Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», треті особи: [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна про визнання кредитором. У своїй позовній заяві просив суд: - визнати [PERSON] Кредитором за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5502 від 28.02.2008 та за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5887 від 21.03.2008 року на загальну суму 1 436 116,03 Доларів США; - визнати припиненою іпотеку за Іпотечним договором № 02-10/619 від 28.02.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; - визнати припиненою іпотеку за Іпотечним договором № 02-10/977 від 21.03.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; - вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснений державним реєстратором: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Інесою Володимирівною на підставі іпотечного договору № 02-10/977 від 21.03.2008 року зареєстрованого в реєстрі № 6865558 щодо об`єкту обтяження - квартира номер [ADDRESS] ; - стягнути з Відповідача на користь [PERSON] 195 883,97 Доларів США, що на дату подання позовної заяви еквівалентно 5 179 701,05 гривень; - вирішити питання про судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 лютого 2008 року між [PERSON] , та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») було укладено Іпотечний договір № 02-10/619 згідно з яким у якості забезпечення виконання Третьою особою 1, [PERSON] , зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5502 від 28.02.2008 року було передано в іпотеку нежиле приміщення №153 (сто п`ятдесят три), загальною площею 206,10 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з пунктом 1.2. іпотечного договору № 02-10/619 заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 6 241 800 гривень 00 копійок, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим на день укладення цього договору (505,00 гривень за 100 доларів США) становить 1 236 000 доларів США 00 центів. Згідно з пунктом 1.3. іпотечного договору № 02-10/619 розмір основного зобов`язання за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5502 від 28.02.2008 року складає 584 000 доларів США. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.10.2013 року у справі № 761/17653/13 звернуто стягнення в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] у сумі 4 019 000 (чотири мільйони дев`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. за кредитним договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 28.02.2008 року за № 10-29/5502, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] , на забезпечення, якого позивачем укладено Іпотечний договір № 02-10/619 від 28.02.2008 року з [PERSON] , предметом якого є нежиле приміщення №153 за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] згідно із свідоцтвом про право власності від 20.08.2008 року за № [NUMBER] , виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на нежиле приміщення № 153 за адресою: [ADDRESS] за ціною, встановленою у п. 1.2. Договору іпотеки, згідно з яким заставна вартість предмету іпотеки є договірною і погоджена сторонами у сумі 6 241 800 (шість мільйонів двісті сорок одної тисячі вісімсот) грн. 00 коп. 21 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») було укладено Іпотечний договір № 02-10/977, згідно з яким у якості забезпечення Третьою особою 1, [PERSON] , зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5887 від 21.03.2008 року було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно з пунктом 1.2. Іпотечного договору № 02-10/977 заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 1 999 800 гривень 00 копійок, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим на день укладення цього договору (505,00 гривень за 100 доларів США) становить 396 000 доларів США 00 центів. Згідно з пунктом 1.3. Іпотечного договору № 02-10/977 розмір основного зобов`язання за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5887 від 21.03.2008 року складає 277 200 доларів США. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі № 761/17651/13 у рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5887 від 21.03.2008 року у розмірі 1 570 000,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру номер [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 05.08.2008р., зареєстрованого в Київському міському БТІ 07.08.2008р, шляхом визнання права власності на вказану квартиру за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019). Визнано за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019) право власності на однокімнатну квартиру номер [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 05.08.2008р., зареєстрованого в Київському міському БТІ 07.08.2008р. Відповідно до зазначених вище судових рішень загальна заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») склала 11 478 875,43 гривень (7 752 791,61 + 3 726 083,82), що на дату винесення відповідних рішень складає 1 436 116,03 Доларів США (курс 7,993 грн за 1 долар США). Відповідно до пунктів 1.2. Іпотечного договору №02-10/619 та Іпотечного договору №02- 10/977 загальна вартість заставленого майна склала 1 632 000,00 доларів США (1 236 000 доларів США + 396 000 доларів США відповідно). Загальна вартість майна, переданого в іпотеку - 1 632 000,00 доларів США. Загальна сума заборгованості [PERSON] - 1 436 116,03 Доларів США. Враховуючи вищенаведене, та те, що ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа- Банк») перейшло право власності на заставне майно вартість якого більше ніж сума заборгованості за основним зобов`язанням, [PERSON] , як майновий поручитель, виконав зобов`язання [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») в повному обсязі. На підставі викладеного позивач звернувся з позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2021 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, а саме надати докази сплати судового збору. 16 грудня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання про усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2022 року було відкрито провадження у справі. Призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 30 травня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання про розподіл судових витрат від представника позивача - адвоката Цвєткова Г.О. 31 травня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від Акціонерного товариства «Альфа-Банк», відповідно до якого представник відповідача категорично не погоджується з вимогами позовної заяви та вважає їх необґрунтованими. Представник відповідача зауважує, що вартість двох предметів іпотеки складає 699 236,83 доларів США, а не 1 632 000,00 доларів США, як вказує Позивач, а також те, що загальна заборгованість [PERSON] перед АТ «Альфа-Банк» за кредитними договорами №10-29/5502 від 28.02.2008 та №10-29/5887 від 21.03.2008, що залишилась непогашеною внаслідок звернення стягнення на предмети іпотеки складає 671 013,34 доларів США. Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості, що залишилась непогашеною після звернення стягнення на предмети іпотеки, та підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» становить суму: 422 492, 77 доларів США (за договором від 28.02.2008 року) + 248 520,57 доларів США (за договором від 21.03.2008 року) = 671 013,34 доларів США. Таким чином представник відповідача у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити в повному обсязі. 12 липня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якого представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача зауважив, що [PERSON] не брав участі в розгляді справи №757/30515/15-ц, а тому зазначене рішення суду у спорі між кредитором та боржником, не має преюдиційного значення для заставодавця. У зв`язку з викладеним, оскільки зобов`язання [PERSON] перед АТ «Альфа-банк» за Кредитними договорами №10/29-5502 від 28.02.2008 року та №10-29/5887 від 21.03.2008 року є припиненими за рахунок майна [PERSON] , останній має право бути визнаним кредитором, оскільки в силу приписів частини 2 статті 11 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. 22 липня 2022 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до змісту якого представник відповідача просить суд відмовити у у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що, оскільки у справі № 757/30515/15 визначено розмір заборгованості Позичальника [PERSON] , то суд у іншій справі не може по іншому визначати її, оскільки у такому випадку буде порушено принцип правової визначеності, і за вказаних обставин вже було визначено судами обсяг відповідальності Позичальника. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. 08 вересня 2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - Цвєткова Г.О. про повернення до підготовчого засідання. 19 вересня 2022 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача - Цвєткова Г.О. Представник позивача - адвокат Цвєтков Г.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, та у відповідності до наданих доказів. Представник відповідача - адвокат Самокиш В.Ю. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, пояснень у справі не надавала. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, пояснень у справі не надавала. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 28 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») було укладено Іпотечний договір № 02-10/619 згідно з яким у якості забезпечення виконання Третьою особою 1, [PERSON] , зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5502 від 28.02.2008 року було передано в іпотеку нежиле приміщення №153 (сто п`ятдесят три), загальною площею 206,10 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з пунктом 1.2. іпотечного договору № 02-10/619 заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 6 241 800 гривень 00 копійок, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим на день укладення цього договору (505,00 гривень за 100 доларів США) становить 1 236 000 доларів США 00 центів. Згідно з пунктом 1.3. іпотечного договору № 02-10/619 розмір основного зобов`язання за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5502 від 28.02.2008 року складає 584 000 доларів США. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.10.2013 року у справі № 761/17653/13 звернуто стягнення в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] у сумі 4 019 000 (чотири мільйони дев`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. за кредитним договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 28.02.2008 року за № 10-29/5502, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] , на забезпечення, якого позивачем укладено Іпотечний договір № 02-10/619 від 28.02.2008 року з [PERSON] , предметом якого є нежиле приміщення № 153 за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] згідно із свідоцтвом про право власності від 20.08.2008 року за № [NUMBER] , виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на нежиле приміщення №153 за адресою: [ADDRESS] за ціною, встановленою у п. 1.2. Договору іпотеки, згідно з яким заставна вартість предмету іпотеки є договірною і погоджена сторонами у сумі 6 241 800 (шість мільйонів двісті сорок одної тисячі вісімсот) грн. 00 коп. 21 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») було укладено Іпотечний договір №02-10/977, згідно з яким у якості забезпечення Третьою особою 1, [PERSON] , зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008 року було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно з пунктом 1.2. Іпотечного договору № 02-10/977 заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 1 999 800 гривень 00 копійок, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим на день укладення цього договору (505,00 гривень за 100 доларів США) становить 396 000 доларів США 00 центів. Згідно з пунктом 1.3. Іпотечного договору № 02-10/977 розмір основного зобов`язання за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5887 від 21.03.2008 року складає 277 200 доларів США. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі №761/17651/13 у рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5887 від 21.03.2008 року у розмірі 1 570 000,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру номер [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 05.08.2008 р., зареєстрованого в Київському міському БТІ 07.08.2008р, шляхом визнання права власності на вказану квартиру за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019). Визнано за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019) право власності на однокімнатну квартиру номер [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 05.08.2008р., зареєстрованого в Київському міському БТІ 07.08.2008р. За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до правового висновку, відображеного в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 917/154/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі № 922/5787/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 923/1382/16 та багатьох інших: «Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Одночасно з цим, позивачем було зауважено, та наведене заслуговує на увагу суду, що зазначені рішення суду у спорі між кредитором та боржником не має преюдиційного значення для заставодавця. Дане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 16 жовтня 2019 р. у справі № 752/21064/15-ц та вказала, що у цьому рішенні не були враховані положення ч. 5 ст. 82 ЦПК України (ч. 5 ст. 75 ГПК України), згідно з якими обставини, встановлені стосовно певної особи судовим рішенням в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З огляду на наведене, майновий поручитель, іпотекодавець може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням. Отже, рішення суду у справі №757/30515/15-ц (на яку посилається Відповідач у своєму запереченні щодо позовних вимог) за позовом кредитора до боржника, за яким вирішено спір щодо стягнення заборгованості і визначено розмір заборгованості боржника [PERSON] перед кредитором АТ «Альфа-Банк», на які посилається Відповідач як на преюдиційні, не мають преюдиційного значення для [PERSON] (іпотекодавця, майнового поручителя), оскільки іпотекодавець не був залучений та не брав участі у розгляді вказаної справи, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до наявних законодавчих положень та висновків Великої Палати ВС України, позивач (заставодавець, майновий поручитель) має право доводити, що сума боргу за відповідними Кредитними договорами / зобов`язаннями є меншою, або відсутня взагалі. Щодо позовних вимог в частині визнання [PERSON] кредитором за договорами про надання відновлювальної кредитної лінії, суд дійшов наступних висновків. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18); від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Щодо Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008 року та додаткових угод до нього, судом встановлено наступне. Виходячи із даних, зазначених у Виписках ПАТ «Укрсоцбанк» за період з 28.02.2008 по 04.03.2011, сума виданого АКБСР «Укрсоцбанк» Позичальнику [PERSON] кредиту та сума його повернення за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008 та додаткових угод до нього, за період з 28.02.2008 по 24.06.2009. (внесення змін Додатковою угодою № 1 від 24.06.2009). підтверджується: - видача Банком Позичальнику [PERSON] кредитних коштів двома траншами: 28.02.2008 року на суму 134 000,00 дол. США та 04.03.2008 на суму 450 000,00 дол. США, разом 584 000,00 дол. США; - повернення Боржником кредиту за період з березня 2008 по жовтень 2008 на загальну суму 29 952,23 дол. США; - останній платіж зі сплати за кредит - 21.10.2008 (черговий платіж за жовтень 2008 в сумі 3 744,12 дол. США); - заборгованість нараховується з 11.11.2008 (черговий платіж за листопад 2008). Після останнього платежу 21.10.2008 року, платежі по сплаті кредиту Позичальником [PERSON] у банківських Виписках не значаться. Додатково вбачається, що 25.06.2009 згідно банківської виписки [PERSON] (Позичальником) отримано 39 214,26 дол. США, і загальна сума отриманого кредиту становить 623 214,26 дол. США: (134 000,00 + 450 000,00 + 39 214,26 = 623 214,26 дол. США) З урахуванням сплачених Позичальником коштів у розмірі 29 952,23 дол. США, з 25.06.2009 року, заборгованість по сплаті кредиту за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008 та додаткових угод до нього, складає 593 262,03 дол. США: (623 214,26 - 29 952,23 = 593 262,03 дол. США) Таким чином, заборгованість по сплаті кредиту за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008 та додаткових угод до нього, з 25.06.2009 складає 593 262,03 дол. США: (623 214,26 -29 952,23 = 593 262,03 дол. США) Також за даними банківських виписок підтверджується сума кошів щодо нарахованих Банком та сплачених Боржником процентів за користування кредитом за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008 та додаткових угод до нього, а саме: - нараховано та сплачено Позичальником за період з 28.02.2008 по 24.06.2009 - 58 557,02 дол. США; - отримані Позичальником 25.06.2009 року грошові кошти в сумі 39 214,26 дол. США в повному обсязі (39 214,26 дол. США) були 25.06.2009 направлені на погашення заборгованості за простроченими процентами, однак ця сума закрила прострочені проценти тільки до 28.05.2009; - всього нараховано Банком та сплачено Боржником процентів за користування кредитом за період з 28.02.2008 по 25.06.2009 (по нарахованих процентах за період по 28.05.2009) - 97 771,28 дол. США. Після останнього платежу, проведеного 25.06.2009, яким були сплачені прострочені проценти за період з 28.11.2008 по 28.05.2009. платежі по сплаті процентів за користування кредитом Позичальником [PERSON] у банківських виписках не значиться. Отже, загальна сума сплаченої заборгованості (кредит та проценти! Позичальником [PERSON] за Кредитним договором становить 127 723,51 дол. США, в тому числі: - 29 952,23 дол. США - повернення (сплата) кредиту за період з березня 2008 по жовтень 2008; - 97 771,28 дол. США - повернення (сплата) процентів за користування кредитом за період з 28.02.2008 по 25.06.2009 (по нарахованих процентах за період по 28.05.2009). Таким чином, останній платіж зі сплати за прострочені проценти за користування кредитом за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008, з додатками до нього, згідно банківських виписок, значиться сплаченим Позичальником 25.06.2009 при ньому за період по 28.05.2009. Додатковою угодою № 2 від 24.06.2009 про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 22.03.2008, Банк надав Позичальнику [PERSON] відстрочку по сплаті кредиту (тілу кредиту) на 2009-2010 роки («кредитні канікули»), при цьому порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом не був змінений. На підставі до п.4.5. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008 та додаткових угод до нього, з 11.07.2009 виникла прострочена заборгованість по процентах за користування кредитом, а тому 09.10.2009 строк користування кредитом (виконання зобов`язань за платежами) вважається таким, що сплив. Отже, на підставі п.4.5. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008, з 10.10.2009 Кредитором - ПАТ «Укрсоцбанк» не проводиться нараховування процентів за користування кредитом та пені за простроченими платежами. Суд зазначає, що у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника Вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦK України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. На підставі вищевикладеного, заборгованість за простроченими процентами за період з 29.05.2009 по 09.10.2009 склала-30 503,79 дол. США, в тому числі: - заборгованість за період з 29.05.2009 по 24.06.2009 (27 днів) - 5 817,50 дол. США (554 047,77 дол. США х 14% : 360 дн. х 27 дн.); - заборгованість за період з 25.06.2009 (дата Додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору кредиту) по 09.10.2009 (107 днів) - 24 686,29 дол. США (593 262,03 дол. США х 14% : 360 дн. х 107 дн.). Зазначений розмір заборгованості у розмірі 623 765,82 дол. США. станом на 22.04.2013 року - дату, відповідно до якої Банком проведено первинний розрахунок заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк», та на підставі якого 29.10.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 761/17653/13-ц було прийнято рішення щодо звернення стягнення предмету іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок часткового погашення заборгованості, в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ (7,993 грн. за 1 дол. США на 22.04.2013) становить 4 985 760,20 грн. За Іпотечним договором № 02-10/619 від 28.02.2008 року п.1.2. заставна вартість предмета іпотеки за згодою Сторін становить 6 241 800,00 грн, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим на день укладання цього Договору (505,00 гривень за 100 доларів США), становить 1 236 000 доларів США 00 центів. Отже, за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008 року: - заставна вартість предмета іпотеки (за згодою Сторін згідно Іпотечного договору № 02- 10/619 від 28.02.2008 року) - 1 236 000 дол. США - заборгованість (станом на 22.04.2013) - 623 765,82 дол. США - переплата (надміру отримані кошти) за рахунок заставної вартості предмета іпотеки, визначеною за згодою Сторін згідно Іпотечного договору №02-10/619 від 28.02.2008 року складає суму коштів у розмірі 612 234,18 дол. США. Таким чином, вбачається, що відповідач повністю задовільнив свої кредиторські вимоги за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28.02.2008 року, оскільки заборгованість Позичальника, встановлена станом на 22.04.2013 року в сумі 623 765,82 дол. США, є повністю погашеною. На підставі викладено вбачається, що переплата (надміру отримані кошти) за наслідками задоволення кредиторських вимог Відповідача, з урахуванням заставної вартості предмета іпотеки, складає суму коштів у розмірі 612 234,18 дол. США, а саме: 1 236 000,00 дол. США - 623 756,82 дол. США = 612 234,18 дол. США. Щодо договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008 року та додаткових угод до нього, судом встановлено наступне. Виходячи із даних, зазначених у Виписках ПАТ «Укрсоцбанк» за період з 21.03.2008 по 04.03.2011, Позивачем визначені суми виданого АКБСР «Укрсоцбанк» Позичальнику [PERSON] кредиту та суми його повернення за Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008 та додаткових угод до нього, за період з 21.03.2008 по 24.06.2009 (внесення змін Додатковою угодою № 2 від 24.06.2009). підтверджується: - видача Банком Позичальнику [PERSON] кредитних коштів одним траншем 21.03.2008 року на загальну суму 277 200,00 дол. США; - повернення кредиту за період з квітня 2008 року по жовтень 2008 року на загальну суму 10 781,21 дол. США; - останній платіж зі сплати за кредит - 30.10.2008 (черговий платіж за жовтень 2008 в сумі 1 537,23 дол. США за період по 10.11.2008); - заборгованість нараховується з 11.11.2008 (черговий платіж за листопад 2008 в сумі 1 540,00 дол. США). Після останнього платежу 30.10.2008 року, платежі по сплаті кредиту Позичальником [PERSON] у банківських Виписках не значаться. Додатково, 25.06.2009 згідно банківської виписки Позичальником отримано 18 856,55 дол. США, і загальна сума отриманого кредиту становить 296 056,55 дол. США: (277 200,00 + 18 856,55 = 296 056,55 дол. США) З урахуванням сплачених Позичальником коштів у розмірі 10 781,21 дол. США, з 25.06.2009 року, заборгованість по сплаті кредиту за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008 та додаткових угод до нього, складає 285 275,34 дол. США: (296 056,55 - 10 781,21 = 285 275,34 дол. США) Отже, заборгованість по сплаті кредиту за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008 та додаткових угод до нього, з 25.06.2009 складає 285 2 75,34 дол. США. Також за даними банківських виписок підтверджується сума кошів щодо нарахованих Банком та сплачених Боржником процентів за користування кредитом за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008 та додаткових угод до нього, а саме: - нараховано та сплачено Позичальником за період з 21.03.2008 по 24.06.2009 - 26 186,26 дол. США; - 25.06.2009 отримані Позичальником грошові кошти в сумі 18 856,55 дол. США в повному обсязі (18 856,55 дол. США) були 25.06.2009 направлені на погашення заборгованості за простроченими процентами, однак ця сума закрила прострочені проценти тільки до 28.05.2009: - всього нараховано та сплачено процентів за користування кредитом за період з 21.03.2008 по 25.06.2009 (по нарахованих процентах за період по 28.05.2009Ї - 45 042,81 дол. США. Після останнього платежу 25.06.2009, яким були сплачені прострочені проценти за період з 28.11.2008 по 28.05.2009, платежі по сплаті процентів за користування кредитом Позичальником [PERSON] у банківських виписках не значаться. Таким чином, останній платіж зі сплати за прострочені проценти за користування кредитом за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008, з додатками до нього, згідно банківських виписок значиться сплаченим Позичальником 25.06.2009, при ньому за період по 28.05.2009. Додатковою угодою № 2 від 24.06.2009 про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008, Банк надав Позичальнику [PERSON] відстрочку по сплаті кредиту (тілу кредиту) на 2009-2010 роки («кредитні канікули»), при цьому порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом не був змінений. На підставі до п.4.4. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008 та додаткових угод до нього, з 11.07.2009 виникла прострочена заборгованість по процентах за користування кредитом, а тому 09.10.2009 строк користування кредитом (виконання зобов`язань за платежами) вважається таким, що сплив. Отже, на підставі п.4.4. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008, з 10.10.2009 Кредитором - ПАТ «Укрсоцбанк» не проводиться нараховування процентів за користування кредитом та пені за простроченими платежами. На підставі вищевикладеного, заборгованість за простроченими процентами за період з 29.05.2009 по 09.10.2009 складає 14 667,97 дол. США, в тому числі: - заборгованість за період з 29.05.2009 по 24.06.2009 (27 днів) - 2 797,39 дол. США (266 418,79 дол. США х 14% : 360 дн. х 27 дн.); - заборгованість за період з 25.06.2009 (дата Додаткової угоди № 2 про внесення змін до договору кредиту) по 09.10.2009 (107 днів) - 11 870,58 дол. США (285 275,34 дол. США х 14% : 360 дн. х 107 дн.). Зазначений розмір заборгованості у розмірі 299 943,31 дол. США. станом на 22.04.2013 року - дату, відповідно до якої Банком проведено первинний розрахунок заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк», та на підставі якого 26.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 761/17651/13-ц було прийнято рішення щодо звернення стягнення предмету іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок часткового погашення заборгованості, в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ (7,993 грн. за 1 дол. США на 22.04.2013) становить 2 397 446,88 грн. За Іпотечним договором № 02-10/977 від 21.03.2008 року п.1.2.заставна вартість предмета іпотеки за згодою Сторін становить 1 999 800,00 грн, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим на день укладання цього Договору (505,00 гривень за 100 доларів США), становить 396 000 доларів США 00 центів. Отже, за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008 року та додаткових угод до нього: - заставна вартість предмета іпотеки (за згодою Сторін згідно Іпотечного договору № 02- 10/977 від 21.03.2008 року) - 396 000 дол. США - заборгованість (станом на 22.04.2013) - 299 943,31 дол. США - переплата (надміру отримані кошти) за рахунок заставної вартості предмета іпотеки, визначеною за згодою Сторін згідно Іпотечного договору № 02-10/977 від 21.03.2008 року в сумі 396 000 дол. США, складає суму коштів у розмірі 96 056,69 дол. США. Таким чином, вбачається, що відповідач повністю задовільнив свої кредиторські вимоги за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21.03.2008 року, оскільки заборгованість Позичальника, встановлена станом на 22.04.2013 року в сумі 299 943,31 дол. США, є повністю погашеною. На підставі викладено вбачається, що переплата (надміру отримані кошти) за наслідками задоволення кредиторських вимог Відповідача, з урахуванням заставної вартості предмета іпотеки, складає суму коштів у розмірі 96 056,69 дол. США, а саме: 396 000,00 дол. США - 299 943,31 дол. США = 96 056,69 дол. США. Окремо суд звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що при зверненні стягнення на предмети іпотеки за Кредитними договорами №10/29-5502 від 28.02.2008 року та №10-29/5887 від 21.03.2008 року АТ «Альфа-банк» було застосовано позасудовий спосіб врегулювання. Враховуючи застосування позасудового способу врегулювання та приписи ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VІІІ). Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VІІІ). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи чи документ. Проте недійсність (нікчемність чи оспорюваність), з урахуванням її направленості на не допущення або присікання порушення цивільних прав та інтересів чи їх відновлення, не може стосуватися вимоги. Тлумачення ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VІІІ) свідчить, що по своїй суті, в цій нормі було передбачено спеціальну підставу припинення забезпеченого іпотекою основного зобов`язання. Тобто, ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-УІІІ) є спеціальною нормою, яка поширюється лише на зобов`язання, які забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Та обставина, чи залишилося після позасудового врегулювання фактично не виконаною будь-яка частина основного зобов`язання значення не має. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Частина 4 ст. 36 вказаного Закону визначає спеціальну підставу припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання та вказує на те, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Закон України «Про іпотеку» як акт цивільного законодавства може визначати правові підстави для припинення зобов`язання (не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що випливає із кредитного договору). Однак частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» не містить прямого посилання на припинення основного зобов`язання боржника, вказуючи на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. У цьому контексті слід зазначити, що стаття 509 ЦК України визначає зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, тож відсутність кореспондуючого обов`язку боржника права кредитора призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього правовідношення в цілому. При цьому вимога іпотекодержателя прямо названа законодавцем «недійсною», тобто неіснуючою (на противагу дійсній вимозі). Тож позасудове врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (у разі його завершення) є способом виконання зобов`язання із його подальшим припиненням. Тобто іпотекодержатель в силу прямої вказівки закону втрачає право на застосування відповідних способів примусу, що застосовуються до боржника при невиконанні та неналежному виконанні цивільного зобов`язання. Із цього випливає і неможливість для іпотекодержателя як кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує визначену суб`єктом оціночної діяльності вартість такого предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (оберненням його у свою власність).

Outcome: partial