Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

08.02.2022 [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-1), [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-2), [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-3) про виділення в натурі частки в спільній власності, змінивши 18.07.2022 предмет позову, позивач просив суд виділити у його користування житлову кімнату 12,2 кв.м. в квартирі за адресою [ADDRESS] , виділити у спільне користування відповідачів ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м., ізольовану кімнату площею 17,1 кв.м. та балкон, а також залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кухню площею 14,2 кв.м., ванну кімнату площею 5,1 кв.м., ванну кімнату площею 4,7 кв.м., коридор 13,3 кв.м., коридор площею 7,7 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. У 2007 році на позивача та його сім`ю було видано ордер на право зайняття житлового приміщення - квартири за адресою [ADDRESS] . У 2021 році шлюб між ним та його дружиною - відповідачем-1 - було розірвано. Наразі позивач не може проживати з колишньою дружиною в одному житловому приміщенні, оскільки вона провокує сварки, налаштовує дітей та сусідів проти позивача. Відповідачі у своїх відзивах заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Так, для виділення частки в натурі має бути технічна можливість: частки співвласників мають бути ізольовані, мати окремі виходи, окремі системи водопостачання, водовідведення, опалення, тощо. Відповідач-1 вказує, що вимушена проживати з сином інвалідом у маленькій кімнаті, тоді як позивач зайняв найбільшу. Запропонований позивачем варіант поділу порушує права інших співвласників, оскільки поділити трьохкімнатну квартиру на чотирьох осіб неможливо, при чому один співвласник є інвалідом 1 групи з дитинства. Відповідачі зазначають, що співжиття з позивачем є неприйнятним та суперечить їх інтересам, створює для них емоційний, психологічний та фізичний дискомфорт. Ухвалою від 21.02.2022 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження /а.с.37/. 07.06.2022 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника /а.с.42-43,44/. У судовому засіданні 07.06.2022 клопотання долучені до матеріалів справи, підготовче засідання відкладено на 07.07.2022 /а.с.45/. 21.06.2022 надійшов відзив /а.с.49-105/. 05.07.2022 від відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи /а.с.106-107/. У підготовчому засіданні 07.07.2022долучено відзив до матеріалів справи, підготовче засідання відкладено на 28.07.2022 /а.с.117/. 18.07.2022 надійшло клопотання про зміну предмета позову /а.с.123-128/. 27.07.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням клопотання про зміну предмета позову /а.с.129-166/. 28.07.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням клопотання про зміну предмета позову /а.с.167-170/. У підготовчому засіданні 28.07.2022 прийнято клопотання про зміну предмета позову та приєднано до матеріалів справи, долучено відзиви, встановлено строки для подання заяв по суті, закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду на 22.09.2022 /а.с.175/. 22.09.2022 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Савчака Я.О. - надійшло клопотання про допит свідків /а.с.177-182/. У судовому засіданні 22.09.2022 відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідків, заслухано вступне слово учасників справи та їх представників, досліджено письмові докази, проведено судові дебати, суд видалився до нарадчої кімнати /а.с.183/. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло /а.с.30,77/. Квартира складається з трьох кімнат, загальна площа квартири становить 94,10 кв.м., з яких житлова площа - 46,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,4 кв.м., 2-а кімната 12,2 кв.м., 3-я кімната 17,1 кв.м., кухня площею 14,2 кв.м., ванна кімната 5,1 кв.м., вбиральня 4,7 кв.м., коридори 13,3 кв.м. та 7,7 кв.м., а також балкон 2,4 кв.м. /а.с.29,30,78/. Відповідач [PERSON] має безстрокову встановлену інвалідність з дитинства /а.с.54,137/. У квартирі проживає 6 осіб, а саме власники та [PERSON] та [PERSON] /а.с.56,1330/. З пояснень позивача суду відомо, що він фактично проживає в прохідній кімнаті, там він спить і там знаходяться його речі. Співмешканці періодичні вчиняють для нього незручності, наприклад витягають з пульта батарейки, порушують антену для перегляду телебачення. Він неодноразово просив надати йому найменшу кімнату для проживання, де зараз проживають колишня дружина та син інвалід. Стан здоров`я позивача незадовільний, він пережив інсульт, наразі в нього зламана нога, ніхто з родини про нього не піклується, а проживання в прохідній кімнаті, через яку всі члени родини ходять на балкон, який є спільним для користування, завдає йому незручностей та погіршує загальний стан самопочуття. Відповідач-1 підтвердила, що проживає із сином в окремій кімнаті, дочка з родиною проживає і іншій окремій кімнаті, а позивач проживає сам у прохідній кімнаті. Також підтвердила, що позивач просив надати йому окрему кімнату для проживання, але згоди вона не надала. Повідомила суду, що протягом всього спільного життя позивач як батько не турбувався про дітей. Відповідач-2 підтвердила, що позивач проживає у прохідній кімнаті, в якій також находяться речі відповідачів. через яку прохід на балкон, яким користуються усі співмешканці квартири. Зі слів відповідача-3 суду відомо, що він є інвалідом з дитинства, батько все життя постійно його ображає. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами наявний невирішений конфлікт, який унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільною квартирою між співвласниками. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За таких обставин, враховуючи, розмір часток співвласників у власності, розмір житлової площі, яка припадає на кожного співвласника, стать співвласників квартири, їх стан здоров`я, суд вважає можливим встановити наступний порядок користування квартирою за адресою [ADDRESS] , виділивши у користування [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 12.2 кв.м (за планом - №6); виділивши у спільне користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м (за планом - №5), ізольовану кімнату площею 17,1 кв.м (за планом - №8), балкон (тераса) 8,4 кв.м. та залишивши у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кухню площею 14,2 кв.м. (за планом - №4), ванну кімнату площею 5,1 кв.м. (за планом - №7), ванну кімнату площею 4,7 кв.м. (за планом - №7), коридор 13,3 кв.м. (за планом - №1), коридор площею 7,7 кв.м. (за планом - №2). Суд вважає, що саме такий варіант порядку користування квартирою найбільш буде враховувати частки сторін у власності на спірне житлове приміщення та інтереси членів сім`ї сторін, які мають право користуватись житлом. Крім того, ізольована житлова кімната площею 12.2 кв.м (за планом - №6) є найбільш наближеною до ідеальної частки у праві власності [PERSON] на спільне майно. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи позову ґрунтуються на законі та матеріалах справи, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.31), тому він підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved