Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 23 листопада 1995 року Макіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №\~2391. В обґрунтування позову зазначала, що 23 листопада 1995 року вона і [PERSON] уклали шлюб. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. З грудня 2020 року стосунки між ними погіршилися, почали виникати сварки, вони перестали займатися спільним господарством та стали проживати окремо один від одного. У кожного з них своє особисте життя. Відновлення сімейних стосунків з відповідачем вона не бажає, строк для примирення подружжя просила не надавати. Подальше спільне проживання сторін та збереження їхнього шлюбу суперечать її інтересам. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ільїнов Р.В. у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили суд розглянути справу за їхньої відсутності та задовольнити позов. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 23 листопада 1995 року відповідач [PERSON] і позивач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Макіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №\~2391. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. За змістом\~положень ч.\~1\~ст.\~51\~Конституції України,\~ч.\~1\~ст.\~21,\~ч.\~1\~ст.\~24\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, оскільки примирення подружжя є неможливим, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, проживають оремо, спільного господарство вони не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved