Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

02 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту належності належності трудової книжки. Заява мотивована тим, що у 2021 році заявник з метою оформлення пенсії він звернувся до заінтересованої особи, проте йому було відмовлено через не підтвердження трудової діяльності, а саме: існує розбіжність в написанні по-батькові в паспорті та в трудовій книжці. Заявник просить суд задовольнити заяву, оскільки без встановлення факту належності трудової книжки, він не може реалізувати своє право на пенсійне забезпечення. Заявник у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про розгляд справи повідомлявся належним чином завчасно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Долинським РВ УМВС України в Кіровоградській області 17.10.2006 року, та у картці платника податків, виданої 24.04.1998 року, ім`я заявника - [PERSON] . В трудовій книжці серії [NUMBER] ім`я заявника написано на російській мові як [PERSON] . З довідки Центрально-Міського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 3/49 від 29.06.2021 року вбачається, що вона видана на ім`я [PERSON] . Згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування Форма ОК-7 індивідуальні відомості про застраховану особу складені на [PERSON] , номер облікової картки застрахованої особи [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] . Відповідно до Рішення про відмову в призначенні пенсії № 046150008726 від 12.11.2021 року [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії, оскільки по-батькові заявника не співпадає з даними вказаними в його паспорті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 12 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Враховуючи вищенаведене та те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу потрібно заявнику для реалізації права на пенсійне забезпечення, а законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, тому суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved