Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

29.12.2017 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, правонаступник якого є Білгород-Дністровська окружна прокуратура (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Затоківської селищної ради (далі по тексту відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту відповідач-2) визнання незаконним\~рішення селищної\~ради та\~визнання недійсним\~свідоцтва про\~право власності (а.с.2-30). Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.07.2019 року цивільну справу № 495/10980/17 розподілено на суддю Боярського О.О. Розпорядженням № 483 від 11.09.2019 року здійснено повторний автоматичний розподіл справи, у зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя строком на 6 місяців. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, цивільна справа № 495/10980/17 розподілена на суддю Мишка В.В. Так, позивач просить суд: - визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2681 «Про передачу громадянину [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0172) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] ». - визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 33270840 щодо земельної ділянки площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 5110300000:02:012:0172). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2020 року прийнято до провадження цивільну справу № 495/10980/17 за позовною заявою першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , ВК Білгород-Дністровської МР про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку. По справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2020 року закрито підготовче провадження по справі № 495/10980/17 за позовною заявою Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Муравйова П.Г. до Затоківської селищної ради, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , ВК Білгород-Дністровської МР про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Справу призначено до судового розгляду. Представник позивача Білгород-Дністровської місцевої прокуратури прокурор Рубанова Н., в судовому засідання позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити. Представник відповідача Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] , відзив або заперечення на позов першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, правонаступник якого є Білгород-Дністровська окружна прокуратура до суду не надавав та в судові засідання жодного разу не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, а саме поштовими повідомленнями та шляхом надання оголошень на офіційному сайті суду. Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі\~ненадання учасниками\~справи інформації\~щодо їх\~адреси судова\~повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний\~розгляд справи\~суд постановляє\~ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач [PERSON] , був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, він жодного разу не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавав відзив, а представник позивача прокурор Рубанова Н., не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2022 року постановлено розгляд цивільної справи № 495/10980/17\~за позовною\~заявою Першого\~заступника керівника\~Білгород-Дністровської\~місцевої прокуратури\~Муравйова П.Г., правонаступник\~якого є\~Білгород-Дністровська\~окружна прокуратура до\~Затоківської селищної\~ради,\~ [PERSON] ,\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог на\~предмет спору\~на стороні\~відповідача:\~ [PERSON] ,\~ВК Білгород-Дністровської\~МР про\~визнання незаконним\~рішення,\~недійсним свідоцтва\~про право\~власності на\~земельну ділянку провести у заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та вислухавши представника позивача, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, перший заступник\~керівника Білгород-Дністровської\~місцевої прокуратури, правонаступник якого є Білгород-Дністровська окружна прокуратура звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , ВК Білгород-Дністровської МР про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою вивчено стан додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками органами місцевого самоврядування на території міста Білгород-Дністровського та Білгород-Дністровського району. Установлено, що між Департаментом державної автомобільної інспекції MВС України та Затоківською селищною радою 12.10.2005 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,5244 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для розміщення готельного комплексу «Стрела» строком на 25 років. На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднань земельних ділянок 23.12.2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0919 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 5110300000:02:012:0172), із земель наданих раніше у користування Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України. Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року №2681 передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0172) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих [PERSON] для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 33270840 щодо земельної ділянки площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.02.2015 року № 19156217. За твердженням позивача, [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку набуто з порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку з цим, рішення селищної ради підлягає визнанню судом незаконним, а свідоцтво про право власності недійсним. Дані обставини і стали підставою для звернення Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, правонаступник якого є Білгород-Дністровська окружна прокуратура з відповідною позовною заявою до суду. Як вбачається з матеріалів справи, Установлено, що між Департаментом державної автомобільної інспекції MВС України та Затоківською селищною радою 12.10.2005 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,5244 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для розміщення готельного комплексу « [INFO] » строком на 25 років. На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднань земельних ділянок 23.12.2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0919 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 5110300000:02:012:0172), із земель наданих раніше у користування Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України. Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року №2681 передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0172) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування визначених Конституцією України. Згідно зі ст. 2 ЗК України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні дії та права на них, у тому числі на земельні паї (частки). Згідно із ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентовано статтею 118 ЗК України. Відповідно до ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівниці індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання , відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільої призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідної здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її власність. Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначені земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються т затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; Таким чином з метою отримання земельної ділянки безоплатно у власність громадянами має бути виготовлено та надано на погодження відповідний проект землеустрою. Водночас, за результатами опрацювання наявної інформації установлено, що підставою для формування земельної ділянки стала технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, внаслідок чого на підставі такої технічної документації із земельної ділянки загальною площею 1,5244 га, яка раніше перебувала користуванні Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України, сформовано 17 окремих земельних ділянок, у тому числі земельна ділянка відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Згідно із ч. 6 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу об єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни\~їх цільового\~призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. У зв`язку з цим, у даному випадку має місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що в свою чергу вимагає виготовлення такого виду документації із землеустрою як проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено в порушення положень Генерального плану смт. Затока та за відсутності детального плану території. Так, відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Спірна земельна ділянка згідно Генерального плану смт. Затока відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Враховуючи, що детальний план території щодо вказаної земельної ділянки не розроблявся, відведення спірної земельної ділянки у власність відбулось з порушення: приписів законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав нерухоме майно після набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку, останнім згідно договору дарування від 29.04.2015 року, серія та номер: 704, посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., передано спірну земельну ділянку на користь [PERSON] (номер запису про прав власності 9534792). Справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, по виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру підвідомчі місцевим загальним судам. Згідно рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 за №3-рп\\99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, землі комунальної власності. Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Підставою для набуття територіальною громадою в особі Затоківської селищної ради право комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів. Порушення інтересів територіальної громади смт. Затока полягають у незаконному набутті [PERSON] права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,0919 га. До спірних правовідносин про визнання недійсним свідоцтва про право на земельну ділянку підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільств на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Таким чином, регулювання земельних відносин з порушенням законодавства України спричиняє державі і територіальній громаді економічні збитки, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності на землю, тягне нераціональне використання земель. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Муравйова П.Г., правонаступник якого\~є Білгород-Дністровська\~окружна прокуратура до Затоківської селищної ради, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , ВК Білгород-Дністровської МР про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з Затоківської селищної ради та [PERSON] , сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3\~417,21 грн., тобто з кожного відповідача по 1\~708,60 грн. (3\~417,21/2).

Outcome: approved