Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Представниця позивача адвокатка Малишева О.Ю., яка діє в інтересах позивача 23.08.2022 звернулася до суду з зазначеним позовом, просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 12.06.2019 Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №213. За змістом позовної заяви сторони перебувають у шлюбі з 12.06.2019, від шлюбу дітей не мають. Основна причина припинення шлюбу, як зазначає позивач, - втрата почуття взаємної любові та поваги, несумісні погляди на спільне життя та сімейні відносини. Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини фактично припинені 20.09.2021, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. У зв`язку з чим позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та є таким, що суперечить інтересам сторін. Крім того, позивач зауважив, що оскільки дружина не бажає з`являтися в органи РАЦС для розірвання шлюбу, він змушений звернутися з цим позовом до суду. На підставі наведеного, з посиланням на ст.104, 105, 110, 112-113 СК України, позивач просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 25.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було. Під час судового розгляду справи позивач та його представник підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. Позивач також зазначив, що за законодавством Держави Ізраїлю вони з позивачкою шлюб не укладали, визначення строку на примирення не потребує, майновий спір між подружжям відсутній, адже спільного майна сторони не мають. За змістом ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідачка у судовому засіданні присутня не була, проте, відповідно до заяви, вх.№14002/22-Вх. від 23.08.2022, повідомила про відсутність можливості прибути у судове засідання, просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги, викладені у позовній заяві визнає в повному обсязі, зауважує, що строк на примирення не потрібен, просить їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши доводи сторони позивача, розглянувши заяву відповідачки, оскільки визнання нею позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву із доданими документами, дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню. Крім того, судом визнано за можливе ухвалити рішення за відсутності відповідачки. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців» іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Ч. 1 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У Рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп роз`яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. П.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з п.7 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12.06.2019 Олександрівським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 12.06.2019 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №213. Сторони спільних дітей не мають, подружні відносини між подружжям припинені з 20 вересня 2021 року, спільне господарство не ведеться, майновий спір на час розгляду справи сторонами між сторонами відсутній. Зазначені обставини визнаються сторонами та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. За нормою ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111 СК України суд не вважає за потрібне. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України поверненню з державного бюджету на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 50 відсотків від сплаченого ним при поданні позову, тобто, у сумі 496,20 гривень. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved