Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

21.07.2022р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов підписано адвокатом Меркуловою Н.А. яка діяла на підставі ордеру від 01.07.2022р. (а.с. № 4-6, 16). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.07.2022р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (а.с.№19). Представник позивачки в обґрунтування вимог посилалася на те, що позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб 13.07.2002р. у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області під актовим записом № 364. Від шлюбу у них з чоловіком народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У позові зазначалося про те, що на протязі останніх років стосунки між сторонами погіршилися, вони мають діаметрального протилежні погляди на шлюб та сім`ю, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Представник позивачки - адвокат Меркулова Н.А. (діє на підставі ордеру від 01.07.2022р. - а.с. № 16) в заяві до суду від 19.09.2022р., яка надійшла на е/пошту, підтримала позов та просила ухвалити рішення за відсутності позивачки та її представника. Також в цій заяві представник позивачки зазначила, що сторони фактичного припинили шлюбні стосунки з березня 2021р., а також те, що після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити собі прізвище - « [PERSON] » (а.с. № 32). Відповідач в заявах до суду від 19.09.2022р. та 20.09.2022р., які надійшли на е/пошту суду, зазначив, що він визнає позовні вимоги та згоден на розірвання шлюбу. В цих заявах відповідач також просив ухвалити рішення за його відсутності (а.с. № 34, 35). Таким чином, суд на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 22.09.2022р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви представника позивачки та відповідача від 19.09.2022р. та 20.09.2022р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13.07.2002р. у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області під актовим записом № 364 (а.с. № 7). Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: повнолітня донька - [PERSON] , [INFO] та малолітня донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.№8, 9). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні стосунки та обов`язки, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбні відносини, зі слів представника позивачки, з кінця з березня 2021р., та з того часу не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені, зі слів представника позивачки, з кінця березня 2021р., отже півтора роки назад, з того часу не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Питання щодо зміни прізвища позивачки відповідно до положень 113 СК України, судом не вирішується, оскільки представник позивачки по тексту заяви до суду від 19.09.2022р. зазначила, що позивачка не виявила бажання повертати собі прізвище, яке у неї було до реєстрації шлюбу (а.с. № 32). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992грн. 40коп. (а.с.№2). На підставі викладеного,

Outcome: approved