Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

09.11.2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, якою просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на час навчання сина [PERSON] , [INFO] , у вищому навчальному закладі у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду до досягнення ним 23 річного віку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . [PERSON] досяг повноліття, однак навчається у ВСП «Фаховий коледж інфокомунікацій НУ «Львівська політехніка» денної форми навчання, термін навчання до 30.06.2023 року. Син у зв`язку із навчанням потребує матеріальної підтримки, яку відповідач має можливість надавати, оскільки є матеріально забезпеченим. Як на підставу позову посилається на положення статей 182, 199, 200 Сімейного кодексу України. Ухвалою від 18.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Судом неодноразово відкладався розгляд справи в тому числі у зв`язку із введенням воєнного стану та відсутністю поштових марок на відправку кореспонденції, що позбавило можливості належним чином повідомити сторони про час і місце розгляду справи. 08.09.2022 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи у її відсутності та повне підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про розгляд справи. Заяв, клопотань, відзиву відносно позову не подавав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом РАЦС Червоноградського міського управління юстиції Львівської області 19.06.2008 року, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] , [INFO] , є студентом ВСП «Фаховий коледж інфокомунікацій НУ «Львівська політехніка», форма навчання денна, навчання безоплатне, термін навчання з 02.09.2019 року до 30.06.2023 року, що стверджується довідкою, виданою ВСП «Фаховий коледж інфокомунікацій НУ «Львівська політехніка» №ЕЗб-35 від 19.10.2021 року (а.с.10). У відповідності до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Так, згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Суд виходить з того, що навчання [PERSON] на стаціонарній формі виключає можливість власного працевлаштування, тому потреба сина сторін у матеріальній допомозі батьків є очевидною та встановленою. У постанові від 23 січня 2019 року в справі № 346/103/17 Верховний Суд акцентує увагу на тому, що дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. На підставі наведеного, враховуючи, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, беручи до уваги прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2021 році, 2022 році, обов`язок з утримання дитини обох батьків, працездатний вік відповідача та його можливість і здатність працювати і той факт, що ним не подано суду жодних доказів неможливості надавати допомогу повнолітній дитині, суд врахувавши, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, а також вимоги розумності і справедливості, дійшов висновку щодо наявності підстав для застосування статті 199 СК України та підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Суд вважає необгрутованими вимоги позивача в частині стягнення розміру аліментів, який повинен бути не більшим десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з огляду на те, що чинними нормами СК України встановлено обмеження щодо розміру аліментів для неповнолітніх дітей та не поширюється на випадки, передбачені ст.199 СК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відтак позов підлягає частковому задоволенню в межах зазначених вище. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 908,00 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial