Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третьої особи - Служби у справах дітей Шпиківської селищної ради Тульчинського району про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2000 року він проживав з відповідачем у цивільному, а з 2016 року - у зареєстрованому шлюбі. За час їх спільного проживання у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після його вступу в 2015 році до ЗСУ відповідач, зловживаючи спиртними напоями, почала вкрай неналежно відноситись до своїх батьківських обов`язків щодо їхніх дітей. Рішенням Тульчинського районного суду від 07.11.2019 у відповідача були відібрані їхнї діти та передані на виховання та утримання до соціального будинку, розміщеного в м.Вінниця. Звільнившись із військової служби у 2019 році він забрав дітей із соціального будинку та зараз вони проживають разом із ним. Діти перебувають на його повному утриманні. Оскільки спільне життя з відповідачем у них не склалося, тому у 2020 році вони шлюб розірвали. Мати дітей, фактичне місце проживання якої йому невідоме, матеріальної допомоги на утримання дійтей не надає, не піклується про їх фізичних і духовний розвиток, зовсім не спілкується з ними, не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, діти не отримують від неї жодного подарунку на день народження. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їхнім життям, на протязі не менше чим три роки не відвідує дітей ні дома, ні в школі. В зв`язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей - дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття. В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовні заяві обставини, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, відомостей про причину своєї неявки до суду не надала, у встановлений судом строк відзив на позов не подала. Третя особа - представник служби у справах дітей Шпиківської селищної ради Тульчинського району в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування Шпиківської селищної ради. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 19.04.2016 по 28.02.2020 сторони перебували в зареєстрованому шлюбу, про що свідчить копія рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.01.2020 у справі №148/814/19, яке набрало законної сили 28.01.2020 (а.с.9-10). Згідно копій повторних свідоцтв про народження від 10.11.2017 серія [NUMBER] (а.с.7) та від 11.11.2017 серія [NUMBER] (а.с.8), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19.06.2019, зареєстрованих в реєстрі за №2-1098 (а.с.13) та №2-1101 (а.с.14), копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2019 №170905351 (а.с.15) та №170905460 (а.с.16), дітям [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії технічного паспорту на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12) вбачається, що даний паспорт позивач виготовив на своє ім`я 19.04.2019. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 07.11.2019 у справі №148/1440/18, яке набрало законної сили 22.12.2018, у [PERSON] відібрано без позбавлення батьківських прав неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та передано їх під опіку Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області як органу опіки і піклування. Факт набрання рішенням законної сили встановлено судом з КП "Д-3". Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії характеристики, виданої на [PERSON] Печерським старостинським округом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області 09.08.2022 №310 (а.с.90), протягом останніх двох років [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Місце проживання невідоме. За час проживання на території Печерського старостинського округу гр. [PERSON] проявила себе з негативної сторони, вела аморальний спосіб життя, вживала алкогольні напої, неналежним чином відносилась до виховання своїх неповнолітніх дітей, а саме дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Діти були вилучені із сім`ї, із матір`ю не проживали протягом одного року, вона їх не відвідувала, коли вони знаходились в реабілітаційному центрі м.Вінниці. В даний час гр. [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не підтримує. Згідно копії інформаційної довідки Печерської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шпиківської селищної ради Вінницької області від 22.08.2022 №424 (а.с.91) вбачається, що [PERSON] навчається у 7 класі Печерської ЗШ І-ІІІ ступенів, а [PERSON] - у 5 класі. Питанням навчання, виховання, утримання дітей займається батько [PERSON] . Мати [PERSON] з родиною не проживає ( в даний час невідоме місце її перебування), про дітей не піклується, питанням навчання та виховання не займається, шкільні заходи не відвідує упродовж останніх двох років. Діти проживають з батьком. Дарина та Антон систематично відвідують школу, беруть активну участь у її житті, питань щодо порушень поведінки немає. Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] від 16.08.2022 (а.с.92) вбачається, що комісією було встановлено, що [PERSON] дійно проживає та зареєстрований в житловому будинку в [ADDRESS] . Загальна площа будинку становить 39,5 кв.м. Біля будинку є присадибна ділянка в розмірі 0,48 га. В будинку є опалення, вода, каналізація, ванна, туалет. В будинку проживають: дружина [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] . В будинку зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх двох років [PERSON] не займалась вихованням дітей, їх не відвідувала, з ними не проживала. В даний час сім`я забезпечена продуктами харчування, засобами гігієни. Будинок обладнаний побутовою технікою та необхідними меблями. Діти мають місце для уроків та для відпочинку. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.48), затвердженого рішення виконавчого комітету Шпиківської селищної ради від 18.04.2022 №35 (а.с.47), комісія з питать захисту прав дитини Шпиківської селищної ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] .Також даним висновком встановлено, що мати - [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться їхнім життям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, матеріально не утримує. Надані позивачем докази, зокрема: копія рішення виконавчого комітету Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області №24 від 27.07.2018 (а.с.17), копія повідомлення служби у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області від 31.07.2018 №01-9-386 (а.с.18), копію характеристики від 27.07.2018 №628 (а.с.21), копію протоколу засідання опікунської ради від 27.07.2018 (а.с.22), копію акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.05.2018 (а.с.23) суд до уваги не бере, так як дані докази стосуються 2018 року та надані ще до ухвалення судом рішення про відібрання дітей у відповідача. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 , як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюютьсяСімейним та Цивільним кодексами України. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п.15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В свою чергу, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача суду не надала. Натомість, наявними в матеріалах справи доказами доведений той факт, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання малолітніх дітей, зокрема з часу відібрання у неї дітей остання подальшою долею дітей, станом їх здоров`я, навчанням, розвитком, інтересами, здібностями, потребами та їх бажаннями не цікавиться, тобто не проявляє батьківської турботи, а отже її поведінка та відношення до дітей не змінилася. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Відтак, з врахуванням наведеного суд вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей, виходячи в першу чергу з інтересів дітей, оскільки відповідач,як встановлено у судовому засіданні, дійсно ухиляється без будь-яких об`єктивних на те причин від виконання своїх батьківських обов`язків та участі у вихованні дітей не приймає, матеріально дітей не утримує, не піклується про їхфізичний та духовний розвиток. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд виходить з слідуючого. Згідно ч. 2 та 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законнних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2022 встановлено в розмірі 2744 грн., а тому, відповідно, розмір аліментів для дитини даного віку не може бути меншим 1372 грн. Відтак, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом врахованоінтереси дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною, інших утриманців не має, виходячи з визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання її доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, а не в заявленому позивачем розмірі. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надала суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітніх дітей, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позовну заяву пред`явлено до суду 14.03.2022, тому, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 992,40 грн, а також понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 грн ( а.с.1). Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial