Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 26.09.2011 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджено підписом у заяві. Вказує, що відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження. У зв`язку\~з порушенням\~зобов`язань за\~кредитним договором\~та з\~урахуванням внесених\~коштів на\~погашення заборгованості\~відповідач станом\~на 08.03.2021\~року має\~заборгованість в\~розмірі 25\~918,59\~грн.,\~а саме:\~22\~265,60\~ заборгованість\~за простроченим\~тілом кредита,\~3\~652,99\~ \~заборгованість за\~простроченими відсотками. За вказаного АТ КБ «ПриватБанк» змушений звернутись з позовом до суду про стягнення заборгованості. Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явилась про день та час розгляду справи повідомлялась, через канцелярію суду подала письмові пояснення (відзив на позовну заяву), згідно яких просила розгляд справи проводити без її участі, вимоги не визнала, у їх задоволенні відмовити. Вважає, що анкетою-заявою не передбачалося нарахування відсотків, суду не надано позивачем достовірних даних про наявність у відповідача простроченої заборгованості. Крім того, просила застосувати строк позовної давності передбачений ст. 261, ч. 3 ст. 267 ЦК України. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.09.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій відповідач зазначила бажаний розмір отримання кредиту по платіжній картці кредитка 7\~000,00 грн./а.с. 17/. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до нової редакції Статуту позивача, затвердженого постановою КМУ\~від 05.06.2019\~року №\~594 (в редакції постанови КМУ від 14.08.2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» /а.с. 51-52/. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua /а.с. 20, 21-44/. Також до суду подано копію паспорту споживчого кредиту, який містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти по кредитній картці «Універсальна» та «Універсальна Голд», підпис кредитодавця та споживача [PERSON] /а.с. 18-19/. На підтвердження факту отримання кредиту [PERSON] , позивачем надано виписки по картках № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , довідку про зміну умов кредитування і обслуговування кредитної картки № [NUMBER] та довідку про надання відповідачу карток із зазначеними номерами рахунку /а.с. 15, 16, 53-68/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 08.03.2021 року становить в розмірі 25 918,59 грн., а саме: 22 265,60 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 3 652,99 грн. заборгованість за простроченими відсотками /а.с.7-14/. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому було збільшено до 23 600 грн. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Проте, відповідно до довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт було змінено: 23.08.2014 встановлено кредитний ліміт 15 000 грн, 31.07.2017 24 300 грн, 26.02.2019 23 591,230 грн, 01.03.2019 23 600 грн, 01.10.2019 23 591,23 грн, 31.03.2020 23 481,17 грн, 27.04.2020 23 454,16 грн /а.с. 15/. Також, з довідки про видачу кредитних карток вбачається, що відповідач 26.09.2011 отримала картку № [NUMBER] зі строком дії до 06/15, 23.08.2014 року картку № [NUMBER] зі строком дії до 03/18, 27.07.2015 року картку № [NUMBER] зі строком дії до 03/18, 27.03.2018 року картку № [NUMBER] зі строком дії до 12/21 /а.с. 16/. Крім того, з довідки про рух коштів вбачається, що після чергового збільшення кредитного ліміту позичальник користувалась кредитними коштами /а.с. 7-14/. Тобто, зазначене свідчить про інформованість позичальника про збільшення її кредитного ліміту, а її активні дії щодо використання кредитних коштів - про згоду на таке збільшення. Згідно виписки про рух коштів по рахунку [PERSON] вбачається, що вона активно користувалась кредитними коштами (отримувала готівку у банкоматі, купувала товари, перераховувала кошти на інші рахунки тощо та здійснювала повернення коштів банку), внаслідок чого, як вважає позивача, і виникла заборгованість, яку відповідач отримала та повністю не повернула банку. Разом з цим, суд здійснив власний розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти в розмірі 256 298,57 грн. (згідно графи « Витрати клієнтом кредитних коштів», розрахунку заборгованості, руху коштів по рахунку [PERSON] ). При цьому, відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачено 295 750,17 грн. (згідно графи «Сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості», розрахунку заборгованості). Частиною 2 ст.\~530\~ЦК України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів вважає, що фактичне отримання відповідачем кредитних коштів та не повернення їх у повному обсязі банку свідчить про порушення прав позивача, тому він вправі вимагати їх захисту у судовому порядку. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач власного альтернативного розрахунку заборгованості до суду не надавала. Отже, вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з позичальника, суд зазначає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає саме сума фактично отриманих та неповернутих коштів. Таким чином, враховуючи фактично отримані відповідачем кредитні кошти в розмірі 256 298,57 грн. та нею сплачені 295 750,17 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості, станом на дату звернення до суду у позичальника перед Банком відсутня заборгованість (295 750,17 грн - 256 298,57грн). АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути окрім тіла кредиту (сума, яка була фактично отримана позичальником), ще й заборгованість за простроченими відсотками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» не містять підпису [PERSON] , тому суд не бере їх до уваги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Суд зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору, АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Також, з наявних матеріалів справи вбачається, що 27.03.2018 року [PERSON] була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування кредитних продуктів «Універсальна» та «Універсальна Голд» та у якому зазначено орієнтовну процентну ставку у пільговий період та процентну ставку поза межами пільгового кредиту; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні позичальником зобов`язання, тощо. /а.с. 18-19/. За загальним правилом, підписання паспорту споживчого кредиту повинно передувати укладенню кредитного договору з позичальником та має тимчасовий характер, що слідує з його змісту, проте, як вбачається із матеріалів справи, паспорт був підписаний [PERSON] більше ніж через три роки після підписання анкети - заяви б/н від 26.09.2011 року. Також суд звертає увагу, що строк чинності відомостей з паспорту кредитування складає з 27.03.2018 року до 11.04.2018 року). Одночасно АТ КБ«Приватбанк» зазначає, що нарахування боргу банк здійснював згідно положень вказаного паспорту кредитування, що вбачається з наданих розрахунків, протягом усього строку кредитування. Зокрема, зазначений документ містить основні умови кредитування, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію з використанням картки «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД». Крім того, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, відсутні підстави стверджувати про можливість врегулювання правовідносин сторін у справі згідно з вказаним паспортом кредитування підстав немає, адже банком відповідні умови могли змінюватися в односторонньому порядку та вказаний документ суд не бере до уваги. Враховуючи зазначене, відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками, а банк не просить стягнути відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 26.09.2011 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту. Таким чином, з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків сторонами погоджено не було, а тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову. Правовий висновок про зарахування на погашення тіла кредиту сплачених позичальником коштів, які кредитор безпідставно зарахував на погашення процентів викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17, провадження № 61-11459св19. Крім того, вирішуючи спір між сторонами у частині застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості на яку посилався відповідач суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1ст. 259 ЦК України). Статтею 261\~ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1, ч.3ст. 264 ЦК України). Судом було встановлено, що відповідно до руху коштів по рахунку [PERSON] /а.с. 53-68/, який наданий позивачем до матеріалів справи, останній платіж відповідачем на погашення заборгованості здійснено 21.02.2021 року в сумі 50,00 грн, тобто строк позовної давності при зверненні до суду позивачем не порушений. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed