Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі відокремленого підрозділу Управління патрульної поліції в Потавській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, в якому просив суд стягнути з відповідачів на його користь компенсацію моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, в розмірі 6500,00 грн. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року справу передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Позов мотивовано тим, що 14 січня 2021 року поліцейським взводу № 2, роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області була винесена постанова серії ДП18 № 334180 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено штраф. Вказана постанова була оскаржена позивачем. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2021 року, яке набрало законної сили, постанова скасована. Позивач вважає, що в результаті незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в приниженні його честі, гідності, переживаннях, фізичних стражданнях і яку він оцінює у 6500,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представники Департаменту патрульної поліції в особі відокремленого підрозділу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області надав відзив, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не надано доказів, що свідчать про спричинення йому моральної шкоди. Представником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було надано до суду відзив, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити, посилався на необґрунтованість та безпідставність пред`явленого позову. Позивачем не доведено спричинення моральної шкоду та її розмір, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2021 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, постанову серії ДП18 № 334180 від 14 січня 2021 року та постанову серії ДП18 № 764051 від 18 лютого 2021 року, винесені поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції Полтавської області Тандур В.О. відносно [PERSON] скасовано, провадження закрито. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2021 року, в частині, якою скасовано постанову серії ДП18 № 334180 від 14 січня 2021 року та закрито провадження скасовано. В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2021 року залишено без змін. Зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року вбачається, що інспектором патрульної поліції не доведено факту наявності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КУпАП, відтак законні підстави для здійснення контролю за наявністю у позивача водійського посвідчення відсутні, а отже в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП. Зважаючи на зазначене, судом встановлений факт незаконного притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та ухвалення відносно нього постанови серії ДП18 № 764051 від 18 лютого 2021 року. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначеніст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173,1174 цього Кодексу). Оскільки підставою для відшкодування шкоди позивачу є встановлене преюдиційним судовим рішенням скасування постанов про адміністративне правопорушення, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України. Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018 року, провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами. Згідно ізст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктами 3 та 9постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 рокупередбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Беручі до уваги, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - скасована, суд приходить до висновку, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права. При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод. Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2021 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року не спростовано відповідачами. Зважаючи на доведеність факту, відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, справедливості, а також встановлення розміру моральної шкоди, суд вважає за можливе стягнути 1000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням останнього до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 644/218/20. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають вирішенню за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial