Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Центрального відділу ДВС про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємицею після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть, актовий запис №1941. Після смерті сина відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса, виявилося, що 22.07.2015р. старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Недоступ Д.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серія та номер 42458156). Особа, майна/права якої обтяжуються [PERSON] , опис предмета обтяження :все нерухоме майно в межах звернення суми стягнення 28094,59грн. Також згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №263668175 від 30.06.2021 арешт накладений виключно на суб`єкта [PERSON] 06.12.2021р. позивач звернулася до Центрального відділу ДВС із заявою про зняття арешту з суб`єкта [PERSON] , але була надана відповідь, що на виконанні органів ДВС перебували виконавчі провадження про стягнення із [PERSON] коштів і останнє виконавче провадження завершене 28.01.2016р. на підставі п.3 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно, органи ДВС не можуть зняти арешт з майна боржника і рекомендовано звернутися до суду. Позивач вказує, що порушуються її майнові права спадкоємця, оскільки арешт перешкоджає їй в оформленні спадкових прав на нерухоме майно. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого сина. Таким чином, позивач просить суд, - зняти арешт з усього нерухомого майна [PERSON] , що накладений постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Недоступ Д.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження, серія та номер 42458156, видана 22.07.2015р., реєстраційний номер обтяження 10575425 (спеціальний розділ). Ухвалою суду від 17.03.2022р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.-7.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Під час розгляду справи,12.05.2022р. судом залучено до участі у справі співвідповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, 01.06.2022р. залучено правонаступника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами». Відповідачем Центральним відділом ДВС подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що у органу ДВС відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника, незважаючи на відсутність виконавчого провадження. Співвідповідачем відзив на позов не подано. В судове засідання позивач та представник співвідповідача не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, враховуючи обгрунтування, що наведене у позовній заяві. Крім того, зазначила, що відкритих виконавчих проваджень немає, ніхто не звертався щодо заміни боржника на правонаступника; кредитори не зверталися до нотаріуса із відповідною вимогою. Судові витрати позивач залишає за собою. В судовому засіданні представник відповідача органів ДВС просив відмовити у задоволенні позову, оскільки Центральний відділ ДВС не є належним відповідачем. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що позивач [PERSON] , 1936р. народження є спадкоємицею після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , актовий запис №1941. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Постановою нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори від 06.10.2021р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті [PERSON] до зняття арештів. При зверненні до нотаріуса, виявилося, що 22.07.2015р. старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Недоступ Д.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серія та номер 42458156). Особа, майна/права якої обтяжуються [PERSON] , опис предмета обтяження: все нерухоме майно в межах звернення суми стягнення 28094,59грн. Також згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №263668175 від 30.06.2021 арешт накладений виключно на суб`єкта [PERSON] . Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 15.03.2021р. (справа №711/7825/20) знято арешт з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що накладений постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції 06.10.2010р. серія АА №967513 (реєстраційний номер обтяження 10322158 за виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа №2-1768, виданого 26.05.1998р. Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини. 06.11.2021р. позивач звернулася до Центрального відділу ДВС із заявою про зняття арешту з суб`єкта [PERSON] , але була надана відповідь від 06.01.2022р. про те, що на виконанні органів ДВС перебували виконавчі провадження про стягнення із [PERSON] коштів і останнє виконавче провадження завершене 28.01.2016р. на підставі п.3 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю [PERSON] . Відповідно, як зазначено, органи ДВС не можуть зняти арешт з майна боржника і рекомендовано заявнику звернутися до суду. Крім того, за даними довідки ВП-спецрозділ, що надана Центральним відділом ДВС, встановлено, що за виконавчим листом №2-4510 від 24.05.2012р. боржником є [PERSON] , а стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості у сумі 25476,90грн. (заочне рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.03.2012р.). Виконавче провадження було відкрите 11.03.2014р. №46226852 і закінчене 28.01.2016р. з причин смерті боржника. Також встановлено, що відповідно до договору факторингу №20/01/20-1/2 від 20.01.2020р. та додатку до договору №1 ТОВ «ФК «ЄАПБ» переуступило право вимоги до [PERSON] по кредитному договору №2302/0207/50-098 від 19.02.2007р. правонаступнику ТОВ «ФК «Управління активами». Крім того, встановлено, що на час розгляду справи відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] немає. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинним до 05.01.2017, зокрема, станом на час винесення постанови від 28.01.2016 про закінчення ВП) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до положень частини першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення . Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Як зазначено у статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій. Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті свого сина [PERSON] щодо його майна, яке бажає оформити як спадкове, оскільки вона фактично прийняла спадщину, проживаючи із ним на час відкриття спадщини. Слід зазначити, що стягувачем за виконавчим документом №2-4510 претензій щодо невиконання виконавчого документу не було заявлено, в т.ч. на час вирішення спору судом (не було пред`явлено і вимоги кредитора до нотаріальної контори), а тому позивач, як майбутній власник (спадкоємець) належного [PERSON] майна, має право на пред`явлення такого позову у обраний нею спосіб захисту. Таким чином, права та майнові інтереси будь-яких інших осіб не є порушеними. Як на думку суду, на даний час державний виконавець та начальник відділу державної виконавчої служби, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», не можуть прийняти рішення у межах виконавчого провадження про скасування відповідної постанови, а тому суд вважає, що позовні вимоги про зняття арешту з майна підлягають до задоволення, оскільки іншим шляхом поновити порушене право позивача неможливо. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Крім того, при прийнятті вказаного судового рішення судом враховуються висновки, викладені у постановах ВС від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц, від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторона позивача та сторона відповідача, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати слід залишити за позивачем, враховуючи її заяву, викладену під час розгляду справи її представником. На підставі викладеного та,

Outcome: approved