Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем наявна конфліктна ситуація. Позивач неодноразово намагалася потрапити до квартири протягом останнього року, в якій вона зареєстрована, проте відповідач чинить перешкоди у користуванні нею, не пускає до помешкання в якому позивач разом з відповідачем прожила близько 10 років з дітьми. Позивач виявила, що нижній замок від вхідних дверей було замінено, двері до квартири ніхто не відчинив, колишній чоловік [PERSON] на дзвінки не відповідав. Через неможливість потрапити до квартири позивачу довелося звертатися з відповідною заявою до правоохоронних органів. Відповідач створив штучні умови при яких скористався тимчасовою відсутністю позивача та змінив замки у квартирі, чим перешкоджав позивачу у потраплянні до квартири. При розгляді справи №742/1912/21 в Прилуцькому міськрайонному суді Чернігівської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за позовом [PERSON] до [PERSON] , свідки в суді не підтвердили факт не проживання останньої за місцем її реєстрації. Більше того, були встановлені обставини справи при яких позивач звернулася на гарячу лінію служби 102 за фактом перешкод їй у користуванні квартирою. Були також надані пояснення на ім`я начальника Прилуцького районного відділу поліції та заява про вчинення злочину, перевірка по яким триває. Позивач виражає інтерес до вказаного житлового приміщення і не має намір його покидати. Позивач неодноразово намагалася потрапити до квартири, в якій вона зареєстрована, проте відповідач чинить перешкоди у користуванні нею, не пускає до помешкання в якому сторони прожили разом близько 10 років разом з дітьми. В квартирі знаходяться особисті речі позивача, якими вона через протиправні дії відповідача користуватися не може. На сьогоднішній день позивач іншого житла не має. Тому позивач звернулась з даним позовом до суду та просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні зазначеною квартирою, надати ключі від квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, яке було відкладено до 28 вересня 2021 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 листопада 2021 року, яке було відкладено до 23 лютого 2022 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2022 року клопотання представника відповідача - адвоката Ткаченко Н.М. задоволено, провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - зупинено до набрання рішенням законної сили в цивільній справі провадження №2/742/409/22, єдиний унікальний №742/5011/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20 липня 2022 року ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні, яке відбулось в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно поданого клопотання представник відповідача просив відкласти розгляд справи на іншу дату, проте документи, які б підтверджували поважність причин неявки відповідача та його представника не надано, а тому, згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що з 24 липня 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2021 року було розірвано (а.с.50). Від даного шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.50). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 03 листопада 2009 року, (а.с.50). Відповідно до копії паспорта [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11 квітня 2016 року по даний час (а.с.7, 8). Відповідно до зареєстрованого звернення в Інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Прилуцький районний відділ поліції ГУНП в Чернігівській області від 14 червня 2021 року за №8765, [PERSON] , [INFO] , повідомила, що її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , поміняв замки в дверях, через що вона рік не може потрапити до помешкання щоб забрати свої речі. Просить направити наряд. Чекає у дворі (а.с.11, зворот). Відповідно до копії талону-повідомлення єдиного обліку №8765 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14 червня 2021 року, 14.06.2021 о 09 год. 57 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 14.06.2021 о 09 год. 57 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , повідомила, що її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , поміняв замки в дверях через що вона рік не може потрапити до помешканняою адресою (а.с.17). Згідно копії заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 червня 2021 року вбачається, що близько 1000 год. 14 червня 2021 року [PERSON] вкотре приїхавши за адресою свого місця реєстрації: [ADDRESS] , двері до квартири ніхто не відчинив, при спробі самостійно зайти до квартири, нижній замок від вхідних дверей було замінено на інший, на телефонні дзвінки колишній чоловік [PERSON] ігнорує, тобто змоги потрапити до квартири не надає (а.с.12, зворот). Відповідно до копії талону-повідомлення єдиного обліку №9104 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19 червня 2021 року, 19.06.2021 о 11 год. 34 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 19.06.2021 о 11 год. 33 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , повідомила, що її чоловік не впускає додому та не віддає речі. Просить направити наряд поліції за вказаною адресою (а.с.18). Згідно копії заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 червня 2021 року [PERSON] просить прийняти міру до її колишнього чоловіка [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , який близько одного року не дає допуску до квартири, де вона та діти офіційно прописані. Для того щоб забрати речі та проживати за вищевказаною адресою, де вона проживала близько 10 років (а.с.15,16). Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11 квітня 2016 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 липня 2021 року, яке змінено Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вказане свідчить, що між сторонами існує конфліктна ситуація з приводу користування спірною квартирою, при цьому будь-яких доказів того, що позивач [PERSON] визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, матеріали справи не містять, однак своїми діями відповідач фактично позбавляє позивача можливості доступу до квартири. У відповідності до вимог ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно положення ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Так, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що в неї немає іншого житла окрім місця її реєстрації. Також позивач вказує, що вона не втратила інтерес до спірної квартири. Отже, вселення позивача у належну відповідачу квартиру за обставинами цієї справи буде відповідати пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Місце проживання позивача за вказаною адресою було зареєстровано у якості члена сім`ї власника, з якою він на той час перебував у шлюбі. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.ч.2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. У позивача, як колишньої жінки власника квартири, на підставі ч.1 ст.405 ЦК України виникло право користування чужим майном, а саме квартирою (сервітутне право). У разі виникнення спору між власником та членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз чинного житлового законодавства вказує на те, що припинення членства у сім`ї не є підставою для позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Таким чином, позивач, як колишній член сім`ї власника квартири, зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з членами сім`ї власника. Припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє позивача права на користування житловим приміщення, до якого позивач вселилася як член сім`ї власника на законних підставах за його згодою. До аналогічного правового висновку дійшов Верховий Суду постанові від 10 квітня 2019 року у справі №640/16022/16-ц. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як вбачається з досліджених матеріалів справи позивачка з дітьми не проживає у спірній квартирі з 15.06.2020, оскільки відповідач перешкоджає цьому, шляхом зміни замка у вхідних дверях до квартири. За фактом перешкоджання відповідачем в користуванні квартирою позивач 14.06.2021 та 19.06.2021 зверталась за захистом порушених прав до відділу поліції, що підтверджується заявами, талонами-повідомленнями та поясненнями. Таким чином, позивачка через неправомірні дії відповідача з 15.06.2020 не проживає у спірній квартирі з поважних причин, а вже 09.08.2021 звернулась за захистом своїх прав з позовом до суду. Відповідачем не надано доказів відсутності відповідача у спірній квартирі без поважних причин понад один рік. Навпаки, зверненнями позивачки до правоохоронних органів підтверджує той факт, що відповідач перешкоджає позивачу проживати у спірній квартирі. Згідно вимог ст.ст.395, 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, зокрема, право користування, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач, своїми діями, чинив перешкоди в користуванні квартирою. Спосіб судового захисту порушеного права, обраний позивачем в частині вселення до спірної квартири з передачею ключів, не суперечить законодавству і може бути застосований судом. Враховуючи, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користування спірною квартирою, а позивач має право на користування цим житлом, то позовні вимоги про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

Outcome: approved