Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

у лютому 2022 року ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на його користь суму відшкодування шкоди у розмірі 6 911,50 грн. В обґрунтування позову посилалось на те, що між ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» та [PERSON] 07.09.2018 року укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU, за предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Hyundai» д/н [NUMBER] . 10.07.2019 року на пр. Перемоги, 136 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Volkswagen» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований в ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» автомобіль. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2019 року особою, винною в настанні ДТП, визнано [PERSON] 01.08.2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» за заявою [PERSON] про виплату страхового відшкодування вх. № 15/04/9.01/1957.19 від 25.07.2019 року на підставі страхового акту № 4030 від 01.08.019 року, виходячи з рахунку № ВДиС-0037953 від 23.07.2019 року, акту виконаних робіт № ВДиСА-019493 від 12.07.2019 року, враховуючи звіт про оцінку КТЗ № 06-09/09 від 09.09.2019 року, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 17 059,16 грн. 11.09.2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» за заявою [PERSON] про доплату страхового відшкодування вх. № 15/04/9.01/2402.19 від 015.09.2019 року на підставі Страхового акту № 4301 від 06.09.2019 року, виходячи з рахунку № ВДиС-0045722 від 03.09.2019 року, здійснило доплату страхового відшкодування в розмірі 6 468,42 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen» д/н [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» згідно полісу № 197104496 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн. У порядку досудового врегулювання спору ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносув розмірі 16 616,08 грн., з яких: 15 803,34 грн. - вартість ремонтно-відновлювальних робіт та необхідних для ремонту матеріалів згідно з рахунком № ВДиС-0037953 від 23.07.2019 року та рахунком № ВДиС-0045722 від 03.09.2019 року; 7 321,04 грн. - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту і на які нараховується фізичний знос (0,6158); 2 000,00 грн. - франшиза. Тобто різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 6 911,50 грн. (23 527,58 грн. -16 616,08 грн.). Вказало, що двічі зверталось до [PERSON] з проханням сплатити на користь ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» 6 911,50 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди (23 527,58 грн.) і страховою виплатою ПрАТ «СК «ВУСО» (16 616,08 грн.), проте, спроби в досудовому порядку врегулювати спір виявились безрезультатними. Тому, у зв`язку з несплатою різниці в сумі 6 911,50 грн. змушене звернутись з позовом до суду до [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 30.05.2022 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без повідомлення сторін на 08.09.2022 року (а.с. 72-73). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач подала відзив, в якому проти позову заперечила та вказала, що у ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» в силу положень ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виникло матеріального права на стягнення, ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено відшкодування, як страховиком забезпеченого транспортного засобу, згідно чинного законодавства України, а додаткові виплати, проведені позивачем, не містять причинно-наслідкового зв`язку зі страховою подією. Додатково вказала, що сила зіткнення при ДТП була недостатньою для заподіяння шкоди, про яку вказану в Акті огляду транспортного засобу від 02.09.2019 року. Відповідь на відзив не надходила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» та [PERSON] 07.09.2018 року укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 12337, за предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Hyundai» д/н [NUMBER] (а.с. 9-14). 10.07.2019 року на пр. Перемоги, 136 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Volkswagen» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований в ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» автомобіль (а.с. 15, 16). Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2019 року особою, винною в настанні ДТП, визнано [PERSON] (а.с. 17). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Вказане також не спростовано сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen» д/н [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» згідно полісу № 197104496 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн. (а.с. 52). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вимог ст.1.3 зазначеного Закону, потерпілі - фізичні особи, майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів CLAU № 12337 від 07.09.2019 року, автомобіль марки «Hyundai» д/н [NUMBER] (застрахований транспортний засіб), застрахована у ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» на страхову суму 180 000,00 грн., що і є страховою сумою. Як вбачається з матеріалів справи, виплата здійснена страховиком - ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування», зокрема: 01.08.2019 року - за заявою [PERSON] про виплату страхового відшкодування вх. № 15/04/9.01/1957.19 від 25.07.2019 року на підставі страхового акту № 4030 від 01.08.019 року, виходячи з рахунку № ВДиС-0037953 від 23.07.2019 року, акту виконаних робіт № ВДиСА-019493 від 12.07.2019 року, враховуючи звіт про оцінку КТЗ № 06-09/09 від 09.09.2019 року, в розмірі 17 059,16 грн. (а.с. 35-42); 11.09.2019 року - за заявою [PERSON] про доплату страхового відшкодування вх. № 15/04/9.01/2402.19 від 015.09.2019 року на підставі Страхового акту № 4301 від 06.09.2019 року, виходячи з рахунку № ВДиС-0045722 від 03.09.2019 року, в розмірі 6 468,42 грн. (а.с. 43-48). В порядку досудового врегулювання спору ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 16 616,08 грн. (а.с. 49-52). Різниця між виплаченою позивачем особі, якій завдано шкоду, сумою 23 527,58 грн. та сумою, перерахованою ПрАТ «СК «ВУСО» - 16 616,08 грн., становить 6 911,50 грн. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що після виплати страхового відшкодування у ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» могло виникнути право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 6 911,50 грн., якщо б розмір завданої шкоди виходив за межі ліміту страхового відшкодування, застрахованої в ПрАТ «СК «ВУСО». У даному ж випадку, розмір завданої шкоди діями відповідача не перевищує ліміту страхового відшкодування. Згідно з ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 Закону прописано, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим Договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Звертаючись до суду позовом про стягнення частини суми страхового відшкодування в розмірі 6 911,50 грн., яка залишилася не виплаченою страховою компанією відповідача - ПрАТ «СК «ВУСО», позивачем пред`явлено позов лише до [PERSON] , винної особи у вчиненні ДТП. Відносини ж між відповідачем та його страховиком ПрАТ «СК «ВУСО», мають подвійну правову природу та регулюються, по-перше, умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів, та правилами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а по-друге, умовами, визначеними у договорі добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст. 25 Закону України «Про страхування». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (п. 40 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 1704.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, п. 31.10 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц). Тлумачення ст. 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Як встановлено, судом при розгляді справи позов до ПрАТ «СК «ВУСО» (страхової компанії, в якої відповідач застрахував цивільну відповідальність) не пред`являвся, позивач відповідно до ст. 51 ЦПК України жодних клопотань про залучення страхової компанії до участі у справі в якості співвідповідача на розгляд суду не подавав. Враховуючи вищенаведене, суд надходить до висновку про відмову в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed