Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна про визнання недійсним договору дарування. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 20 січня 1973 року був укладений шлюб між нею та [PERSON] . [INFO] її чоловік [PERSON] помер. У липні 2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Тетяни Сергіївни з завою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, де дізналася, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися також їх діти [PERSON] та [PERSON] . Нотаріусом було повідомлено їй про те, що шлюб між нею та її померлим чоловіком [PERSON] був розірваний заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010. Наголошувала, що вона з чоловіком постійно проживали разом, та ніколи не було приводу для розірвання шлюбу. Отримавши 28.08.2019 копію заочного рішення про розірвання шлюбу вона звернулася до суду з заявою про його перегляд та закриття провадження по справі № 2-3697/2010, у зв`язку зі смертю [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11. 2010 скасовано та ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2019 закрито провадження по справі. Звернувшись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Тетяни Сергіївни із заявою про отримання спадщини після смерті свого чоловіка на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що була придбана ними у шлюбі, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, де зазначено, що вказане нерухоме майно не є спадковим майном, оскільки дана квартира належить іншій особі на підставі договору дарування. Про наявність вказаного договору дарування вона дізналася 17.12.2019. Посилаючись на ст. 65 СК України просила суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , який укладено між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верховецькою Валерією Едуардівною 19 жовтня 2015 року, зареєстровано за № 547. [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що твердження позивача про те, що вона проживала разом з [PERSON] до дня смерті не відповідають дійсності. Починаючи з середини 2000 року відносини між [PERSON] та її батьком значно погіршилися та фактично шлюбні відносини були припиненні, вони перестали вести спільне господарство. В квітні 2004 року вона переїхала у квартиру [ADDRESS] де постійно проживала зі своїм новим чоловіком та продовжує проживати і по теперішній час. Наголошувала, що позивачем не надано жодного доказу, що квартира [ADDRESS] є її спільною сумісною власністю разом з [PERSON] . Стверджує, що її батько здійснював виплати пайових внесків за зазначену квартиру за власні кошти, які були його особистою приватною власністю. Окрім цього наголошувала, що відсутність згоди подружжя на укладання договору сама по собі не може бути підставою для визнання його недійсним. Відповідач також посилалася на те, що підстав для визнання договору дарування в цілому не має підстав, оскільки померлий мав право розпорядитися за життя належною йому частиною квартири. Представник [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. [PERSON] не визнала позов та зазначила, що батько та мати не проживали разом з 2002 року, вони не спілкувалися та батько проживав разом з нею, їй було відомо про розлучення батьків. У 2011 році батько почав проживати з іншою жінкою [PERSON] . Батько майже не хворів та не зловживав спиртними напоями, допомагав їй з донькою. Представник [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна надав заяву про розгляд справи без її участі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2020 заборонено здійснення реєстрації прав власності на нерухоме майно: квартири за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована на ім`я [PERSON] на підставі договору дарування від 19.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верховецькою В.Е. 19.10.2015 року, реєстр № 547, право власності: 11651486 від 19.10.2015 року, номер реєстраційної справи № 508710912101. У судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які повідомили суду, що [PERSON] та [PERSON] ніколи не припиняли шлюбні відносини, разом відзначали свята, до самої смерті [PERSON] були однією сім`єю та їм не було відомо про те, що шлюб між ними було розірвано. Зазначали, що більшу частину грошових коштів для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] надали батьки [PERSON] , а інша частина коштів була сплачена подружжям разом. У 2005 році у позивача захворіла мати та [PERSON] змушена була переїхала до матері, щоб її доглядати. У судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , сина позивача, який повідомив суду, що батьки ніколи не припиняли шлюбні відносини та про розірвання шлюбу між ними йому стало відомо після смерті батька. У 2005 році захворіла бабуся та мати змушена була переїхала до неї, щоб її доглядати. Спірна квартира кооперативна, внески сплачували батьки. Батько останні роки зловживав спиртними напоями та ніколи не казав, що подарував квартиру сестрі - [PERSON] . У судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка повідомила суду, що проживала з [PERSON] однією сім`єю близько 8 років. Вона спілкувалася з [PERSON] та її діти знали про те, що вона проживала спільно з [PERSON] . Їй було відомо, що [PERSON] розлучений, вона ніколи не бачила [PERSON] . Наголошувала, що [PERSON] не зловживав спиртними напоями. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 січня 1973 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану м. Дніпропетровська, актовий запис № 139, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 20.01.1973. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 04.03.2019. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] скасовано. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2019 відповідно до ч. 7 ст. 255 ЦПК України провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу закрито. Згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецькою В.Е. 19.10.2015, [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту від 10.09.2020, який складено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та посвідчено начальником обслуговуючого кооперативу «ЖБК № 221», [PERSON] з 2000 року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки обслуговуючого кооперативу «ЖБК № 221» № 48 від 20.05.2010 [PERSON] з 20.04.2004 не зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 55 від 26.10.2011 [PERSON] є членом ЖБК 221 та ним повністю сплачено вартість квартири за адресою: [ADDRESS] . Квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана у шлюбі та була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу від 17.12.2019 відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті її чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування від 19.10.2015. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Відсутність згоди одного із співвласників - подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і недодержання вимог цієї норми відповідно до частини першої статті 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Тобто якщо майно, яке є спільною частковою власністю, безоплатно передано у власність іншій особі без згоди іншого співвласника, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору дарування актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні бути належними, достовірними, допустимими та достатнімими. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України). [PERSON] зазначала, що квартира квартири [ADDRESS] була придбана його батьком [PERSON] за особисті кошти. Відповідачем не надано суду доказів того, що спірна квартира була придбана за особисті кошти померлого [PERSON] . Довідки про те, що [PERSON] з 2000 року не проживала в спірній квартирі та з 2004 року не була в ній зареєстрована, покази свідка [PERSON] , яка стверджувала, що проживала з померлим [PERSON] близько 8 років однією сім`єю, не спростовують те, що квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Оскільки договір дарування від 19 жовтня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди [PERSON] , яка є співвласником предмета договору в силу вимог статті 60 СК України і така обставина не спростована, то оскаржуваний договір відповідно до вимог статей 203, 205, 215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved