Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Золотоніської міської ради про встановлення факту вступу у володіння та управління спадковим майном. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] за життя на праві приватної власності належало 14/50 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . 18.10.1989 [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті належну їй частку будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] вступив в управління, користування та володіння належною спадкодавцю частиною домоволодіння по [ADDRESS] , меблями та речами домашнього вжитку. [PERSON] користувався вищевказаним житлом, здійснював всі необхідні дії для його утримання в належному стані та здійснював поточні і капітальні роботи. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина за законом, до складу якої серед іншого увійшло і успадковане, але не оформлене ним майно, що перейшло до нього після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] вчинила всі необхідні дії для прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] , але для оформлення в порядку спадкування права власності на частину домоволодіння по [ADDRESS] , яка була успадкована, але не оформлена за життя її покійним чоловіком, іншим шляхом оформити свої спадкові права позивач можливості не має, а тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх спадкових прав. На підставі викладено позивач просила встановити факт вступу [PERSON] , [INFO] , у володіння та управління спадковим майном після смерті [INFO] [PERSON] .. В подальшому позивач свої позовні вимоги уточнила та просила суд встановити факт фактичного вступу [PERSON] , [INFO] , у володіння та управління спадковим майном після смерті [INFO] [PERSON] , а саме: у володіння та управління 14/50 частинами житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудим по [ADDRESS] , які належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.06.2022 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача Золотоніської міської ради Золотоніського району Черкаської областів підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Уточнені позовні вимоги визнали. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] на уточнених позовних вимогах наполягав. Надав суду для огляду оригінал свідоцтва про право на спадщину та довідки №125. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.07.2000 [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.11.2016 [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.07.1980 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Золотоніською державною нотаріальною конторою від 18.10.1989, [PERSON] , який помер [INFO] , 14/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по [ADDRESS] , заповів [PERSON] . Відповідно до заповіту, посвідченого Золотоніською державною нотаріальною конторою від 18.10.1989, [PERSON] належну їй частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Відповідно до спадкової справи №78/2017 після померлого [INFO] [PERSON] , 1955 року народження, заяву про прийняття спадщини подав син [PERSON] . Спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилась. Із довідки №125 від 07.06.2022 виданої [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] вбачається, що її чоловік [PERSON] проживав за однією адресою з померлою [INFO] [PERSON] по [ADDRESS] . Доглядав за нею та провів поховання. [PERSON] належала 14/50 частина будинку. Згідно заповіту частину успадкував [PERSON] . Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно із статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз змісту ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12 зроблено висновок, що «відповідно до ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528,534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину». Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526, 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що передбачений статтею 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. У своїй постанові від 25 березня 2020 року Верховний Суд за результатами розгляду справи № 305/235/17 прийшов до висновку про те, що «під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем». Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 14/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] і позивачем доведено факт вступу [PERSON] у володіння та управління спадковим майном після смерті [INFO] [PERSON] , суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved