Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

12.05.2022 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] від¬носно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що з відповідачкою [PERSON] позивач [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання з відповідачкою у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 03 березня 2009 року серії [NUMBER] . [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10 вересня 2010 року серії [NUMBER] . Так як вони не перебували у шлюбі, зі слів [PERSON] , у свідоцтві про народження сина [PERSON] та у свідоцтві про народження [PERSON] батьком був записаний позивач, [PERSON] . Більше чотирьох років він не підтримує з відповідачкою жодних стосунків. Однією з підстав для припинення відносин з відповідачкою було те, що вона матеріально не турбувалась про сім"ю, дітей, не приділяла їм уваги. В той час, коли позивач перебував у зоні проведення АТО, як військовослужбовець, відповідачка проводила своє дозвілля зі своїми друзями, зловживаючи вживанням спиртних напоїв, дітей не доглядала, не приймала участі у їх вихованні, не цікавилась станом їх здоров"я. Діти за такого її байдужого ставлення до них пропускали навчання у школі, ходили на¬півголодні, а іноді й голодні. Після повернення у 2018 році з зони проведення АТО на власні очі він побачив, що ні він, ні діти відповідачці не потрібні. З поведінки відповідачки він зрозумів, що вона має стосунки з іншим чоловіком. Як вживала спритні напої, так і продовжувала це робити, Для себе він зробив висновок, що відповідачка, як не любила його, так і не любить дітей. Власне з 2018 року позивач з відповідачкою припинив проживати як одна сім`я. Діти стали проживати з ним у смт.Малинівка, Чугуївського району Харківської області, відповідачка цьому не заперечувала. Її місцем проживання було смт.Шевченкове, Шевченківського району Харківської області. З того часу позивач повністю займається доглядом за дітьми, їх вихованням та матеріальним забезпеченням. Відповідачка жодної уваги дітям не приділяла та не приділяє, не спілкуєть¬ся з ними та не приймає участі у їх вихованні. Згідно листа № 01-29/125 від 17.03.2022 року служби у справах дітей та сім`ї при виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області зазчено, що він виховує двох малолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на його повному матеріальному утриманні. З 2018 року мати малолітніх дітей [PERSON] участі у вихованні та ут¬риманні дітей не приймає. Сама [PERSON] , як йому відомо знаходиться на даний час на окупованій території. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф - держави агресора на територію України він змушений був виїхати з дітьми та проживає у [ADDRESS] . Той факт, що відповідачка не спілкується з дітьми, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їх здоров`ям та матеріальним забезпеченням можуть підтвердити його діти [PERSON] та [PERSON] . За фактичного батьківства [PERSON] він не можу повноцінно вирішувати питання щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому змушений звернутись до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав відносно дітей. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Білінської Г.Б. від 13.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Білінської Г.Б. від 08 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, однак позивач подав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи у його відсутності, Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Миргород Володимир подав на адресу суду клопотання про слухання справи у його відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування ШРА ЛМР від 27.07.2022р. №260001-вих-53017 та прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України, на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено та підтверджено доказами наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що з відповідачкою [PERSON] позивач [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання з відповідачкою у них народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 03 березня 2009 року серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10 вересня 2010 року серії [NUMBER] . Так як вони не перебували у шлюбі, зі слів [PERSON] , у свідоцтві про народження сина [PERSON] та у свідоцтві про народження сина [PERSON] батьком був записаний позивач, [PERSON] . Згідно листа № 01-29/125 від 17.03.2022 року служби у справах дітей та сім`ї при виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області зазчено, що [PERSON] виховує двох малолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на його повному матеріальному утриманні. З 2018 року мати малолітніх дітей [PERSON] участі у вихованні та ут¬риманні дітей не приймає. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф - держави агресора на територію України, позивач [PERSON] змушений був виїхати з дітьми та проживає у [ADDRESS] , що підтверджується довідками переселеня №№ 1308-5001476243, 1308-5001476233, 1308-5001476281. Згідно долученого до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, який надійшов на адресу суду 02.08.2022, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дітей, а також враховуючи висновок орагну опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації ЛМР, тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей.

Outcome: approved