Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . 30.09.2021 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради надійшло повідомлення про неналежне виконання батьківських обов`язків громадян [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: старшу дочку та малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ). Мати та батько з дитиною спільно проживають за адресою: [ADDRESS] . Старша дочка проживає та навчається у Києві. Крім того встановлено, що мати та батько офіційно не працевлаштовані та зловживають алкогольними напоями. Сусіди та близькі родичі неодноразово викликали наряди поліції в будинок за місцем проживання дитини через сварки батьків між собою. В будинку відсутнє опалення, газо- та водопостачання. Також, за наявності харчів у холодильнику (зі слів малолітнього та з фотографій, наданих батьком) дитину не годували, він часто приходив голодний до школи, харчувався по сусідах. Через все вищевказане та повторний виклик сусідами наряду поліції 28.09.2021 року був здійснений спільний виїзд фахівців з соціальної роботи та працівників Служби у справах дітей Боярської міської ради, а також працівників поліції за адресою: [ADDRESS] . Батьки до оселі для обстеження умов проживання нікого не допускали, навіть працівників поліції. Поспілкуватися з батьком дитини та самим малолітнім вдалося тільки на вулиці в присутності сусідів та наряду поліції. Малолітній [PERSON] працівникам Служби у справах дітей розповів, що матір часто била його, що в школі знали про побиття дитини. Батько до нього фізичну силу не застосовував. Постійне зловживання матір`ю та батьком алкоголем створює загрозу життю та здоров`ю дитини. Таке відношення батьків до дитини негативно позначається на її самоствердженні. Також, батьки не в повній мірі займаються вихованням, навчанням і розвитком дитини, не піклуються про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створюють належні умови для розвитку природних здібностей дитини, не готують її до самостійного життя та праці. 30.09.2021 року для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей негайно, після отримання повідомлення, про безпосередню загрозу життю та здоров`ю дітей, разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, провела оцінку рівня безпеки дітей. За результатами оцінки рівня безпеки дитини, були виявлені факти безпосередньої загрози його життю, здоров`ю та потреби у вжитті невідкладних заходів для забезпечення його безпеки. В зв`язку з цим 30.09.2021 року дитина була невідкладно направлена до КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня», для обстеження його стану здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з ним. Відповідно до виписного епікризу від 05.10.2021 року заключний діагноз - функціональна диспепсія. За час перебування малолітнього [PERSON] [INFO] в КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня», м. Боярка, вул. Хрещатик, буд. 83, ні батько, ні мати дитину жодного разу не відвідували, не телефонували, матеріально не допомагали. 04.10.2021 року на підставі Наказу начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради, малолітній [PERSON] [INFO] , був влаштований на тимчасове проживання, до моменту встановлення опіки над малолітнім, до рідної бабусі [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] вбачається, що сім`я проживає в будинку [ADDRESS] . Умови проживання в неналежному стані. Всюди у будинку антисанітарія. Зі слів сусідів батько не проживав з сім`єю на протязі близько 2- х років, мати зловживає спиртними напоями, дитина часто заплакана та голодна. На підставі вищевказаного позивачі просили суд відібрати у [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину [PERSON] [INFO] Стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на користь малолітнього [PERSON] [INFO] в розмірі 3000 грн. ( три тисячі грн.) до досягнення ним повноліття. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.10.2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, заявив клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ). Мати та батько з дитиною спільно проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Встановлено, що 30.09.2021 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради надійшло повідомлення про неналежне виконання батьківських обов`язків громадян [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, 28.09.2021 року був здійснений спільний виїзд фахівців з соціальної роботи та працівників Служби у справах дітей Боярської міської ради, а також працівників поліції за адресою: [ADDRESS] . Батьки до оселі для обстеження умов проживання нікого не допускали, навіть працівників поліції. Поспілкуватися з батьком дитини та самим малолітнім вдалося тільки на вулиці в присутності сусідів та наряду поліції. За результатами перевірки повідомлення було прийнято рішення про негайне відібрання дітей у батька. Малолітній [PERSON] працівникам Служби у справах дітей розповів, що матір часто била його, що в школі знали про побиття дитини. Батько до нього фізичну силу не застосовував. Постійне зловживання матір`ю та батьком алкоголем створює загрозу життю та здоров`ю дитини. Таке відношення батьків до дитини негативно позначається на її самоствердженні. Також, батьки не в повній мірі займаються вихованням, навчанням і розвитком дитини, не піклуються про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створюють належні умови для розвитку природних здібностей дитини, не готують її до самостійного життя та праці. 30.09.2021 року для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей негайно, після отримання повідомлення, про безпосередню загрозу життю та здоров`ю дітей, разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, провела оцінку рівня безпеки дітей. За результатами оцінки рівня безпеки дитини, були виявлені факти безпосередньої загрози його життю, здоров`ю та потреби у вжитті невідкладних заходів для забезпечення його безпеки. В зв`язку з цим 30.09.2021 року дитина була невідкладно направлена до КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня», для обстеження його стану здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з ним. Відповідно до виписного епікризу від 05.10.2021 року заключний діагноз - функціональна диспепсія. 04.10.2021 року на підставі Наказу начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради, малолітній [PERSON] [INFO] , був влаштований на тимчасове проживання, до моменту встановлення опіки над малолітнім, до рідної бабусі [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Звертаючись до суду із позовною вимогою про відібрання дітей, позивач посилався, зокрема, на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З акту обстеження житлово-побутових умов малолітнього [PERSON] , [INFO] , вбачається, що сім`я проживає в будинку [ADDRESS] . Умови проживання в неналежному стані. Всюди у будинку антисанітарія. Зі слів сусідів батько не проживав з сім`єю на протязі близько 2- х років, мати зловживає спиртними напоями, дитина часто заплакана та голодна. Виконавчий комітет Боярської міської ради Київської області на підставі встановлених обставин проживання дітей, 30.09.2021 року прийнято рішення №1/1 про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] та надання висновку суду щодо відібрання дітей від батька без позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. В п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, крім іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх обов`язків, щодо виховання дітей, тому позовна вимога щодо відібрання дитини від відповідачів є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково. Згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідач не позбавлений можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення йому дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на дитину. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є людиною працездатного віку, здорова. Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на дитину 2022 pоку в Україні складає на дитину віком від 6 до 18 років починаючи з 1 січня становить 2618 гривень. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що батьки грубо, систематично і вже тривалий час ухиляються від виконання своїх обов`язків, щодо виховання дітей, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав та вважає необхідним стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1309 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого Законом для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення кожною дитиною повноліття. Вимоги про стягнення аліментів в розмірі 3000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів необхідність стягнення даної суми аліментів на дитину відповідного віку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3632 грн. (за 4 вимоги майнового характеру), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial