Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

У позовній заяві позивач посилалась на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У 2014 році сестра позивача - [PERSON] , попросила тимчасово зареєструвати в будинку її та племінницю - [PERSON] . Після реєстрації місця проживання в будинку ні [PERSON] , ні [PERSON] постійно в ньому не проживали, але періодично приїжджали, а з серпня 2019 року вони не спілкуються взагалі, і місце їхнього знаходження позивачеві невідоме. Вказувала, що відповідачі не проживають в будинку, не сплачують комунальних послуг та не беруть участі в утриманні будинку. Однак для вчинення певних правочинів щодо будинку реєстрація відповідачів за вказаною адресою не дозволяє в повній мірі розпоряджатись будинком на власний розсуд та значно обмежує законні права позивача. Посилаючись на викладене просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, та шляхом надіслання судової повістки на зареєстроване місце проживання (вважаються повідомленими на підставі приписів пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання виклику до суду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких мотивів. Судом встановлені такі обставини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Барського районного суду Вінницької області від 28.08.2013 у справі №125/2209/13 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12929899 від 16.11.2013. Згідно з довідкою, виданою старостою Журавлівського старостинського округу В. Долинним №226 від 01.08.2022, в будинку [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №17 від 01.08.2022 в складі комісії Журавлівського старостинського округу Долинного В. О., [PERSON] , та жителя с. Лядова [PERSON] , підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, але з 2019 року не проживають [PERSON] та [PERSON] . З встановлених судом обставин вбачається, що відповідачі у спірному будинку зареєстровані, однак не проживають в ньому з 2019 року, і втратили інтерес до спірного житла. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383\~ЦК\~України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР\~ закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом\~статті\~319\~ЦК\~України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном\~на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401\~ЦК\~України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій статті 402\~ЦК\~України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). У\~статті 406 ЦК України\~унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною 2\~статті 406\~ЦК України\~передбачено,\~що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 447/455/17. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] є такими, що втратили право користування спірним будинком, оскільки не є членами сім`ї власника будинку, у ньому не проживають з 2019 року, власник не бажає, щоб місце проживання відповідачів було зареєстровано у належному їй будинку. Отже, позов є обґрунтованим та його слід задовольнити повністю. Згідно з статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Отже, судовий збір в сумі 1984,80 гривень підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved