Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому, просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення із позовом в суд та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02 липня 2003 року - розірвано.[INFO] у них народився син - [PERSON] , який проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] навчається в Тернопільській класичній гімназії, відвідує секцію з греко-римської боротьби, за місцем його проживання сформувалось звичне коло друзів. Психологічно син не готовий проживати з батьком, оскільки його вихованням займається лише позивачка, між ними існує тісний зв`язок.[PERSON] має можливість забезпечити синові належні умови проживання, постійно дбає про стан його здоров`я, розвиток здібностей. Позивачка не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо їх спільної дитини, якщо у нього буде таке бажання. Вважає, що проживання неповнолітнього - [PERSON] , з нею, відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів їхнього сина. Крім того, зазначає, що відповідач є працездатний, отримує дохід, володіє транспортним засобом, інших утриманців не має, а тому може сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина в розмірі ј від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. Представник позивача [PERSON] - адвокат Вітів В.А. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської радиу судове засідання не з`явився, подав клопотання у якому просять справу слухати у відсутності їх представника, підтримують наданий ними висновок щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітньої дитини із матір`ю - [PERSON] . 08 серпня 2022 року закрито підготовче судове засідання у даній цивільній справі та призначено справу для розгляду по суті. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02 липня 2003 року розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 08 липня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №427 від 02 липня 2003 року). [INFO] у сторін по справі народився [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 19 грудня 2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільській області України) і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] проживає та зареєстрований разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (Довідка №12962253, видана 05 листопада 2021 року відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради). Висновком Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №976 від 27.10.2021 року «Про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] для їх тимчасового виїзду за межі України). Згідно Довідки №3 від 08 грудня 2021 року, [PERSON] працює завідувачем Тернопільським дошкільним навчальним закладом №5 Тернопільської міської ради Тернопільської області, її дохід за період із лютого 2021 року по листопад 2021 року склав - 170 779,90 грн. Неповнолітній [PERSON] навчається у Тернопільській класичній гімназії, що підтверджено характеристикою від 06.12.2021 року складеною директором Тернопільської класичної гімназії та класним керівником ІІІ-Б гімназійного (7-А) класу. Згідно висновку Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №563 від 08 червня 2022 року, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоїПостановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] , погоджується з позицією органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини із матір`ю, а тому вважає, слід визначити його місце проживання, за місцем проживання матері - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно неї та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд, на підставі ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я дитини та їх матеріальне становище, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, який із 01.07.2022 р. становить 2 744,00 грн., суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, в розмірі 1/4 (однієї чверті) всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь держави слід стягнути 992,40 грн. судового збору, а також в користь [PERSON] 908,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд. На підставі наведеного,

Outcome: approved