Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

у січні 2020 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про позбавлення батьківских прав. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що з 11 жовтня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , який є інвалідом з дитинства, проживає разом з матір"ю та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач власним сином не цікавиться та не виконує своїх батьківських обов"язків щодо його утримання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 22) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2020 року зобов"язано посадових осіб Служби у справах дітей та сім"ї Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області надати суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с. 35) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року зобов"язано посадових осіб Служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації Донецької області надати суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 44) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначена дана справа до судового розгляду. (а.с. 155) Відповідач відзив на позовну заяву не подав. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове заідання не забезпечила явку свого представника, надіслали клопотання про судовий розгляд без участі представника. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 11 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 3) [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва. (а.с. 4) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що відповідач власним сином не цікавиться та не виконує своїх батьківських обов"язків щодо його утримання. Суд не погоджується з доводами позивача з огляду на наступне. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК Українивизначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивачем не було надано доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , 2007 року народження, навчається у Мелекінській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Мангушського району Донецької області з 2016 року на індивідальній формі навчання за програмою для дітей з інтелектуальними порушенями, з 2019 року на інклюзивній формі навчання з адаптивною навчальною програмою класів ЗНЗ. Дитина [PERSON] , 2007 року наодження, фактично проживає разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] адресою: [ADDRESS] . Згідно медичного висновку Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2 від 01.03.2012 р. № 16 [PERSON] , 2007 року народження, є інвалідом з дитинства за захворюваннями: розумова відсталість ступеня дебільності, ускладнена недорозвиненість речі 1 рівня, аутистичні риси характеру. Відповідно до виписки з історії хвороби від 27.02.2015 року № 695, виадної ТМО "Психіатрія" у м. Києві дитина має діагноз: дитячий аутизм (зі зниженням інтелекту ступеня легкої розумової відсталості), системний недорозвиток мови 1 рівня, потребує спеціального цілодобового догляду. Позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] . у листопаді 2019 року працівниками служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області за вказаною адресою здійснено обстеження, за результатами якого складено акт обстеження житлово-побутових умов, з якого вбачається, що за даною адресою знаходиться житловий будинок, який перебуває в стані будівництва, у зв"язку з чим не введений в експлуатацію. В будинку є електроенергія, проведений газ та є водопостачання, проте опалення відсутнє. Облаштована для проживання одна житлова кімната, кухня, ванна. (а.с. 32) Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Він працює на посаді виконуючого обов"язки генерального директора Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам"яток історії, культури і заповідних територій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). З висновку № 100-18429 від 29.12.2020 р., складеного службою у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, вбачається, що [PERSON] категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , 2007 року народження. Вважає, що всі непорозуміння в сім"ї відбулись тільки у зв"язку з тим, що він вважає за необхідне лікувати дитину, але мати дитини вважає, що дитину необхідно оформити до інтернату. Відповідач не відсторонювався він виховання та утримання сина, сплачує аліменти. Саме по собі посилання заявника на те, що відповідач не займається вихованням сина і не забезпечує його потреби не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року, задоволено позов [PERSON] . Постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви, тобто з 14.01.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В ч. 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до Ч. 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 статті 19 СК України). 29 грудня 2020 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією було надано до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с. 100) Вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим. Відповідальним органом не було з`ясовано ставлення відповідача до дитини, фактичні причини ухилення батька від участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Не враховано, що батько проживає окремо від дитини, проти позбавлення батьківських прав заперечує, виплачує аліменти в міру можливості, отже вказаний висновок не підтверджує, що відповідач, який не має негативних характеристик, свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками відносно дитини, втратив цікавість до дитини, а інтереси дитини вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, який залишилася проживати з бабусею та дідусем. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed