Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

18.07.2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Гайсинська міська рада про визначення місця проживання дитини разом з батьком. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що він та відповідачка по даній цивільній справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.06.2009 року по 12.09.2013 року, їх шлюб було зареєстровано 26.06.2009 року Зятковецькою сільською радою Гайсинського району Вінницької області, актовий запис № 3. Рішенням Гайсинського районного суду від 12.09.2013 року їх шлюб розірвано. У спільному шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Після реєстрації шлюбу і народження їх сина з 2009 року, вони спільно проживали в [ADDRESS] , а після розірвання нашого шлюбу в 2013 році відповідачка почала працювати за межами України і їх син [PERSON] , [INFO] став постійно проживати разом зі мною в [ADDRESS] . В березні 2022 року відповідачка разом з їх неповнолітнім сином виїхали до Італії, однак у зв`язку із сімейними обставинами [PERSON] 04.07.2022 року син повернувся до України, і на даний час проживає в [ADDRESS] біля моїх батьків, однак батьки за станом здоров`я не мають можливості повноцінно виконувати батьківські обов`язки відносно до неповнолітнього [PERSON] , належним чином брати участь в його утриманні вихованні, забезпечувати його життєдіяльність, а ці обов`язки повинен виконувати батько або матір неповнолітньої дитини, оскільки дитина не позбавлена батьківського піклування, з метою визначення місця проживання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 07.07.2022 р. було проведено обстеження матеріально - побутових умов по місцю постійного проживання позивача в [ADDRESS] , про що було складено Акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, за яким встановлено їх задовільність та можливість проживання неповнолітньої дитини, а тому вважає, що в інтересах їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] місце проживання необхідно визначити саме із батьком, враховуючи його прив`язаність до нього, з самого дитинства, він виріс і виховувався, переважно в його родині, він дбає про його духовний розвиток, забезпечую матеріально, ним створені всі необхідні умови для проживання та нормального, здорового розвитку сина. Крім цього, бажання неповнолітнього сина теж виражається у проживанні разом із батьком, оскільки йому вже виповнилось 13 років і він бажає проживати разом зі ним. Позивач в судове засідання не з`явився, письмово вимоги позову підтримав, справу просив розглядати у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, письмово вимоги позову визнала повністю, не заперечувала проти задоволення позову, справу просила розглядати у її відсутність Представник Гайсинської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі в період з 26.06.2009 р. по 12.09.2013 р.; [INFO] у них народився син [PERSON] ; весь час, в тому числі, і з дня народження їх сина подружжя проживало в [ADDRESS] , на даний час дитина [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , у догляді за неповнолітньою дитиною [PERSON] допомагають батьки позивача [PERSON] і [PERSON] , які є бабою і дідом неповнолітнього [PERSON] , позивач має житло, роботу і дохід у виді грошового забезпечення, оскільки проходить служу в складі Збройних Сил України, виховує сина, дбає про його фізичний та духовний розвиток, ним забезпечено розвиток неповнолітньої дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, мати періодично бачиться з дитиною, батько сприяє їх зустрічам і спілкуванню. Згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 07.07.2022 р. в [ADDRESS] його матеріально-побутові умови проживання задовільні, в наявності є все необхідне для проживання і виховання дитини. Відповідно до довідки №218 від 30.06.2022р., [PERSON] , [INFO] на даний час фактично зі свого народження проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] разом із своїм батьком [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №224 від 04.07.2022р. в будинку [ADDRESS] зареєстровані, зокрема [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. За правилами, передбаченими статями 157, 160, 161 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У відповідності до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Суд зазначає, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам останніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Відповідно до ч. 4, 5 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже, під час розгляду справи щодо визначення місця проживання дитини суд, насамперед, виходить з інтересів дитини [PERSON] , враховує його сталі соціальні зв`язки за його місцем проживання біля батька в [ADDRESS] , матеріально-побутові умови для нього батьком якнайкраще забезпечені, у догляді за дитиною допомагає бабуся [PERSON] та дід [PERSON] , має житло, роботу і дохід у виді грошового забезпечення, оскільки проходить військову службу у складі Збройних Сил України, виховує сина, дбає про його фізичний та духовний розвиток, ним забезпечено розвиток неповнолітньої дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, мати періодично бачиться з дитиною, батько сприяє їх зустрічам і спілкуванню, - дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітнього сина [PERSON] , піклується про нього, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням його віку, суд виважає, що на даний час проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] , який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме розвитку дитини як психологічному, так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє матір права на особисте спілкування з сином та прийняття участі у його вихованні. Таким чином, на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі ст.ст.157, 160, 161 СК України, суд

Outcome: approved