Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на майно, який пізніше уточнила, подавши заяву про зменшення позовних вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони уклали шлюб 07 жовтня 2001 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис за № 1352. Зазначає, що у шлюбі у них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на даний час повнолітня, а [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми, після припинення спільного проживання з відповідачем залишились проживати з нею та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 404 від 08.06.2022 року. Посилається на те, що їхня сім`я розпалася з тих причин, що вони перестали розуміти один одного, не могли дійти згоди щодо вирішення звичайних побутових питань, між ними часто виникали різного роду конфліктні ситуації через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до взаємного відчуження, а в подальшому і до втрати почуття любові, поваги та довіри, без чого сімейне життя неможливе. Крім цього, вказує на те, що вони неодноразово припиняли подружні стосунки та спільне проживання та поновлювали його з метою налагодження стосунків та збереження сім`ї, однак до бажаних результатів це не призвело. У серпні 2021 року подружні стосунки вони припинили остаточно, з цього часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. За таких обставин шлюб носить формальний характер і не має майбутнього, в зв`язку з чим вона твердо вирішила його розірвати, оскільки збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам дітей, поновлювати сімейні відносини з відповідачем вона не бажає. Також зазначає, що батько дітей, проживає окремо, матеріальне утримання дітям не надає. Він є здоровим та працездатним, інших осіб, яких за законом він мав би утримувати у нього немає, має постійне місце роботи, працює, займає посаду голови правління ЖБК №38. отримує заробітну плату, що свідчить про те, що відповідач не тільки зобов`язаний, але і має можливість забезпечити належний рівень матеріальної допомоги на утримання своїх дітей. Також посилається\~на те,\~що у\~них з\~відповідачем у\~спільній власності\~ є\~транспортний засіб\~марки «Volkswagen Pointer», державний номерний знак [NUMBER] , який придбано в період шлюбу, на підставі біржової угоди, що також стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Титульним власником спірного транспортного засобу під час його купівлі, за усною домовленістю між ними, був зазначений відповідач [PERSON] , однак згідно зі змістом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вона також мала право на його керування. Враховуючи наведене, просить задовольнити зменшені позовні вимоги та розірвати шлюб між нею та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, з їх подальшою індексацією, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття; визнати, що розмір частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб марки «Volkswagen Pointer», державний номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , становить 1/2 ідеальну частку; повернути 50% відсотків сплаченого нею судового збору у розмірі 992,40 грн. та стягнути витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Рендюк Н.В., в підготовче судове засідання не з`явились, однак позивачка скерувала на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак скерував на адресу суду відзив на позовну заяву та заяву про визнання зменшених позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1. ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3. ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 жовтня 2001 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис за № 1352 (а.с.12). Від шлюбу у них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 09.09.2003 року (а.с.13), [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.10.2004 року (а.с.13), та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 07.09.2012 року (а.с.14). Згідно Висновку експерта №40-06-22 від 14.06.2022 року з визначення ринкової вартості транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Pointer», державний номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , станом на дату проведення оцінки складає 78524,70 грн.(а.с.15-25). Свідоцтвом про\~реєстрацію транспортного\~засобу серія\~ [NUMBER] \~стверджується,\~що власником\~транспортного засобу\~марки «Volkswagen\~Pointer»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~є [PERSON] .\~Особливі відмітки:\~Біржова угода\~78006\~від 15.03.2008\~року [PERSON] \~має право\~керувати РСА\~414371\~від 20.06.2006\~року (а.с.27). Згідно довідки про склад сімї № 404 від 08.06.2022 року, виданої Неполоковецькою селищною радою, до складу сімї [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , входять: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.26). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст.114, абз. 2 ч. 3 ст.115\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша\~статті 182 СК України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 Сімейного кодексу\~передбачає можливість стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Вирішуючи спір про стягнення аліментів, суд виходить з того, що відповідач вимогу позову визнав є працюючою людиною, не має на утриманні інших осіб і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. На даний час діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, тому з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін та дітей з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивачки на утримання дітей у розмірі по 2000 гривень щомісячно до повноліття дітей, починаючи стягнення з 27.06.2022 року. Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, другастатті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 вказаної постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Судом встановлено,\~що у\~сторін у\~спільній власності\~ є\~транспортний засіб\~марки «Volkswagen Pointer», державний номерний знак [NUMBER] , який придбано в період шлюбу, на підставі біржової угоди, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Даний транспортний засіб відповідно, до ст.\~60\~СК України, є спільною сумісною власністю подружжя і частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому суд вважає вимогу позивачки щодо визначення розміру 1/2 частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб марки «Volkswagen Pointer», державний номерний знак [NUMBER] , такою, що підлягає до задоволення. Крім того, позивачем [PERSON] понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі три тисячі гривень, що підтверджується наданими та дослідженими у судовому засіданні доказами. Статтею 133 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представником позивача разом з позовною заявою було подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла позивач і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (а.с.36-37). Поряд із цим, разом із заявою до суду надано також Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 22.06.2022 року, відповідно до якого у судовому провадженні № 718/1306/220 за надання правничої допомоги виконавцем, яка полягала у підготовці позовної заяви (6 годин), всього на суму 3 000 грн., замовником на підставі факту надання вищезазначених послуг здійснено їх оплату (а.с.38). Також суду надано Угоду про надання правничої допомоги від 13.06.2022 року, згідно якої [PERSON] та адвокат Рендюк Н.В.. погодили зобов`язання про надання правової допомоги (а.с.34-35). Відповідно до квитанції №1 від 29.09.2021 року адвокат Рендюк Н.В. отримала від [PERSON] за надання професійної правничої допомоги у справі № 718/1306/22 гонорар у сумі 3000 грн. (а.с.39). Відповідно до п.1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються відповідача у разі задоволення позову, а тому із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесені нею витрати, на правову допомогу в розмірі 3000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~та ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що понесені позивачкою судові витрати становлять 1984,80 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн. (50% від загального розміру судового збору).

Outcome: approved