Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнення грошової компенсації з [PERSON] Ѕ частини автомобіля у розмірі 63 067грн., 50 коп., припинивши право власності [PERSON] на неї з дня отримання вказаної суми. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.09.2011 року між сторонами був зареєстрований шлюб. За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідачка фактично не бере участі у вихованні дітей, позивачем було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Станом на сьогоднішній день, справа перебуває на розгляді в Рівненському міському суді. Позивач стверджує що за час перебування в шлюбі, ним було придбано автомобіль марки - Volkswagen Passat 2004 року виготовлення, об`ємом двигуна 1896 см. куб, ідентифікуючий номер кузова [NUMBER] . Даний автомобіль був зареєстрований за відповідачкою та перебував у її користуванні. Позивач дізнався від відповідачки, що вищевказаний автомобіль вона продала та правочин вчинила без його згоди. Ні вартості автомобіля, ні того кому він був проданий та коли позивачу не відомо. Позивач стверджує що жодної усної домовленості щодо продажу автомобіля між ними не було. Позивач зазначає, що йому невідоме місцезнаходження автомобіля, саме тому він звернувся з даним позовом до відповідача про відшкодування позивачу грошової компенсації за Ѕ частину вартості автомобіля. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Додатково позивач пояснив, що даний автомобіль був зареєстрований на [PERSON] , він користувався автомобілем до кінця 2020 року, а з лютого 2021 року автомобілем користувалася його дружина, після цього він машину вже не бачив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гвяздовський А.Є. заперечував щодо задоволення позову, вказав що позивач подав до суду неправдиву інформацію. Зазначає, що спірний автомобіль є власністю подружжя і використовувався на потреби сімї. Позивач був обізнаний про продаж автомобіля, оскільки після ДТП у 2021 році сторони разом були присутні у нотаріуса при оформленні документів на продаж автомобіля. На момент продажу автомобіль був після ДТП та мав механічні пошкодженя перебував у поганому технічному стані і на його ремонт необхідні були значні кошти. Також позивач приховав той факт, що вищевказаний автомобіль було продано за 1000 доларів США, а кошти за проданий автомобіль позивач забрав собі. Звернув увагу суду, що неналежним доказом у матеріалах справи є звіт про оцінку майна з підстав, що експерт не мав права робити оцінку без огляду автомобіля. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, в межах заявлених вимог, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, надані сторонами, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності суд приходить до таких висновків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 79, 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.09.2011 року. В Рівненському міському суді на розгляді перебуває позов про розірвання шлюбу між сторонами, на час розгляду даної справи рішення не прийнято. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль Volkswagen Passat 2004 року виготовлення, об`ємом двигуна 1896 см. куб, ідентифікуючий номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] . Згідно баз даних Територіального сервісного центру №5641 в Рівненській області, станом на 07.06.2022 року за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб Volkswagen Passat 2004 року виготовлення об`ємом двигуна 1896 см. куб, днз. [NUMBER] , дата реєстрації 24.01.2019 року. В судовому засіданні допитаний в якості свідка позивач [PERSON] суду показав, що спільним автомобілем користувалася відповідач. На початку 2021 року відповідач припинила сімейні відносини, забрала автомобіль із того часу проживала в Добровицькому районі з іншим чоловіком. Підставою звернення до суду з даним позовом стало те, що до позивача зателефонував невідомий чоловік та вказав, що автомобіль який йому продала його дружина перебуває під арештом за несплату податків відповідачкою як підприємцем, він не може дозвонитися до неї, а тому він хоче повернути кошти за придбаний ним автомобіль в розмірі 3800 доларів США, та додатково вкаладені кошти на ремонт автомобіля, що разом становить 5000 доларів США. Представник відповідача в судовому засідання пояснив, що автомобіль в 2021 році після ДТП був проданий сторонами за їх згодою за 1000 доларів США, кошти забрав позивач. На підтвердження згоди позивача на відчудження автомобіля покликався на «генеральну довіреність на продаж автомобіля». В судовому засіданні суд дослідив довіреність від 24 вересня 2021 року посвідчену приватним нотаріусом Олинець О.В., якою [PERSON] уповноважує [PERSON] , [PERSON] представляти її інтереси у всіх установах з приводу вчинення правочинів щодо автомобіля Volkswagen Passat 2004 року виготовлення, об`ємом двигуна 1896 см. куб, ідентифікуючий номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] який зареєстрований на [PERSON] , строком на шість місяців. Однак, жодних застережень щодо згоди позивача на відчуження зазначеного транспортного засобу довіреність не містить. Слід зазначити, що сторони визнають факт того, що спірний автомобіль перебуває в користуванні третіх осіб. Судом було роз`яснено сторонам їх право заявити клопотання щодо призначення експертизи щодо визначення вартості автомобіля, однак таких клопотань сторони не заявляли. Відтак, при вирішенні спору суд враховує висновок про вартість майна Приватного підприємства «Експерт-Рівне-Консалт» від 28.12.2021 року, в якому зазначено що середня ринкова вартість Volkswagen Passat 2004 року виготовлення об`ємом двигуна 1896 см. куб, станом на 28.12.2021 становить 130135.00 грн. без врахування податку на додану вартість. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. В пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Такі правові висновки, викладені у постановах Верховного суду від 25 серпня 2020 року у справі №486/615/18 (провадження №61-16131св19) та від 19 серпня 2020 року у справі №728/846/19 (провадження №61-4672св20). 8 лютого 2022 року Велика Палата Верховного Суду зробила висновок у справі № 209/3085/20, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок відповідача на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved