Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом та просить суд скасувати арешти: -\~накладені Постановою\~державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, серія та номер: 39484121, виданий 23.08.2013 року, номер запису про обтяження: 2274136 (спеціальний розділ), -\~накладений Постановою\~державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області в ВП №42821913, виданий 07.04.2014 року, номер запису про обтяження: 5383984 (спеціальний розділ); -\~накладений Постановою\~про арешт\~майна боржника\~та оголошення\~заборони на\~його відчуження\~державного виконавця\~ Першого Маліновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в ВП№20254872 від 21.07.2010 року 7181604, реєстраційний номер обтяження: 10058202, зареєстровано 21.07.2010 13:59:17 за №10058202 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження на належне йому нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Подану заяву обґрунтовує тим, що на виконання Заочного Рішення Малиновського районного суду м.Одеса від 17 травня 2010 року у справі № 2-1115/10 про стягнення заборгованості 24.02.2014 року Малиновським районним судом м.Одеса був виданий виконавчий лист № 2-1115/10 , у зв`язку з чим у провадженні вказаних відділів державної виконавчої служби були наявні виконавчі провадження, внаслідок чого і були накладені зазначені арешти. \~ \~ \~ \~Зазначені виконавчі провадження були закінчені ще 15.12.2010 року на підставі п.5 ч.1 ст. 47 та у подальшому 25.02.2016 року на підставі п.4.ч.1 ст. 47 Закону України " Про виконавче провадження". \~ \~ \~ \~У подальшому цей же самий виконавчий лист був знову пред`явлений до виконання та приватним виконавцем було відкрито відповідне виконавче провадження №57937644 . \~ \~ \~ \~Посилається на те, що 23.12.2020 року приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1115/10, виданого 24.02.2014 року Маліновським судом м. Одеси було встановлено, що вимоги виконавчого документа виконано, витрати та основну винагороду приватного виконавця стягнуто в повному обсязі і було постановлено виконавче провадження №57937644 закінчити , про що було прийнята ним відповідна Постанова . \~ \~ \~ \~Вказує, що таким чином, у теперішній час примусове виконання виконавчого листа №2-1115/10 закінчено, проте залишились арешти, що були накладені раніш Відповідачами в рамках виконавчих проваджень з приводу того самого виконавчого листа №2-1115/10. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає, що наявність арештів позбавляє його можливості вільно володіти , користуватися та розпоряджатися належним йому майном та порушує його права як власника майна. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії. \~ \~ \~ \~Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 21 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі в спрощеному порядку та призначено судове засідання. \~ \~ \~ \~У судові засідання, призначені у справі , представники відповідачів не з`явилися , про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином , про причини неявки до суду не повідомили , відзиву на позовну заяву не надали. \~ \~ \~ \~Судові засідання відкладалися судом неодноразово . \~ \~ \~ \~У судове засідання 14 вересня 2022 року представники відповідачів також не з`явилися, повідомлялися належним чином , причини неявки до суду не повідомили. \~ \~ \~ \~В судове засідання 14 вересня 2022 року представник позивача адвокат Кондратов М.І. не з`явився , надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував , позов підтримує та просив задовольнити. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за можливим та за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що на виконання Заочного Рішення Малиновського районного суду м.Одеса від 17 травня 2010 року у справі № 2-1115/10 про стягнення заборгованості 24.02.2014 року Малиновським районним судом м.Одеса був виданий виконавчий лист № 2-1115/10. \~ \~ \~ \~У зв`язку з чим відповідачами відкривалися виконавчі провадження , які були закінчені на підставі п.5 ч.1 ст. 47 та у подальшому 25.02.2016 року на підставі п.4.ч.1 ст. 47 Закону України " Про виконавче провадження". Відповідно виконавчий лист № 2-1115/10 , виданий 24.02.2014 року Малиновським районним судом м.Одеса на виконання Рішення Малиновського районного суду м.Одеса від 17 травня 2010 року було повернуто стягувачу. \~ \~ \~ \~Вказані обставини відповідачами не заперечувалися та підтверджуються наданими позивачем копіями їх листів відповідей на його заяви та запити його адвокатів . \~ \~ \~ \~В рамках цих виконавчих проваджень були прийняті : -постанова державного\~виконавця Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області , серія та номер: 39484121, виданий 23.08.2013 року, якою було накладено арешт на усе нерухоме майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. Номер запису про обтяження: 2274136 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 28.08.2013 року 09:55:31; -постанова державного\~виконавця Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області , серія та номер: ВП №42821913, виданий 07.04.2014 року, якою було накладено арешт на усе нерухоме майно позивача . Номер запису про обтяження: 5383984 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 16.04.2014 року 17:45:04; -постанова про\~арешт майна\~боржника та\~оголошення заборони\~на його\~відчуження державного\~виконавця Першого Маліновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (Відповідач 2), ВП№20254872 від 21.07.2010 року 7181604 , якою було накладено арешт на невизначене майно, на все нерухоме майно позивача . Реєстраційний номер обтяження: 10058202, зареєстровано 21.07.2010 13:59:17 за №10058202. \~ \~ \~ \~Зазначені обставини відповідачами також не заперечувалися та підтверджені відомостями з АСВП - спецрозділ у виконавчих провадженнях 42821913, 39484121 , а також і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивача у справі. \~ \~ \~ \~Судом встановлено , що у подальшому цей же самий виконавчий лист № 2-1115/10 був знову пред`явлений до виконання та приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №57937644. \~ \~ \~ \~Ці ж самі обставини підтверджуються також Постановою приватного виконавця Парфьонова Г.В. від 23.12.2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1115/10, виданого 24.02.2014 року Маліновським судом м. Одеси, яким було встановлено, що вимоги виконавчого документа виконано, витрати та основну винагороду приватного виконавця стягнуто в повному обсязі , Заочне Рішення Маліновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2010 року у справі №2-1115/10 таким чином було виконано , арешти , що були накладені в рамках цього виконавчого провадження були зняті, а вказане виконавче провадження закінчено , що підтверджується наявною в справі копією Постанови приватного виконавця Парфьонова Г.В. від 23.12.2020 року. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. \~ \~ \~ \~Суд погоджується з доводами позивача, що у теперішній час примусове виконання виконавчого листа №2-1115/10 закінчено, проте залишились арешти, що були накладені в рамках раніш відкритих в 2010 та в 2013 рр. виконавчих проваджень з приводу примусового виконання того самого виконавчого листа №2-1115/10 на виконання заочного рішення Маліновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2010 року у справі №2-1115/10. \~ \~ \~ \~Є також підставними доводи позивача про те , що арешти , накладені оскаржуваними Постановами зняті не були та існують протягом більш ніж 12 років, що порушує охоронювані законом права та інтереси позивача. \~ \~ \~ \~Відповідачі ж своїми процесуальними правами не скористалися. \~ \~ \~ \~Будь-якого відзиву чи заперечень проти позову не надали . Жодного доказу на спростування доводів та аргументів позивача і наданих ним суду доказів не надали. А відтак фактично і визнали позов позивача . Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженимнаказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. В теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для існування арештів та обтяжень , на які і посилається позивач . 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй Постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позов підлягає до задоволення. У матеріалах справи відсутні докази наявності будь-яких інших виконавчих проваджень . Доказів цього відповідачами не надано . А виконавче провадження щодо виконання зазначеного вище виконавчого листа № 2-1115/10 закрито у зв`язку з повним виконанням судового рішення боржником. Відповідачами зазначені обставини не спростовані. Жодних доказів на спростування цього ними не надано . Таким чином у теперішній час не існує жодних підстав для існування арештів, які накладені були відповідачами ще в 2010 та в 2013рр. " Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном" вказує Верховний суд у своїй Постанові від 21 грудня 2021 року. Суд враховує вказані правові висновки Верховного суду та вважає , що позов є обґрунтованим та таким , що підлягає до його задоволення у повному обсязі .

Outcome: approved