Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В даному житлі також зареєстрований відповідач по справі, який є її колишнім чоловіком, однак з часу розлучення , а саме з 2019 року фактично не проживає у вказаному будинку. Однак, реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням відповідача проводить позивач, який не може повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг. Добровільно подати заяву про зняття із реєстрації відповідач відмовляється. А тому, позивач змушена звертатися до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.08.2022 було відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Представник позивача адвокат Бульба В.М. в судове засідання не з`явився, однак у своїй письмовій заяві від 22.09.2022 просив розглядати справу без його участі та участі позивачки, позов просить задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлень за відомим суду місцем проживання та розміщення повідомлення про розгляд справи на офіційному сайті Судової влади України (а.с.29). Правом подати відзив на позов не скористався. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.11.2021 (а.с. 14) та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15-16). При цьому, як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.08.2022 за №8, в даному житлі зокрема зареєстрований колишній чоловік позивача відповідач [PERSON] , але фактично він не проживає за вказаною адресою з серпня місяця 2019 року (а.с.19). Як вбачається з копії рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.08.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 27.09.2019 року (а.с.18). Також, згідно дублікатів чеків позивач [PERSON] систематично здійснює оплату житлово-комунальних послуг по адресі [ADDRESS] (а.с. 26-34). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Нормами ст.\~4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 33\~Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Із акту обстеження судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] , але по місцю реєстрації фактично не проживає з серпня 2019 року. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. За таких обставин суд вважає, що зібраними по справі доказами доведено, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] , понад рік без поважних причин та визнає його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. За вимогами ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому, позивач не наполягав на стягненні з відповідача в його користь понесені ним судові витрати при подачі позову до суду, а відтак суд вважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved