Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

[PERSON] 7 липня 2022 року поштою направив до суду заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, яка надійшла до суду 11 липня 2022 року. Ухвалою судді\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~12\~липня 2022\~року заяву\~було залишено\~без руху\~і запропоновано\~заявникові усунути\~недоліки з\~дотриманням вимог п.п.\~5,\~8\~ч.\~3 ст. 175, абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких заявником 23 липня 2022 року засобами поштового зв`язку направлено виправлену заяву та клопотання про витребування доказів, яке надійшло до суду 25 липня 2022 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку окремого провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року заяву про витребування доказів було задоволено. Заявник у своїй заяві посилався на те, що [INFO] у м. Маріуполі Донецької області помер його батько, [PERSON] , внаслідок ведення військових дій з боку РФ під час бомбардування м. Маріуполя. Лікарське свідоцтво про смерть відсутнє у зв`язку із тим, що тіло померлого перебуває на окупованій території. На момент смерті [PERSON] не працювали ані лікарні, ані центри надання поховальних послуг. Тіло померлого підірвалося та розірвалося з будинком, в якому він проживав. Станом на теперішній час він не має можливості у встановленому законом порядку зареєструвати в органах РАЦС смерть свого батька у зв`язку із захопленням м. Маріуполя Донецької області РФ, що є тимчасово окупованою територією України, відділи державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції України у м. Маріуполі Донецької області не працюють, тому він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка і використовувати його в цивільно-правових відносинах. Заявник у своїй заяві до суду справу просив розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити. Заінтересована особа Тячівський ВДРАЦС у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання свого представника не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] (а.с. 9). Згідно з відміткою в паспорті [PERSON] , місце його проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно з відомостями ГУ ДМС України в Донецькій області станом на 1998 рік [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Садове Калараського району Молдови був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 05 липня 2022 року Тячівським ВДРАЦС у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) [PERSON] було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. На підставі ч.ч. 1-3 ст.\~9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 статті 17\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст.\~18\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до положень ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, на підстави пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб з подальшим продовженням. Місто Маріуполь перебуває в тимчасовій окупації та на його території ведуться бойові дії. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд звертає увагу, що заявником не надано жодного доказу (довідок, фотокарток, інших документів, клопотання про допит свідків, в тому числі даних (паспортних даних, адресу їх проживання), доказів його звернення до міжвідомчої комісії з розшуку осіб, зниклих без вісти, пошуку місця заховання тіл (останків) загиблих (померлих) у зонах бойових конфліктів на Донбасі. У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що заявлений факт не підтверджено, у зв`язку із чим заява задоволенню не підлягає. Долучені [PERSON] до матеріалів заяви фото таблиця та відео не може бути належним, достатнім та допустимим доказом смерті його батька, [PERSON] , оскільки суд позбавлений можливості встановити вказаний факт лише на підставі фототаблиці та відеозйомки (ідентифікувати місце, встановити, чи дійсно батько заявника перебував у цьому будинку під час його обстрілу і руйнації та загинув). Так, відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed