Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

09.08.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Академії Державної пенітенціарної служби, в якому просить: - визнати незаконним та скасувати наказ № 156/ОС від 14 липня 2022 року Академії Державної пенітенціарної служби про звільнення із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. - зобов`язати Академію Державної пенітенціарної служби поновити на роботі, нарахувати та виплатити невиплачену заробітну плати за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням на підставі наказу № 156/ ОС від 14.07.2022 року. Обґрунтовано позов,\~зокрема,\~тим,\~що з\~02.02.2016\~позивач відповідно\~до контракту\~від 01\~лютого 2016\~року працювала\~начальником кафедри\~теорії та\~історії держави\~і права,\~конституційного права\~Академії Державної\~пенітенціарної служби,\~10.04.2017\~-\~переведено на\~посаду завідувача\~кафедри теорії\~та історії\~держави і\~права,\~конституційного права\~Академії ДПтС,\~02.02.2021\~по 01.02.2026\~-\~продовжено термін\~дії контракту\~з позивачем\~за посадою\~завідувача кафедри\~теорії та\~історії держави\~і права,\~конституційного права\~Академії ДПтС.\~Наказом від\~14\~липня 2022\~року №\~156/ОС\~позивача звільнено\~із займаної\~посади у\~зв`язку\~із скороченням\~штату та\~чисельності працівників\~відповідно до\~пункту 1\~статті 40\~КЗпП України\~та припинено\~дію контракту\~від 02\~лютого 2021\~року.\~У зв`язку\~з введенням\~в дію\~наказу Міністерства\~юстиції України\~від 11.03.2022\~№ 1130/5\~«Про затвердження\~структури та\~штатів Академії\~Державної пенітенціарної\~служби» посада\~завідувача кафедри\~теорії та\~історії держави\~і права,\~конституційного права\~скорочується,\~а натомість\~вводиться посада\~начальника кафедри\~теорії та\~історії держави\~і права,\~конституційного права.\~Вважає,\~що скорочення\~посади завідувача\~кафедри теорії\~та історії\~держави і\~права,\~конституційного права\~та введення\~посади начальника\~кафедри цієї\~ж кафедри\~є удаваним\~(фіктивним)\~скороченням чисельності\~та штату\~працівників Академії\~ДПтС,\~тому наказ\~від 14\~липня 2022\~року №\~156/ОС\~про звільнення\~із займаної\~посади у\~зв`язку зі\~скороченням чисельності\~та штату\~працівників є\~незаконним та\~таким,\~що підлягає\~скасуванню,\~оскільки у Статуті Академії ДПтС не встановлено додаткових вимог до осіб, які займають посади науково-педагогічних працівників на посадах начальників та завідувачів кафедр. Коло завдань\~та обов`язків\~завідувачів кафедр\~та начальників\~кафедр Академії\~ДПтС не\~відрізняються за\~своїм змістом,\~а посадові\~кваліфікаційні вимоги\~до цих\~посад не\~містять відмінностей, що підтверджують локальні нормативні акти, тому фактичного скорочення посади завідувача кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права не відбулося ні шляхом об`єднання чи перетворення, у зв`язку з цим не є ні реорганізацією, ні перепрофілюванням, адже Академія ДПтС, як юридична особа, не зазнає злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення чи змін у напрямах основної діяльності. Крім того, вказує на те, що їй не було запропоновано усі наявні вакантні посади які відповідають її спеціальності, кваліфікації чи посаді, а також не запропоновано посаду начальника кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 22.08.2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що посади вільного найму завідувача та атестована начальника кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права не є тотожними. Позивачка дійсно з 02.02.2016 працювала начальником кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права, а з 10.04.2017 завідувачем кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права. Наказом №156/ОС від 14.07.2022 звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України та припинено дію контракту від 02.02.2021. Підставою для скорочення став наказ Міністерства юстиції України №1130/5 від 11.03.2022 «Про затвердження структури та штатів Академії Державної пенітенціарної служби». Згідно з наказом 1130/5 посаду завідувача кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права скорочено, та введено посаду начальника кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права з обов`язковою вимогою призначення на цю посаду особи з числа атестованого складу, тобто яка має спеціальне звання. Позивачка, а ні на час введення у дію наказу 1130/5, а ні на день звільнення не мала спеціального звання, та з приводу присвоєння спеціального звання до Академії не зверталась. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд встановив наступне. [PERSON] з 02.02.2016 працювала начальником кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права. 10.04.2017 завідувачем кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права, та відповідно до наказу №156/ОС від 14.07.2022 її звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України та припинено дію контракту від 02.02.2021. Підставою для скорочення став наказ Міністерства юстиції України №1130/5 від 11.03.2022 року «Про затвердження структури та штатів Академії Державної пенітенціарної служби». Згідно з наказом №1130/5 від 11.03.2022 посаду завідувача кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права скорочено, та введено посаду начальника кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права з обов`язковою вимогою призначення на цю посаду особи з числа атестованого складу, тобто яка має спеціальне звання. Позивачка на час введення у дію наказу №1130/5 від 11.03.2022 та на день звільнення не мала спеціального звання. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 та 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, і які існували на день звільнення. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Наказом №1130/5 від 11.03.2022 року Академію переведено на нову структуру та штат. Цим же наказом скасовано структуру та штат які діяли відповідно до наказів Міністерства юстиції України №869/к від 07.05.2021 та №1930/к від 16.08.2021. Таким чином, в Академії відбулися зміни в організації виробництва і праці. У статті 1 КЗпП України встановлено, що кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби). Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально- виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. Частиною 5 статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» № 2713-ІУ від 23.06.2005 року встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, до кола яких особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, як спеціальні суб`єкти права, не належать, оскільки не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять саме службу. Призначенню вільнонайманої особи на посаду начальницького складу передує проходження такою особою військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для служби та заяви про прийняття на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України з усіма необхідними документами до органу чи підрозділу, в якому така особа бажає проходити службу, після чого відповідний орган, вивчивши документи кандидата приймає остаточне рішення про прийняття або неприйняття такого кандидата на службу з призначенням на посаду. Первинне спеціальне звання присвоюється відповідно до наказу міністра юстиції України. Позивачкою не було отримано спеціального звання. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим позиванм не було надано беззаперечних доказів про звернення до відповідача з наданням\~відповідних документів для прийняття на службу. Вищенаведене узгоджується із правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/20961/17 (провадження № 61-2899св19). З огляду на вищенаведене позивачка звільнена з вільнонайманої посади, а начальник кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права, на час звільнення позивача, повинен мати спеціальне звання полковник внутрішньої служби, позивач не є атестованою особою, тому останній не була запропонована зазначена посада. До таких висновків прийшов також Верховний Суд України у своїй постанові від 06.07.2021 у справі № 428/12217/19. Як встановлено судом, позивачу було запропоновано інші вакантні посади, які відповідають її кваліфікації та досвіду. Зокрема, 26.04.2022 Ректором Академії було видано наказ №86/ОС відповідно до якого наказано попередити персонал Академії про заплановане звільнення за скороченням штату. Позивач була відсутня на робочому місці, у цей же день засобами електронної пошти було направлено персональне попередження про заплановане звільнення із займаної посади та повідомлення про вакантні посади, також це було продубльовано у месенджері вайбер. Про отримання позивачем попередження та повідомлення свідчать надані докази (а.с.27,42,43). 02.05.2022 позивачу надано повідомлення про наявні вакантні посади, а саме посаду заступника начальника Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби», яке направлялось 26.04.2022, та з яким остання також ознайомилась у цей день. 06.06.2022 позивачу було надано повідомлення про наявні вакантні посади професора кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права Академії Державної пенітенціарної служби, а також доцента цієї ж кафедри. Ректором Академії було підписано наказ №149/ОС про звільнення позивача згідно з п.1 ст. 40 КЗпП з 04.07.2022. Оскільки позивач була відсутня на робочому місці на дату звільнення та перебувала на лікарняному, то відповідно до наказу №151/ОС від 04.07.2022 дату звільнення було перенесено на дату першого робочого дня після виходу з лікарняного. З урахуванням того, що позивач відмовилась ставити підпис про згоду або незгоду із запропонованими посадами, тому 14.07.2022 було складено акт №3. 14.07.2022 був перший робочий день після виходу позивача з лікарняного, тому відповідно до наказу №156/ОС позивача було звільнено саме у цей день. За приписами ч.1-2 ст. 235 КЗпП України незаконно звільнений працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, тобто на тій посаді на підприємстві, установі чи організації, з якої він був незаконно звільнений, а також на його користь має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу. В зв`язку з відсутністю посади завідувача кафедри теорії та історії держави і права, конституційного права та відсутності у позивача спеціального звання полковника внутрішньої служби, тому позивач не може обіймати цю посаду. Враховуючи вище викладене, в задоволенні позову [PERSON] до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, з підстав заявлених позивачем, слід відмовити.

Outcome: dismissed