Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

У січні 2020 року ПрАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивувало тим, що 30 грудня 2013 року між [PERSON] та ЗАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» (яке в подальшому було перейменовано у ПрАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня») було укладено договір підряду на виготовлення з матеріалів замовника продукції - столярних виробів за ескізами, наданими замовником. На виконання договору відповідачем за актами приймання-передачі було передано товариству дошку дубову необрізну вищого сорту та дошку дубову необрізну 1 сорту. Загальний об`єм переданого матеріалу склав 25,3 куб. м. на загальну суму 122705 гривень. Вартість робіт за договором склала 152360 гривень. 28 серпня 2014 року [PERSON] та ЗАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» було укладено договір підряду № 28.08-2014 на виготовлення продукції з матеріалів замовника, відповідно до якого товариство зобов`язалось своїми силами, власними інструментами і механізмами виконати комплекс робіт з виготовлення із матеріалів замовника, обробки, оздоблення та доставки столярних виробів за ескізами, наданими замовником, а [PERSON] зобов`язалась прийняти та оплатити виконанні виконавцем роботи. Відповідно до акту приймання-передачі майна по договору зберігання від 25 грудня 2013 року та акту приймання-передачі матеріалів замовника № 2 від 18 листопада 2014 року загальний об`єм пиломатеріалів складав 22,45 куб.м. на суму 110481 гривня договірна сума замовлення за специфікацією складала 243292 гривні. За договором підряду від 30 грудня 2013 року [PERSON] отримано дерев`яні вироби з деревини дуба, які були встановлені в квартирі за адресою: [ADDRESS] . зазначені вироби були передані відповідачу за актами приймання-передачі від 04 грудня 2015 року та від 20 січня 2016 року. За договором підряду від 28 серпня 2014 року дерев`яні вироби з деревини ясеня були встановлені в квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , будучи не задоволеною якістю дерев`яних виробів, звернулась до суду з позовом про розірвання договорів підряду та стягнення матеріальних збитків. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 10 січня 2017 року, розірвано договір підряду від 30 грудня 2013 року, розірвано договір підряду № 28.08-2014 від 28 серпня 2014 року та стягнуто з ПрАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» на користь [PERSON] майнові збитки в сумі 626699 гривень 50 копійок. ПрАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» рішення суду виконало, відшкодувало відповідачу збитки у повному обсязі. Проте, вироби залишились встановленими в квартирі та повернуті підряднику (виконавцю) не були. Таким чином, у такий спосіб відбулось безпідставне збагачення [PERSON] на суму, що становить вартість зазначених виробів, які залишились у неї. Вартість отриманих відповідачем дерев`яних виробів з урахуванням недоліків, які встановлені експертизою, складає 540349 гривень 69 копійок, що підтверджується розрахунком вартості виробництва продукції за договором на виготовлення виробів від 30 грудня 2013 року та за договором на виготовлення виробів № 28.08-2014 від 28 серпня 2014 року. Просить суд стягнути з відповідача вартість отриманих за договорами виробів у сумі 540349 гривень 69 копійок. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року залучено до участі у справі правонаступника позивача - ТОВ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримала викладене у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача (а.с. 204-206), просила суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Пояснила, що факт демонтажу будівельних виробів та відмови товариства прийняти ці вироби нічим не підтверджується. Відповідач безпідставно посилається на застосування строку позовної давності, оскільки рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року набрало законної сили 10 січня 2017 року, товариство з цим позовом звернулось до суду 08 січня 2020 року, тобто в межах строку позовної давності. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, підтримала викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 182-188) та запереченнях (а.с. 213-217). Зазначила, що під час розгляду цивільної справи № 760/13712/16-ц за позовом [PERSON] про розірвання договорів та стягнення коштів товариство не висловлювало позицію щодо повернення столярно-меблевих виробів, а тому суд не покладав на неї обов`язок щодо повернення цих виробів. Враховуючи висновки експерта, використання столярно-меблевих виробів, які були небезпечними для життя та здоров`я, було неможливим, вироби були демонтовані, а товариство в той час відмовилось прийняти неякісну продукцію. Зазначила, що сума, яку просить позивач стягнути, викликає сумнів, оскільки розрахунки вартості виробництва продукції за договорами зроблені самим позивачем при укладенні цих договорів. Рішення суду позивач добровільно не виконував, тому лише у 2019 році з останнього виконавчою службою було стягнуто завдані збитки. Крім того, просить застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між [PERSON] та ЗАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» (яке в подальшому було перейменовано у ПрАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня») було укладено договір підряду на виготовлення з матеріалів замовника продукції - столярних виробів за ескізами, наданими замовником (а.с. 14-20). На виконання договору відповідачем за актами приймання-передачі було передано товариству дошку дубову необрізну вищого сорту та дошку дубову необрізну 1 сорту. Загальний об`єм переданого матеріалу склав 25,3 куб. м. на загальну суму 122705 гривень. Вартість робіт за договором склала 152360 гривень (а.с. 21, 26, 27). 28 серпня 2014 року [PERSON] та ЗАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» було укладено договір підряду № 28.08-2014 на виготовлення продукції з матеріалів замовника, відповідно до якого товариство зобов`язалось своїми силами, власними інструментами і механізмами виконати комплекс робіт з виготовлення із матеріалів замовника, обробки, оздоблення та доставки столярних виробів за ескізами, наданими замовником, а [PERSON] зобов`язалась прийняти та оплатити виконанні виконавцем роботи (а.с. 32-37). Відповідно до акту приймання-передачі майна по договору зберігання від 25 грудня 2013 року та акту приймання-передачі матеріалів замовника № 2 від 18 листопада 2014 року загальний об`єм пиломатеріалів складав 22,45 куб.м. на суму 110481 гривня договірна сума замовлення за специфікацією складала 243292 гривні. З позову вбачається, що [PERSON] , будучи не задоволеною якістю дерев`яних виробів, звернулась до суду з позовом про розірвання договорів підряду та стягнення матеріальних збитків. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року розірвано договір підряду від 30 грудня 2013 року, розірвано договір підряду № 28.08-2014 від 28 серпня 2014 року та стягнуто з ПрАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» на користь [PERSON] майнові збитки з урахуванням індексу інфляції в сумі 863750 гривень 74 копійки (а.с. 44-53). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 січня 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року в частині стягнення майнових збитків з урахуванням індексу інфляції в сумі 863750 гривень 74 копійки та судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПрАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» на користь [PERSON] майнові збитки в сумі 626699 гривень 50 копійок та судовий збір у розмірі 6890 гривень. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 54-59). З позову встановлено, що ПрАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» рішення суду виконало, відшкодувало відповідачу збитки у повному обсязі. Проте, вироби залишились встановленими в квартирі та повернуті підряднику (виконавцю) не були. Позивач вважає, що у такий спосіб відбулось безпідставне збагачення [PERSON] на суму, що становить вартість зазначених виробів, які залишились у неї. Просить стягнути з відповідача вартість отриманих за договорами виробів у сумі 540349 гривень 69 копійок. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 910/13271/18. Вбачається, що оскільки договори підряду розірвані рішенням суду та позивачем відшкодовані відповідачу завдані збитки, тому товариство має право на відшкодування вартості виробів, виготовлених та вмонтованих за цими договорами [PERSON] . Разом з тим, на підтвердження вартості отриманих відповідачем дерев`яних виробів в сумі 540349 гривень 69 копійок стороною позивача наданий суду лише розрахунок вартості виробництва продукції за договором на виготовлення виробів від 30 грудня 2013 року та за договором на виготовлення виробів № 28.08-2014 від 28 серпня 2014 року (а.с. 144). Зазначений розрахунок складений та підписаний бухгалтером ПрАТ «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня», тобто фактично вартість залишків виробів визначив сам позивач. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, наданий позивачем розрахунок ґрунтується на припущеннях, тому його не можна вважати належним доказом, що підтверджує реальну вартість виробництва продукції за договорами. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed