Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, заподіяну каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, в розмірі 100000,00 грн. Позов мотивує тим, що 03 серпня 2020 року на перегоні «Затока-Янтарна» Яворівського району Львівської області, 13 км, 3 пікет, машиніст [PERSON] , керуючи електровозом № 3121 (ВЛ11М №161 ТЧ-9 Мукачево, ТЧ-1 Львів Захід) скоїв наїзд на нього, внаслідок чого він отримав важкі травми. 04 серпня 2020 року за фактом настання цієї події було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020140350000722 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 23 жовтня 2020 року кримінальне провадження було закрито. Однак шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 4 від 01 березня 2013 року роз`яснив, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка що діяльність здійснює, та інших осіб. Для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: факт заподіяння шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. В ході досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що в цьому випадку мали місце і перший, і другий елементи, необхідні для відшкодування шкоди. Між наїздом на нього та отриманням важких травм наявний причинно-наслідковий зв`язок. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Власником електровоза №3121 (ВЛ11М №161 ТЧ-9 Мукачево, ТЧ-1 ЛьвівЗахід) є АТ «Українська залізниця», а [PERSON] , який керував потягом, працює в АТ «Українська залізниця», тому заподіяну йому шкоду повинен відшкодувати саме відповідач. При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди він виходить з того, що його здоров`ю було заподіяно значну шкоду, він зазнав фізичного болю та страждань, витратив багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, однак попередній стан ніколи не може бути відновлений; переніс сильний емоційний стрес через отримані травми, отримав ІІІ групу інвалідності. Також через отримані травми назавжди порушено звичайний ритм його життя, значно погіршився його психологічний та фізичний стан, що додає моральних страждань. Крім того, зміни в його житті є дуже тяжкими, йому потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що він зазнав значного фізичного болю, травма повністю змінила його життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, оцінює розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті у 100000,00 грн. Такий розмір, на його думку, є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 15 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 20 серпня 2021 року відповідач АТ «Українська залізниця» подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що не визнає позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. На обґрунтування\~відзиву зазначає\~таке.\~Відповідно до\~п.\~9\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір\~здування моральної\~(немайнової)\~шкоди суд\~визначає залежно\~від характеру\~та обсягу\~страждань (фізичних,\~душевних,\~психічних тощо),\~яких зазнав\~позивач,\~характеру немайнових\~втрат (їх\~тривалості,\~можливості виправлення\~тощо)\~та з\~урахуванням інших\~обставин.\~Зокрема,\~враховуються стан\~потерпілого,\~тяжкість вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках тощо.\~При цьому,\~суд має\~виходити із\~засад розумності,\~виваженості \~та справедливості.\~Стаття 23\~Цивільного кодексу\~України встановлює,\~що розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості.\~Жодних доказів,\~в підтвердження\~фактів,\~що стали\~наслідком сильного\~емоційного стресу,\~погіршення психологічного\~стану,\~що додає\~моральних страждань\~до позовної\~заяви не\~додано.\~Правила безпеки\~громадян на\~залізничному транспорті\~України,\~визначають вимоги\~щодо безпеки\~громадян при\~користуванні послугами\~залізничного транспорту,\~знаходженні на\~території а\~об`єктах залізничного\~транспорту.\~Відповідно даних\~Правил пішоходам\~дозволяється переходити\~залізничні колії\~тільки у\~встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати сповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Наближаючись до залізничного переїзду, громадяни повинні уважно стежити за світловою і звуковою сигналізацією, а також положенням шлагбаумів. Переходити колії дозволяється тільки при відкритому шлагбаумі. Так, 03 серпня 2020 року [PERSON] , який є машиністом електровоза марки «ВЛ-161», на перерегоні «Затока-Янтарна», 13 км, 3 пікет, рухаючись зі швидкістю 32 км/год, виявив людину на відстані приблизно 50-70 м, яка лежала на колії і не реагувала на звукові сигнали. Машиніст діяв відповідно до вимог п. 16.39 Правил технічної експлуатації на залізницях України, а саме побачивши силует людини, застосував екстрене гальмування для зупинки поїзда. 04 серпня за даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження. Постановою слідчого від 23 жовтня 20202 року кримінальне провадження було закрите за відсутністю ознак кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування було встановлено, що позивач [PERSON] , нехтуючи правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, лежав на колії та не реагував на звукові сигнали потягу. З огляду на його поведінку, у позивача міг бути умисел, під яким необхідно розуміти таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Враховуючи те, що у діях машиніста відсутні ознаки кримінального правопорушення, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 23 жовтня 2020 року, грубу необережність позивача, а саме: стан алкогольного сп`яніння, нехтування правилами безпеки громадян на залізничному транспорті та можливий умисел позивача вважає, що в позові слід відмовити в повному обсязі. Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а у разі їх задоволення зменшити розмір моральної шкоди. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 20\~серпня 2021\~року позивач\~подав відповідь\~на відзив,\~в якому\~зазначив,\~що доказом,\~який підтверджує\~перенесений ним\~емоційний стрес,\~є встановлений\~на стадії\~досудового розслідування\~кримінального провадження,\~внесеного в\~ЄРДР під\~№12020140350000722\~факт наїзду\~потяга на\~нього,\~перенесений фізичний\~біль,\~втрата працездатності,\~інвалідність,\~що є\~безумовним свідченням\~глибини та\~тривалості моральних\~страждань травмованого. Щодо\~твердження про\~відсутність вини\~відповідача зазначив,\~що Електровоз\~№ 3121\~(ВЛ11М\~№161\~ТЧ-9\~Мукачево,\~ТЧ-1\~Львів Захід),\~який 03\~серпня 2020\~року здійснив\~наїзд на\~нього,\~є джерелом\~підвищеної небезпеки,\~AT\~«Укрзалізниця» є\~власником зазначеного\~вище потягу,\~тому саме\~відповідач відповідає\~за завдану\~йому шкоду. Щодо\~твердження відповідача\~про те,\~що він\~не лише\~передбачав,\~але і\~можливо бажав\~або свідомо\~допускав настання\~шкідливого результату\~(наприклад,\~суїцид),\~а також,\~що перебування\~в стані\~алкогольного сп`яніння\~і в\~збудженому стані\~свідчить про\~те,\~що особа\~не повною\~мірою усвідомлювала\~небезпечність своєї\~поведінки і\~схильна до\~більш різких\~висловлювань і\~така поведінка\~потерпілого і\~є грубою\~необережністю (перебування\~у нетверезому\~стані,\~нехтування правилами\~безпеки руху\~тощо),\~а не\~простою необачністю,\~позивач вказав\~таке.\~Питання про\~те,\~чи є\~допущена потерпілим\~необережність грубою,\~у кожному\~конкретному випадку\~має вирішуватись\~з урахуванням\~фактичних обставин\~справи (характеру\~дії,\~обставин завдання\~шкоди,\~індивідуальних особливостей\~потерпілого,\~його стану\~тощо).\~Тобто такий\~стан і\~поведінка потерпілого\~є грубою\~необережністю,\~а не\~умислом.\~Умисел є\~свідомою вольовою\~дією.\~Стверджувати про\~умисел потерпілого\~можливо лише\~припускаючи бажання\~заподіяти собі\~травми,\~або смерть,\~що суперечить\~вимогам Цивільного\~процесуального кодексу\~України.\~При доведенні\~умислу в\~діях особи\~на заподіяння\~шкоди іншій\~особі застосовуються\~такі стандарти\~доказування як\~презумпція невинуватості,\~поза розумним\~сумнівом.\~Тобто стверджувати\~про умисел\~особи можна,\~трактуючи всі\~неузгодженості і\~суперечності на\~користь особи,\~про умисел\~якої йде\~мова.\~Крім того,\~версія про\~умисел повинна\~бути єдиною\~і не\~викликати сумніву\~про інші\~версії. Щодо підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди зазначив, що при визначенні розміру моральної шкоди обов`язково враховується те, як позивач оцінює розмір грошового відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, оскільки моральна шкода є особистісним і нерозривно пов`язаним з особою. Тобто суд не вправі самостійно збільшувати розмір і, відповідно, зменшує виходячи з первісно заявленої суми. Вважає розмір відшкодування моральної шкоди, зазначений в позовній заяві, є розумним та справедливим. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, однак його представник адвокат Таргоній В.М. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] заперечила. Зазначила, що потерпілий грубо порушив правила пішохода на залізничному транспорті та перебував в стані алкогольного сп`яніння в час, коли на нього наїхав потяг, не зміг зійти та зачепився за колію. Дані обставин підтвердив сам позивач під час його допиту як потерпілого в ході досудового розслідування, а також це підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, фототаблицею до протоколу огляду місця події. Отже, в даному випадку мала місце груба необережність самого потерпілого, оскільки він знав або мав передбачити, які можуть бути наслідки. У такому випадку суд може зменшити суму відшкодування. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2020 року за № 12020140350000722 (які суд витребував за клопотанням представника відповідача), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що 03 серпня 2020 року на 13 км, 3 пікет, перегону «Затока-Янтарна» Яворівського району Львівської області, машиніст [PERSON] , керуючи електровозом № 3121 (ВЛ11М №161 ТЧ-9 Мукачево, ТЧ-1 Львів Захід) скоїв наїзд [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження (травматичне відчленування правої гомілки). 04 серпня 2020 року за фактом даної події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020140350000722 та розпочато досудове розслідування за ч.2 ст. 276 Кримінального кодексу України (порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якщо це причинило потерпілому середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , наявних в матеріалах цього кримінального провадження, він 03 серпня 2022 року йшов залізничною колією з м. Новояворівська Яворівського району Львівської області до батька, який проживає в с. Дубровиця Яворівського району Львівської області. Перед цим вживав алкоголь та вирішив відпочити, присів на колію та заснув. В один момент він почув сигнал і помітив, що на нього їде потяг, однак відійти не зміг і потяг здійснив на нього наїзд, а саме на праву гомілку. Після цього машиніст і помічник електровозу надали йому медичну допомогу та доставили в Новояворівську лікарню. Відповідно до висновку експерта № 157/2020 від 13 жовтня 2020 року, згідно з медичною карткою стаціонарного хворого [PERSON] , 1963 року народження, № 4401 було встановлено діагноз: «Травматичне від членування правої гомілки на межі середньої та нижньої третини». Вказане ушкодження виникло внаслідок дії тупого твердого предмета, за ознакою небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Постановою слідчого СВ Яворівського ВП ГУНП у Львівській області від 23 жовтня 2020 року кримінальне провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2020 року за № 12020140350000722, було закрите у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 Кримінального кодексу України, а саме з підстав, що в діях локомотивної бригади електровоза не виявлено будь-яких порушень. Також [PERSON] у зв`язку з отриманими 03 серпня 2020 року тілесними ушкодженнями отримав статус інваліда ІІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується довідкою інвалідної програми реабілітації інваліда № 969 від 01 жовтня 2020 року, довідкою до акт огляду МСЕК від 01 жовтня 202 року № 35296 та пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 25 листопада 2020 року. Власником електровоза № 3121 (ВЛ11М №161 ТЧ-9 Мукачево, ТЧ-1 Львів Захід) є АТ «Українська залізниця», а [PERSON] , який керував цим електровозом на момент описаної вище події, працював в АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста, що підтверджується листом-відповіддю АТ «Укразалізниця» № НЮ-1648 від 12 травня 2021 року, наданим на адвокатський запит представника позивача, та витягом з автоматизованої системи управління локомотивним господарством АТ «Укразалізниця». Описані вище фактичні обставини сторони не заперечують. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної або умислу потерпілого. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно, враховуючи наведені обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що АТ «Укрзалізниця» як власник електровоза № 3121 (ВЛ11М №161 ТЧ-9 Мукачево, ТЧ-1 Львів Захід), повинне нести відповідальність за шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини (вини працівника). Зважаючи на викладене вище, суд погоджується з твердженням позивача, що відповідач АТ «Українська залізниця», як володілець джерела підвищеної небезпеки, за участю якого мала місце пригода, в якій позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження, має обов`язок відшкодувати останньому шкоду, заподіяну каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 601/1399/18 та від 21 серпня 2019 року у справі № 712/14046/18. При цьому, суд вважає очевидним те, що описані вище тілесні ушкодження, отримані [PERSON] (травматичне відчленування правої гомілки), які відносяться до категорії тяжких, а також необхідність подальшого лікування, реабілітації, а також непоправні зміни, які настали для позивача в зв`язку з отриманням такого ушкодження здоров`я, однозначно спричинило йому моральні страждання. Водночас, щодо розміру моральної шкоди, визначеного позивачами, суд зазначає таке. Згідно з нормами ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 1193 Цивільного кодексу України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Наведені положення ст. 1193 Цивільного кодексу України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. При цьому, питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Суд враховує, що відповідно до вимог п. 2.1, 2.5, 2.6, 2.15, 2.19, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; класти на рейки залізничної колії будь-які предмети; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, встановлені обставини справи, зокрема те, що [PERSON] , перебував на об`єкті залізничного транспорту (колії) в стані алкогольного сп`яніння, лежав на рейках між залізничними коліями, суд погоджується з доводами відповідача про те, що у спірному випадку мала місце груба необережність потерпілого, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами. Наведене підтверджується, серед іншого, матеріалами зазначеного вище кримінального провадження, докладеного судом, зокрема, протоколом огляду місця події від 03 серпня 2020 року з додатками (схема і фототаблиця), протоколм допиту потерпілого [PERSON] від 11 серпня 2020 року, постановою слідчого від 23 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження. Зважаючи на викладене вище, а також враховуючи засади розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про те, що розмір моральної шкоди, заподіяної [PERSON] , слід визначити в розмірі 30000,00 грн. Аналогічна висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 748/702/21-ц. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, позивачі від сплати судового збору звільняються. Відповідно до норм ч. ч. 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, із відповідача АТ «Українська залізниця» слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних, а саме у розмірі 300,00 грн (1% суми задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial