Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

В липні 2022 року\~ позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В заяві посилався на те, що 29.08.1998 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] 2000 року народження та [PERSON] 2009 року народження. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та постійні сварки, втрата почуттів та поваги один до одного, фактично сім`я припинила своє існування, шлюб носить формальний характер, а тому просив шлюб розірвати. 28 липня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, вимоги позову просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направила. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 серпня 1998 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № [NUMBER] , зареєстрованим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис 1234. Від шлюбу сторони мають дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Із позову та заяви позивача, встановлено, що подальше спільне проживання позивача та відповідача є неможливим. Відповідно до\~статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою\~статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved