Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвката [PERSON] звернулася з позовом до Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» про усунення перешкод у користуванні майном. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що є власником земельної ділянки, кадастровий номер 0721182800:05:000:0051 площею 2,3285 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на урочищі за межами населеного пункту. Вказану земельну ділянку вона набула у власність шляхом спадкування про що 12 листопада 2014 року державним нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак на даний час вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності стосовно зазначеної земельної ділянки, оскільки не має змоги використовувати належне майно у власних інтересах, бо фактично земельна ділянка використовується відповідачем у справі Дочірнім підприємством «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам». Так, у 2021 році їй стало відомо про наявність укладеного між нею та ДП «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» договору оренди землі від 03 березня 2016 року. Предметом ніби-то зазначеного договору стала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на урочищі за межами населеного пункту, загальною площею 2,3285 га. Вважає такий договір неукладеним, а тому за ним не виникають будь-які правові наслідки. Будь-якого наміру надавати земельну ділянку в строкове, платне користування вона не мала, волевиявлення на укладення договору оренди землі з ДП «Агрофірма «Луга-Нова» ПП «Універсам» від 03 березня 2016 року не виявила, договору оренди землі із зазначеним підприємством 03 березня 2016 року не укладала та його не підписувала. Таким чином, волевиявлення [PERSON] на укладення договору оренди землі було відсутнє. Позивачу навіть не було відомо про існування такого правочину. Оскільки [PERSON] ніколи не мала наміру укладати та підписувати оскаржуваний правочин, позивач переконана, що підпис на ньому був свідомо, з корисливих мотивів, сфальсифікований невідомими особами. Вважає, що ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки вважає порушеним, є вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,3285 га, кадастровий номер 0721182800:05:000:0051 шляхом зобов`язання відповідача повернути таке майно у користування власника, а також вимога про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. До ДП «Луга-Нова» ПП «Універсам» спрямовано вимогу про негайне усунення перешкод в користуванні належним позивачу на праві власності майном земельною ділянкою шляхом її фактичного повернення. Жодних дій на відновлення порушених прав відповідачем вчинено не було, а порушення пов`язані з позбавленням позивача таких правомочностей власника тривають і до сьогодні. На підставі викладеного, просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,3285 га, кадастровий номер 0721182800:05:000:0051 шляхом зобов`язання Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» повернути таку земельну ділянку у користування власника [PERSON] , скасування державної реєстрації договору оренди зазначеної земельної ділянки. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. 23 липня 2021 року попереднім складом суду провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 14 вересня 2021 року від директора ДП «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому вказує на безпідставність позову, виходячи із наступного. Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів, які б вказували на те, що договір оренди землі підписаний не ним, а іншою особою. Позивачем взагалі не долучено до матеріалів справи доказів реєстрації договору оренди землі, хоча просить суд скасувати його державну реєстрацію. На підставі викладеного, просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. (а.с.36). Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року витребувано у Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» оригінал договору оренди землі від 03 березня 2016 року. Ухвалою суду від 09 листопада 2021 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. 22 листопада 2021 року зазначену справу прийнято до свого провадження суддею Федечко М.О. 29 грудня 2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року клопотання судового експерта [PERSON] про надання додаткових матеріалів задоволено. Долучено до матеріалів цивільної справи експериментальні зразки підпису [PERSON] , що відібрані в підготовчому судовому засіданні для проведення почеркознавчої експертизи. На час проведення експертизи зупинено провадження у справі. 15 березня 2022 року поновлено провадження у справі. 13 червня 2022 року від директора ДП «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» Куницького І.Я. надійшла заява про застосування строків звернення до суду у якій зазначає, що 12 листопада 2014 року [PERSON] отримала у спадщину спірну земельну ділянку і саме з цього часу позивач самостійно користувалася земельною ділянкою, обробляла, сіяла та отримувала урожай. Також земельна ділянка була в її обробітку і у 2015 році. У лютому 2016 року позивач звернулася до ДП АФ «Луга-Нова» ПП «Універсам» з пропозицією передати земельну ділянку в оренду. Після обговорення всіх істотних договірних умов та надання копій паспортних даних, 03 березня 2016 року між [PERSON] та ДП АФ «Луга-Нова» ПП «Універсам» підписано та укладено договір оренди землі від 03 березня 2016 року, який 07 квітня 2016 року подано на реєстрацію права оренди та 11 квітня 2016 року зареєстрований терміном на 9 років. Починаючи з квітня 2016 року [PERSON] знала про наявність укладеного та зареєстрованого договору оренди землі та фактично втратила можливість самостійно обробляти свою земельну ділянку. Жодних претензій стосовно усунення перешкод у користуванні своїм майном (земельною ділянкою) зі сторони [PERSON] в 2016-2020 роках не надходило та зауважень не було. Зазначено, що [PERSON] у відповідності з умовами договору оренди землі вчасно та в повному обсязі самостійно отримувала орендну плату, зокрема, згідно видаткового касового ордеру № 5640 від 10 травня 2019 року, що є Додатком до договору оренди землі від 03 березня 2016 року [PERSON] особисто, про що свідчить її підпис на ордері, отримала від ДП АФ «Луга-Нова» ПП «Універсам» орендну плату за 2018 рік, саме згідно укладеного між ДП АФ «Луга-Нова» та нею договору оренди землі від 03 березня 2016 року. Про те, що підпис наявний на ордері належить саме позивачу свідчить також копія паспорта, яка наявна в матеріалах справи, де підписи на паспорті позивача та підпис на ордері про отримання орендної плати є ідентичними, вважає, що в даному випадку має місце схвалення вчиненого правочину, що передбачено ст. 241 ЦК України. Вважає, що в даному випадку не є важливим аргументом у вирішенні справи чи підписував саме позивач договір чи ні, оскільки договір укладений в силу його схвалення позивачем. Такими діями позивач підтвердив його підписання. Разом з тим, оригінал договору оренди землі від 03 березня 2016 року, який наявний у відповідача відрізняється по нанесенню тексту договору від копії договору оренди землі, який наявний в матеріалах справи, це вказує на те, що у позивача наявний її примірник договору оренди землі в оригіналі. Копії свого примірника договору оренди землі відповідач позивачу не надавав. Окрім того представник вважає, що до позовних вимог [PERSON] необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки [PERSON] починаючи саме з весни, квітня місяця 2016 року було відомо про наявність підписаного та укладеного договору оренди землі від 03 березня 2016 року, який зареєстрований 11 квітня 2016 року на дев`ять років та яка впродовж 2018, 2019 та 2020 років при наявності якихось спірних моментів виконання умов договірних відносин могла звернутися до суду щодо захисту своїх порушених прав, проте не реалізувала таке своє право та не просила суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. 15 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 20 липня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по цивільній справі відмовлено. Для участі в судовому засіданні, призначеному на 13.09.2022 року сторони та учасники справи не прибули. 13.09.2022 року від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, підтримання позову у повному обсязі з підстав у ньому зазначених та прохання такий задовольнити. Від представника відповідача директора Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» Куницького І.Я. надійшло клопотання про відкладення або зупинення розгляду цієї справи, не розглядати справу без участі представника відповідача. Клопотання мотивоване тим, що відповідач не може забезпечити явку уповноваженого представника юриста в судове засідання на вказану дату та час так, як директор підприємства і юрист з метою виконання службових зобов`язань перебувають у службовому відрядженні орієнтовно по 30 вересня 2022 року. Представник звертає увагу, що в умовах війни розгляд справи стосовно земельних орендних відносин та розірвання договорів оренди землі на якій росте та достигає сільськогосподарська продукція для відповідача не є в пріоритеті. Враховуючи складну військову ситуацію в державі, небезпечні повітряні тривоги, нагальну необхідність вивезення сільськогосподарської продукції за кордон, складність справи, обмеженого штату працівників, терміново замінити юриста представника підприємства, який має відповідні юридичні знання немає можливості, директор Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» просить причину неприбуття в судове засідання представника відповідача визнати поважною. Посилаючись на п. 5 Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану та по можливості відкладення розгляду справ (за винятком невідкладених судових розглядів) і змінання їх з розгляду зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Вирішуючи клопотання директора Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» Куницького І.Я. про відкладення розгляду справи або про зупинення провадження у справі у зв`язку із неможливістю забезпечити явку представників у судове засідання через їх зайнятість та неможливість забезпечити прибуття в судове засідання іншого представника, суд виходить із наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~223\~ЦПК України\~суд відкладає\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні в\~межах встановленого\~цим Кодексом\~строку,\~зокрема,\~у зв`язку\~з першою неявкою в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У своєму клопотанні директор Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» Куницький І.Я., посилаючись як на поважну причину неприбуття в судове засідання перебування його і юриста підприємства у службовому відрядженні орієнтовно по 30 вересня 2022 року, не надав суду жодного належного доказу на підтвердження існування таких обставин. Поза тим, як на поважну причину неприбуття в судове засідання директор Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» Куницький І.Я. посилається і на зайнятість через виконання ним та юристом підприємства службових обов`язків пов`язаних із здійсненням підприємством господарської діяльності. Разом з тим, слід зазначити, що здійснення підприємством господарської діяльності та у зв`язку з цим постійне виконання відповідальними особами своїх службових обов`язків у даному конкретному випадку не може бути визнане судом як поважна причина неодноразового неприбуття представників для участі в судовому засіданні, оскільки господарська діяльність підприємства здійснюється на постійній основі. Крім того, слід вказати, що представлення інтересів підприємства в судах також входять до кола обов`язків не тільки директора Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» (п. 7.5 Статуту Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам», а.с.40-45), але й директора Дочірнього підприємства з правових питань та першого заступника директора Дочірнього підприємства з правових питань (п. 7.5 Статуту Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам», а.с.40-45). Зважаючи на завчасне повідомлення (30.08.2022 року) судом відповідача про те, що розгляд справи відбудеться о 09:30 год 13.09.2022 року, представником відповідача не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості залучити до розгляду справи іншого представника. Відтак, клопотання директора Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» Куницького І.Я. про відкладення розгляду справи або про зупинення провадження у справі у зв`язку із неможливістю забезпечити явку представників у судове засідання через їх зайнятість та неможливість забезпечити прибуття в судове засідання іншого представника задоволенню не підлягає, оскільки вказані у клопотанні представника відповідача причини неприбуття для участі в судовому засіданні не можуть бути визнані судом поважними. Вирішуючи клопотання директора Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» Куницького І.Я. про бажання представника відповідача приймати участь особисто при розгляді справи, але неможливості цього під час дії воєнного, суд виходить із наступних міркувань. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Верховний Суд на сайті Судової влади України оприлюднив інформацію щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, зокрема, зауважив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно прийматимуться рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом. Згідно із змінами до статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року N 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року N 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року N 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року N 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року N 2263-IX), на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 серпня 2022 року № 2500 ІХ. Верховний Суд щодо відкладення розгляду справ за заявами учасників наголошував на тому, що суд, що розглядає справу, наділений дискреційними повноваженнями з цього процесуального питання. При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору. Представник відповідача в цій справі просив відкласти розгляд справи або зупинити провадження у такій в тому числі у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, що, на його думку, не надає можливості приймати особисту участь у судових засіданнях, але він бажає бути присутнім при розгляді справи по суті. За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості), має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Так, після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України дій з окупації Волинської області (області, де розміщено суд першої інстанції у провадженні якого перебуває дана справа) не відбувалось, а суди області, в тому числі Іваничівський районний суд Волинської області, не припиняли свою діяльність. Режим роботи суду у зв`язку з введенням воєнного стану не змінювався. Вирішуючи розглядати справу без участі представника відповідача, суд виходив з наступного: провадження у цій справі відкрито ще 23.07.2021 року; будь-яких обставин, які виникли у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні і які об`єктивно утруднюють чи унеможливлюють прибуття уповноваженого представника відповідача до суду у клопотанні не вказано. Окрім того, представник не був позбавлений можливості скористатися своїм правом та взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак таким жодного разу не скористався. Враховуючи, що нових доказів у справу відповідач не надав, будь-яких інших клопотань не заявляв суд вважає, що наявна можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача. Отож, з урахування тривалості перебування справи на розгляді в суді, та порушення через це права іншої сторони у справі на розгляд справи протягом розумних строків, а також з урахуванням відсутності на теперішній час реальної небезпеки та наявної можливості розгляду справи за відсутності відповідача, суд вважає можливим проводити розгляд справи без участі представника відповідача, у зв`язку з чим клопотання про особисту участь представника відповідача при розгляді справи задоволенню не підлягає. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, що містяться у матеріалах даної цивільної справи, дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. У частині першій\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з договору оренди від 03 березня 2016 року такий укладено ДП «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» та [PERSON] і відповідно до п.п. 1, 2, 8 такого, остання передала відповідачу по справі належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,3285 га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в строкове платне користування строком на 9 років (а.с.11-14). Той факт, що вище вказана земельна ділянка належить позивачу підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу 2939879, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 2052, виданий 12 листопада 2014 року, видавник Іваничівська ДНК [PERSON] та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 308299002 від 26.08.2022 року. Заперечуючи укладення зазначеного договору, представник позивача [PERSON] звернулась до суду із позовом у якому просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача повернути таку у користування [PERSON] та скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, позаяк від ДП «Агрофірма Луга Нова» ПП «Універсам» не надійшла відповідь на її звернення від 07 травня 2021 року із вимогою про негайне усунення [PERSON] перешкод в користуванні її майном, а саме: припинити чинити [PERSON] перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою та негайно повернути таку власнику. Як встановлено судом вимога представника позивача по даний час відповідачем не задоволена. Разом з тим, судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що земельна ділянка площею 2,3285 га, яка на праві власності належить [PERSON] перебуває в обробітку Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» Приватного підприємства «Універсам». Відповідно до законодавчого визначення правочином є вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Згідно із частинами 1, 4 статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Частиною третьою\~статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. За частиною першою статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно висновку експерта Волинського відділення Науково-дослідного інституту судових експертиз № 8862 від 24 лютого 2022 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені Артисюк в графі «Орендодавець» в розділі «Підписи сторін» договору оренди землі від 03 березня 2016 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.103-111). Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України і відповідно до положень статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, а згідно із статтею 6 цього Закону право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі якщо сторони такої згоди не досягли, договір оренди є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Представник позивача [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,3285 га, кадастровий номер 0721182800:05:000:0051 шляхом зобов`язання ДП «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» повернути таку земельну ділянку у користування [PERSON] та скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,3285 га. Із досліджених в судовому засіданні доказів, суд вистував те, що належна позивачу земельна ділянка у даний час фактично використовується відповідачем по справі, який заперечує проти її повернення власниці, посилаючись на безпідставність її вимог. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, зокрема витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 308299002 від 26.08.2022 року, договір оренди землі б/н від 03.03.2016 року зареєстрований 07.04.2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 29198616 від 11.04.2016 року (а.с.168). Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі №125/702/17 (провадження №61-48842св18) зазначено, що: "реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою площею 1,2056 га, яка розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва". З огляду на викладене, реєстрація права оренди ДП «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» на спірну земельну ділянку за умови непідписання договору оренди [PERSON] не відповідає вимогам закону (тобто цей правочин є неукладеним), а відтак у сторін немає жодних прав та обов`язків, передбачених зазначеним правочином. За змістом\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права». Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Разом із тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю. Таким чином, на підставі досліджених судом належних та допустимих доказів, беззаперечно встановлено, що спірний договір оренди землі від 03.03.2016 року позивач не підписувала та умов такого договору не погоджувала. За таких обставин, суд виснував те, що договір оренди землі є неукладеним, що узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц. (провадження № 14-499цс19). Так, зокрема, у ній зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Таким чином, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки (негаторний позов). У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 387/970/17 (провадження № 61-35152св18), від 26 серпня 2020 року в справах № 624/679/16-ц (провадження № 61-1543св17), № 624/606/16-ц (провадження № 61-1467св17), № 624/605/16-ц (провадження № 61-15859св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 394/492/17 (провадження № 61-38150св18), від 23 вересня 2020 року у справі № 396/1857/16-ц (провадження № 61-17729св19) прийнятих після подання касаційної скарги. Таким чином, ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Вказане спростовує твердження представника відповідача, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Щодо посилань представника відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), оскільки [PERSON] у 2019 році особисто отримала орендну плату за землю за 2018 рік на визначених договором від 03.03.2016 року умовах, то такі суд вважає неспроможними, оскільки в праві України доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) проявляється, зокрема у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (див. постанову Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14). Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відтак конклюдентними діями може підтверджуватися укладення в усній формі лише того договору, який в силу закону не повинен обов`язково укладатись в письмовій формі. Разом з тим, як вже зазначалось, статтею 14 Закону України «Про оренду землі» для договорів оренди землі встановлена обов`язкова письмова форма. Крім того, згідно зі ст.ст. 2, 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення договірних відносин)державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких правшляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Право користування земельною ділянкою підлягає обов`язковій державній реєстрації. В силу положень ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною та здійснюється відповідним органом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість встановлюється законом. Згідно зі статтею 125 ЗК України (в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011, яка є чинною і на теперішній час) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отож, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Отримання [PERSON] орендної плати за договором оренди землі від 03.03.2016 року не може бути підставою для висновку про укладення договору оренди землі між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Агрофірма Луга-Нова» Приватного підприємства «Універсам» шляхом вчинення конклюдентних дій, так як згідно з вищенаведеними положеннями статті 14 Закону України «Про оренду землі» такий договір мав бути укладений у письмовій формі, а відповідно до частини п`ятої статті 6 цього Закону право оренди земельної ділянки підлягало державній реєстрації. Іншими словами, зазначені норми виключають можливість укладення договору оренди земельної ділянки шляхом досягнення усної домовленості та подальшого вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований, тому суд не приймає твердження представника відповідача про існування між сторонами усного договору оренди належної [PERSON] землі. На підставі встановлених судом обставин у цій цивільній справі, суд вважає, що реєстрацію права оренди\~відповідачем Дочірнім підприємством «Агрофірма Луга-Нова» Приватного підприємства «Універсам»\~на вищевказану земельну ділянку здійснено за відсутності у позивачки [PERSON] волевиявлення на укладення такого договору, який в силу вказаних вище норм права є неукладеним, оскільки не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки власникові є ефективним, а задоволення позову, на думку суду, забезпечить реальне відновлення порушеного права. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки такий є підставним та обґрунтованим. Оскільки договір оренди землі від 03 березня 2016 року є неукладеним, то й відсутні правові підстави для використання відповідачем земельної ділянки площею 2,3285 га кадастровий номер 0721182800:05:000:0051 та порушення права власності [PERSON] , яке підлягає судовому захисту. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності та відмови в задоволенні позову у зв`язку із цим, то суд зазначає наступне. Усунення перешкод у користуванні належним майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки є негаторним позовом, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Таким чином, до вказаних правовідносин строк позовної давності не застосовується, що узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного суду від 12 жовтня 2021 року справа № 143/1433/18. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно квитанції позивачем [PERSON] було сплачено 908,00 грн судового збору (а.с.29). У зв`язку із повним задоволенням позову сплачена при поданні позову сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, позивачем понесено витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи, тому з урахуванням результату судового розгляду справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з Дочірнього підприємства\~«Агрофірма Луга-Нова»\~ПП «Універсам» користь [PERSON] судових витрат в розмірі 8 065,67 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved