Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «СБ ЛТД» і просить визнати майнове право ( у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» укладений Попередній договір Договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2015 року, відповідно до якого Відповідач зобов`язувався передати (укласти Основний договір) протягом 3-го кварталу 2015 року [PERSON] у власність окрему квартиру [ADDRESS] (2 кімнати), загальна площа 63, [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язувався сплатити його вартість. 25.05.2015 року року між вказаними сторонами та позивачем було укладено Договір про відступлення права вимоги та про заміну строни у зобов`язанні, за яким права та обов`язки Сторони-2 від [PERSON] перейшли до позивача. 25.05.2015 року було сплачено вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 767 777, 90 гривень, що підтверджується Довідкою про фінансування 97% (3% покупець сплачує після введення в експлуатацію будинку) об`єкта нерухомості. Згідно Акту огляду та приймання-передачі об`єкта нерухомості (квартири) від 01.06.2015 року, підписаного позивачем ту відповідачем, було уточнено об`єкт будівництва, а саме: квартира [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту уточнено об`єкт будівництва: квартира [ADDRESS] (2 кімнати), загальна площа 66,4 м2, поверх 11, секція № 3/1, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] . Позивач виконала свої зобов`язання за вказаним Попереднім договором перед відповідачем. Відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем, у власність вказане майно не передавав (не уклав Основний договір купівлі-продажу квартири), та й взагалі вказаний будинок до сих пір не введений в експлуатацію. Із засобів масової інформації позивачу відомо, що будівництво житлового комплексу за адресою [ADDRESS] , зупинено, оскільки забудовник самовільно вів будівництво комплексу за відсутності дозвільних документів на будівництво. Зазначає, що оскільки вона сплатила вартість квартири та прийняла її за актом приймання-передачі, в зв`язку з чим, вважає, що їй належать майнові права на вказану квартиру та просить позов задовольнити. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 21 жовтня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу направлялась копія позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року в справі закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містить письмова заява про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідача в судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» укладений Попередній договір Договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2015 року, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати (укласти Основний договір) протягом 3-го кварталу 2015 року [PERSON] у власність окрему квартиру [ADDRESS] (2 кімнати), загальна площа 63, [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язувався сплатити його вартість. (а.с. 5-8). 25.05.2015 року року між [PERSON] , ТОВ «СБ ЛТД» та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги та про заміну строни у зобов`язанні, за яким права та обов`язки від [PERSON] перейшли до позивача (а.с. 9-10). 25.05.2015 року було сплачено вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 767 777, 90 гривень, що підтверджується Довідкою про фінансування 97% (3% покупець сплачує після введення в експлуатацію будинку) об`єкта нерухомості. (а.с.11). Згідно Акту огляду та приймання-передачі об`єкта нерухомості (квартири) від 01.06.2015 року, підписаного позивачем та відповідачем, було уточнено об`єкт будівництва, а саме: квартира [ADDRESS] .(а.с. 12). Згідно технічного паспорту уточнено об`єкт будівництва: квартира [ADDRESS] (2 кімнати), загальна площа 66,4 м2, поверх 11, секція № 3/1, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] . (а.с.13-15). Таким чином, позивач виконала свої договірні зобов`язання, однак відповідач до цього часу не здійснив укладення основного договору купівлі-продажу. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що нею повністю сплачено вартість квартири до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації, відтак їй належать майнові права на квартиру. Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року№18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 7 677, 80 грн., сплачений останньою при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved