витрати на оплату судового збору у розмірі 992,40 грн. Ухвалою судді від 19.07.2022 відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до розгляду на 10.09.2022 року о 12-00 год. (а. с. 28). Про дату і час розгляду справи сторони повідомлялися шляхом надсилання SMS-повідомлення (а. с. 31-33). 22.08.2022 року від відповідача [PERSON] надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що вона перебуває в іншому місті та взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] (а. с. 34-37). За клопотанням відповідача та через неявку позивача судове засідання відкладено на 22.09.2022 року. Про дату і час розгляду справи сторони повідомлялися шляхом надсилання SMS-повідомлень та судових повісток засобами поштового зв`язку (а. с. 38-41). 22.09.2022 року від відповідача [PERSON] надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що вона перебуває в іншому місті та взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , а тому не має фізичної та матеріальної можливості бути на розгляді справи (а.с. 43-46). 22.09.2022 року позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Оскільки клопотання відповідача свідчать, що про те, що [PERSON] була обізнана як про судове засідання, що призначено на 22.08.2022 року, так і про судове засідання, що призначено на 22.09.2022 року, та повторно до суду не прибула, з урахуванням відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. У відповідності до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. За змістом статті 200 ЦК України та статті 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Як установлено ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» «Інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами». Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про інформацію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, інформація яка поширюються через мережу Інтернет орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією. Інтернет-видання (веб-сайт) є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, а відповідно є засобом масової інформації. Термін «засіб масової інформації» є ширшим, аніж термін «друкований засіб масової інформації» тому їх не можна розглядати як тотожні, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстав для задоволення позовних вимог немає. Відповідно до частин 1, 4 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. В силу положень частин 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доведення, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. В свою чергу, позивач повинен довести факт поширення такої інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. З матеріалів справи видно, що позивачем [PERSON] доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачкою [PERSON] , оскільки ним надані в якості доказів роздруківки скріншотів з соціальній мережі Fасеbоок на її особистій сторінці (за посиланням[INFO]) на якій є особисті фото відповідачки та фото її дипломів на ім`я [PERSON] (а.с. 15-16). [INFO] [PERSON] розмістила пост наступного змісту «[INFO]». До розміщеного посту прикріпила дві фотографії позивача (а.с. 16). Як встановлено з наданих позивачем роздруківок файлів фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки інтернет мережі допис розміщений відповідачкою був поширений користувачами мережі Facebook 552 рази (а.с.16). Крім того, судом встановлено, що під спірним постом [PERSON] розміщено велику кількість коментарів, які підтверджували, що інформація розміщена [PERSON] про [PERSON] є недостовірною, не відповідає дійсності, що люди «добре знають [PERSON] » - з точки зору того, що він порядна людина (а.с. 16-на звороті; 18-23). Також з наданих позивачем [PERSON] роздруківок скріншотів видно, що він з метою досудового врегулювання спору звернувся до [PERSON] в особисті повідомлення з пропозицією спростувати недостовірну інформацію, однак вона відповіді не надала (а.с. 16-17). Як вбачається також з вищевказаних доказів, відповідач [PERSON] не заперечувала того факту, що вона поширила неперевірену та не підтверджену інформацію негативного характеру та в образливій формі саме про [PERSON] , оскільки до цієї інформації (посту) додано нею фотографії [PERSON] , а також зі скріншоту видно, що ця інформація була поширена («поделились» нею) 552 рази (а. с. 16). Крім того, у своїх відповідях на пости інших користувачів її сторінки (щодо недостовірності цієї інформації та щодо захисту [PERSON] від впливу цієї негативної інформації) [PERSON] вказала, що таку інформацію вона взяла на сайті «Новости Запорожья» та не заперечувала, що не перевіривши цієї інформації стала її розповсюджувати (а. с. 16 - на звороті; 21; 22-на звороті; 23). Також судом досліджено інші докази, надані позивачем. Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 29.01.2019 року [PERSON] - керівник Підприємства об`єднання громадян «Профпенсіонсервіс» Запорізької обласної організації професійної спілки працівників пенсійного фонду України, ЄДРПОУ 35183432, вид економічної діяльності - 81.21 Загальне прибирання будинків (а. с. 10). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 15.07.2016 року [PERSON] - керівник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Карпенка-Карого-23», ЄДРПОУ 40762112, вид економічної діяльності - 81.10 Комплексне обслуговування будинків а. с. 11-12). Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] - Фізична особа-підприємець з 06.01.2016 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів - [NUMBER] , вид економічної діяльності - 33.14 Ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування (а. с. 13). З Витягу інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» № ВР-000123750 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець Запоріжжя, Україна на території України станом на 23.06.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а. с. 14). З огляду на вищевказані копії документів можливо дійти висновку, що позивач [PERSON] не є асоціальною особистістю або шахраєм. Доказів щодо здійснення ним будь-яких протиправних або аморальних діянь, які б призвели до негативних наслідків та до поширення зазначеної інформації [PERSON] в соціальній мережі Fасеbоок (за посиланням [INFO]) щодо позивача, відповідачкою не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] у соціальній мережі Facebook на своїй особистій сторінці за посиланням [INFO] наступного змісту: «[INFO]». Тому є підстави для зобов`язання [PERSON] спростувати недостовірну інформацію. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved