Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

13.08.2021 року позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини. В обгрунтування вказаного позову зазначила про те, що 18 липня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1552. Від спільного шлюбу сторони по справі мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та поваги, значним розходженням поглядів на зміст сімейних відносин та різним розумінням сімейних прав та обов`язків з точку зору ведення господарства та виховання дитини. На жаль, зміст сімейних відносин був доведений до рівня систематичного нагадування переліку зобов`язань, рівноправність та цінність партнерів нівельована, а поняття того, що сім`я має засновуватися на паритетних засадах та утвердженні чоловіком поваги до жінки в сім`ї відсутнє взагалі. Між ними постійно виникають сварки, які негативно впливають на психічний стан дитини, спільне господарство не ведуть, спільного побуту не має. Наслідком вказаних обставин стало те, що відносини перестали засновуватися на почуттях взаємоповаги, розуміння та любові. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено з квітня 2021 року. Крім того, зазначає, що відповідач погрожує відібрати дитину, у звязку з чим виникла необхідність у визначенні місця проживання з матірю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, в той же час на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково. Представники третіх осіб - служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації таслужба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені судом належним чином, з заявами про неможливість розгляду справи за відсутність представників не звертались. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 18 липня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідальний актовий запис № 1552. Від спільного шлюбу сторони по справі мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно. За таких обставин укладений шлюб підлягає розірванню, при цьому позивачці необхідно залишити прізвище [PERSON] . Як наголошує ч.1 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. За правилами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як регламентовано ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що позивачка проживає разом зі своїми рідними та малолітньою донькою за адресою її місця реєстрації: [ADDRESS] . Крім того, позивач має право приватної спільної власності на квартиру за вказаною адресою. Враховуючи висновок психолога, який встановив прихильність малолітньої дитини до матері та з огляду на фактичну бездіяльність батька дитини у виховних процесах останньої, є всі підстави щодо визначення місце проживання малолітньої доньки з матір`ю. При цьому відповідач не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування з дитиною, в тому числі, шляхом встановлення для нього способу участі у вихованні дитини. Згідно висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, остання вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , на підставі висновку комісії з питань захисту прав дитини (від 04.07.2022 року № 107-40/2105). Враховуючи малолітній вік дитини, та те, що дитина фізіологічно та морально пов`язана з природою матері, яка піклується і турбується за його стан здоров`я та духовний розвиток суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, яка має задовільний фінансовий стан, належні житлові умови та вкладає всі зусилля для забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1 816,00 грн. судового збору в частині вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, які були сплачені позивачкою при зверненні до суду, що документально підтверджено квитанцією.

Outcome: approved