Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

05 березня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 104552 грн 71 коп, а також судовий збір у розмірі 1762 грн 00 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15 грудня 2010 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 19000 грн 00 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Також при укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що відповідач при укладанні Договору дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк належним чином виконав зобов`язання щодо видачі кредиту, а [PERSON] порушив умови кредитного договору та станом на 22 лютого 2018 року має заборгованість у сумі 104552 грн 71 коп, яка складається з: 48996 грн 16 коп заборгованість за тілом кредиту; 44363 грн 32 коп відсотки за користування кредитов; 5738грн 14 коп нарахована пеня; 500 грн 00 коп фіксована частина штрафу, 4954 грн 89 коп пр.оцентна складова штрафу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2018 року головуючим суддею визначено Швед Н.П. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. від 18 квітня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 березня 2019 року справу передано для розгляду судді Кондратьєвій Н.А. 14 січня 2020 року до суду надійшла заява АТ КБ «Приватбанк» про уточнення позовних вимог, згідно з якою сума заборгованості [PERSON] станом на 17 грудня 2019 року становить 255112 грн 70 коп, з яких: 89168 грн 83 коп заборгованість за тілом за тілом кредиту; 16463 грн 46 коп відсотки, нараховані за прострочення кредиту; 136856 грн 00 коп нарахована пеня; 500 грн 00 коп фіксована складова штрафу; 12124 грн 41 коп процентна складова штрафу, які позивач просить стягнути з відповідача. 10 червня 2020 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову з таких підстав. Позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за кредитним договором від 15 грудня 2010 року в сумі 255112,70 грн, а саме не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по процентам та комісії, а також нарахування пені, штрафів, неустойки. Тому заявлені суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягає задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не надав, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги недоведені. Надана позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітником банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до нього. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з нормами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є первинною підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Також позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували видачу кредиту та його часткове погашення, а тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також сума відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості за кредитним договором в розмірі 255112,70 грн, враховуючи, що згідно з анкетою-заявою він отримав кредит в розмірі 1900,00 грн. Доведеність наявної суми заборгованості є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Крім того, позивач надав суду докази порушення ним умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час, за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Таким чином, неустойка у вигляді штрафів, фіксована частина та процентна складова стягненню не підлягає. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік і належні докази щодо погодження сторонами збільшення вказаного терміну позивачем суду не надані. Крім того, позивач не надав доказів того, що йому кредитна картка, передбачена умовами Заяви, була видана, а також не надано відомостей, що підтверджують строк дії картки, що є істотними умовами договору. Також позивач не надав суду доказів відкриття на його ім`я рахунку і виписки по такому рахунку. Саме ці відомості мали б підтвердити розмір грошових коштів, які він отримав, рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Додана до матеріалах справи Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» не містить відомостей про отримання вказаних документів ним як позичальником, ознайомлення з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей документ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни до Умов та Правил споживчого кредиту. Таким чином, у нього відсутня заборгованість перед Банком, а тому з наведених ним підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 15 червня 2020 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначає, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та підписав заяву від 15 грудня 2010 року. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши заяву, він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованих на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Крім того, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується його власним підписом в заяві про приєднання. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договір банківського обслуговування в цілому. Таким чином, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах. Таким чином між банком та позичальником укладено договір в письмовій формі. Укладення кредитного договору в такій формі законодавству України не суперечить. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами із зразками підписів і відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який він вказав. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснити дистанційне обслуговування. Отже, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 10 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору. користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Щодо посилання відповідача на Закон України «Про споживче кредитування», то банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією. Таким чином договір укладений до норм чинного законодавства та є чинним. Підписавши анкету заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, то позивачем надана суду копія анкети-заяви від 15 грудня 2010 року, з якої чітко вбачається така інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Також з копії анкети-заяви вбачається, що [PERSON] надав згоду на укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я кредиту «Універсальна» та засвідчив це особистим підписом. Також до позовної долучено довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку в розмірі 30% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу. Тобто сторонами при укладенні Кредитного договору були погоджені усі істотні умови договору. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифів банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом по справі. Відповідач розрахунок заборгованості не спростував, свого розрахунку не надав, судово-економічні експертизи у справі не призначалися. Отже, оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, відповідно, між Банком і [PERSON] було укладено договір, який ніким не оспорений, відповідно, є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Правовідносини між сторонами тривають і належним чином зобов`язання відповідачем не виконані. Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду у справі № 6-16цс15, позивач зазначає, що у справі, яка розглядається, Банк надав наказ про затвердження редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до Банку з метою подальшого укладення договору. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума кредитного ліміту по картці. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Крім того, підпис позичальника на кредитному договорі свідчить, що йому добре було відомо і цілком зрозумілі всі умови цього договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Відповідач не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався карткою, що говорить про прийняття ним діючих умов банківського обслуговування. Крім того, суду надано банківську виписку, яка є первинним документом. З даної виписки вбачається, що відповідач знімав кошти, потім частково погашав заборгованість за кредитним договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійним обставинам справи. Розрахунок заборгованості сформовано за допомогою автоматизованого програмного комплексу, а тому сумнівів у його достовірності не виникає. Щодо порядку нарахування відсотків та заборгованості за кредитом, то такий здійснювався з урахуванням коефіцієнта на тіло/прострочене тіло кредиту за відповідний період. Нарахування за відповідною ставкою проводиться на максимальний залишок заборгованості по тілу/простроченому тілу кредиту за період. Також сторони при укладенні договору дійшли згоди щодо нарахування пені та штрафів. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різні види санкцій. Тлумачення неможливості одночасного застосування штрафу та пні прямо суперечить установленому законодавця, який в законах України прямо передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, оскільки характер правопорушення є різним. Щодо зменшення розміру неустойки, то чинне законодавство не містить заборон щодо застосування такого виду правових наслідків у разі порушення зобов`язання як неустойка. Отже, пеня за неналежне виконання зобов`язання за договором в частині погашення сум кредиту та відсотків кредиту підлягає стягненню з відповідача. Стосовно строку дії договору та кредитної картки, то дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Тому кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Крім того, строк позовної давності як загальної так і спеціальної позивачем отримано при зверненні до суду, оскільки строк дії картки вказано на лицевій сторін картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної картки до останнього дня серпня 2018 року. Банк звернувся до суду з позовом 27 лютого 2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити повному обсязі. 20 жовтня 2020 року [PERSON] подав заперечення на від повідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке. Позивач не надав суду доказів оформлення та укладення між сторонами та, відповідно, отримання ним Умов та правил надання банківських послуг і тарифів, щоб в сукупності із заявою, довідкою про умови кредитування свідчило про укладення у належній формі договору про надання банківських послуг. Саме підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Довідки і умови кредитування не свідчать про беззаперечне ознайомлення клієнта з умовами та правилами банківських послуг. Під час підписання анкети-заяви банк ні з якими умовами та правилами його не ознайомлював. Також в супереч ст. ст. 9, 11 Закону України «Про споживче кредитування» банк не надав йому інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Також позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення. Крім того, неустойка у вигляді пені та штрафів, фіксована частина та процентна складова одночасному стягненню з відповідача не підлягають. Період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік і належні докази щодо погашення сторонами збільшення вказаного терміну, позивачем суду не надано. Також розмір пені може бути зменшено, відповідно до закону, якщо він значно перевищує розмір збитків. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей документ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни до Умов та Правил споживчого кредиту. За таки обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як складова (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З наведених них обставин просить в позові відмовити. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 листопада 2021 року головуючим суддею визначено Поворозника Д.Б. 07 червня 2022 року представник відповідача [PERSON] подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив таке. ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 255112,70 грн, з яких: 89168,83 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту), в тому числі 89168,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16463,46 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 136856,00 грн заборгованість з пені; 500,00 грн штраф (фіксована складова); 12124,41 грн штраф (процентна складова). Проте з такою сумою заборгованості відповідач не погоджується. Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] , підписуючи заяву від 15 грудня 2010 року, погодився із умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, які складають між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. З даними твердженням позивача він не погоджується, зважаючи на таке. Згідно із ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В даному випадку застосування конструкції договору приєднання його умови розробив позивач АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі у сім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 Цивільного кодексу України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку), лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 128/149/17. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути заборгованість за тілом кредиту, відсотками, штрафи та пеню. Як на підставу своїх позовних вимог про погашення кредиту, позивач посилається на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які відповідач [PERSON] не підписував. Проте до матеріалів справи додані Умови та Правила надання банківських послуг, що не підписані відповідачем, тобто в даному випадку немає жодних підтверджень того, що відповідач розумів, ознайомився та погодився із умовами та правилами надання банківських послуг. А підписана ним заява від 15 грудня 2010 року не свідчить про це. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не підписані відповідачем, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Також надані позивачем Умови та Правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як в даному випадку у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Сама по собі підписана заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Відповідно, відсутні будь-які правові підстави для стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору згідно договору від 15 грудня 2010 року. Крім того, із розрахунків заборгованості по кредитному договору від 15 грудня 2010 року (виписки по рахунку) вбачається, що [PERSON] з кредитної картки за період з 15 грудня 2010 року до 01 листопада 2016 року отримав коштів та здійснив платежів на загальну суму 123768,60 грн. Одночасно за період з 15 грудня 2010 року до 24 вересня 2018 року відповідач погасив заборгованість по кредитному договору на загальну суму 165745,11 грн. Враховуючи наданий самим позивачем розрахунок заборгованості та вказані платежі, [PERSON] жодних заборгованостей перед відповідачем немає. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20. Оскільки відповідач повернув кредитні кошти, в сумі більшій, ніж він використав кредитних коштів, відповідно і немає законних підстав для стягнення з відповідача будь-якої заборгованості за договором від 15 грудня 2010 року. Представник позивача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до позовної заяви додав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 07 червня 2022 року заперечив проти задоволення позову. Надав пояснення, аналогічні наведеним у вказаному письмовому поясненні. Надалі в судове засідання відповідач та його представник не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Частиною 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07 вересня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 12 вересня 2022 року. Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Суди встановили, що 15 грудня 2010 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої йому було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1900,00 грн та видано кредитну картку. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20180227/2103 від 04 червня 2020 року на виконання кредитного договору [PERSON] було надано кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 15.12.2010, термін дії 07/14; № [NUMBER] , дата відкриття 13.01.2011, термін дії 12/14; № [NUMBER] , дата відкриття 19.08.2014, термін дії 12/17; № [NUMBER] , дата відкриття 09.09.2014, термін дії 08/18. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку розпочався 15.12.2010. У подальшому відбувалася зміна кредитного ліміту 1000 грн 00 коп (15.12.2010), 300 грн 00 коп (10.10.2011), 00 грн 00 коп (15.12.2010), 1500 грн 00 коп (18.01.2011), 1700 грн 00 коп (21.07.2011), 1900 грн 00 коп (21.08.2011), 1640 грн 00 коп (28.03.2012), 1370 грн 00 коп (17.12.2012), 9000 грн 00 коп (06.07.2016), 25300 грн 00 коп (31.01.2017), 00 грн 00 коп (18.07.2018). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 15 грудня 2010 року станом на 17 грудня 2019 року заборгованість [PERSON] становила 255112 грн 70 коп, з яких: 89168 грн 83 коп заборгованість за тілом за тілом кредиту; 16463 грн 46 коп відсотки, нараховані за прострочення кредиту; 136856 грн 00 коп нарахована пеня; 500 грн 00 коп фіксована складова штрафу; 12124 грн 41 коп процентна складова штрафу. З даної довідки також вбачається, що банк 23 жовтня 2020 року відмінив штрафи за минулі періоди згідно з власним рішенням та після відміни штрафів залишок до сплати залишився в сумі 121217,27 грн. Крім того, з даного розрахунку вбачається, що [PERSON] повернув Банку за вказаний період 165745,11 грн. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, підписану [PERSON] , витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», які не підписані відповідачем. Як описано вище, АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 15 грудня 2010 року станом на 17 грудня 2019 року становила 255112,70 грн, а після відміни Банком штрафів залишок до сплати залишився в сумі 121217,27 грн. Зі свого боку, заперечуючи проти заявлених у справі вимог, [PERSON] стверджує, що заявлена до стягнення сума не ґрунтується на укладеному між сторонами договорі, наданий позивачем розрахунок не підтверджений матеріалами справи, він повністю сплатив отриману у борг суму коштів та не був ознайомлений належним чином з наданими банком умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами обслуговування кредитної картки. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафі та пені, суд зазначає таке. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як ст. 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 частини першої цієї статті, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 1055 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 128/149/17. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, відсотками та штрафи. Як на підставу своїх вимог про погашення кредиту, позивач посилався на витяг з умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем. При цьому, в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач [PERSON] , ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву від 10 грудня 2010 року. Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані відповідачем, на думку суду, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Так, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, сама по собі підписана заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача штрафів, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача тіла кредиту, суд зазначає таке. Як описано вище, звертаючись до суду з цим позовом, Банк на його обґрунтування надав, зокрема, заяву [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку з рахунку, довідки щодо встановлення кредитного ліміту та строку дії карток. З доданих банком виписки з рахунку та розрахунку заборгованості встановлено, що при нарахуванні заборгованості за кредитним договором до графи залишок після операції були включені: щомісячні комісія, відсотки за користування, страховий платіж, пеня за прострочку кредиту, які не були передбачені умовами підписаної позивачем заяви приєднання до умов та правил. При цьому, механізм нарахування банком відсотків включав сукупність зазначених складових (сум). Визначена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) у розмірі 89168,83 грн, на думку суду, не підтверджена належними доказами. Так, з наданої Банком виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] з кредитної картки за період з 15 грудня 2010 року до 01 листопада 2016 року отримав коштів та здійснив платежів на загальну суму 123768,60 грн. Водночас за період з 15 грудня 2010 року до 24 вересня 2018 року відповідач погасив заборгованість по кредитному договору на загальну суму 165745,11 грн. Зокрема, згідно з цією випискою відповідач сплатив (поповнення картки): 01 жовтня 2016 року 50000,00 грн, 17 березня 2017 року 8000,00 грн, 30 березня 2017 року 5600,00 грн, 19 жовтня 2017 року 3600,00 грн, 10 лютого 2018 року 4100,00 грн, 24 вересня 2018 року 70000,00 грн. Тобто сума лише описаних платежі, без врахування інших в невеликих сумах, є значно вищою, ніж сума за тілом кредиту, яку Банк просить стягнути з [PERSON] . Також після сплати 24 вересня 2018 року суми 70000,00 відповідач до 23 жовтня 2020 року більше не використовував кредитних коштів. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про відсутність належним чином обґрунтованої підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 89168,83 грн. При цьому, за змістом ч. ч. 1, 3, 4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 2 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Однак позивач не подав до суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених у справі вимог, зокрема, не долучив обґрунтованого розрахунку заборгованості, який узгоджується з матеріалами справи. Разом з тим, згідно з випискою по рахунку, наданою позивачем, позичальник користувався кредитними коштами та повністю сплатив заборгованість перед банком відповідно до умов підписаної між сторонами заяви від 15 грудня 2010 року про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». При цьому, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом відсутності заборгованості відповідача за тілом кредиту. Зокрема, суд враховує, що за спірний період позичальник за рахунок кредитних коштів отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, купував товари та перераховував кошти на інші рахунки. Разом з тим, через термінал самообслуговування, шляхом безготівкового перерахунку тощо відповідач повернув кредитні кошти. Крім того, банк здійснював автоматичне погашення заборгованості шляхом перерахування (списання) коштів з іншої картки відповідача, що підтверджується випискою по його рахунку за період з 15 грудня 2010 року до 20 жовтня 2020 року. Крім того, суд зазначає, що в разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. ч. 3, 4 ст. 213 Цивільного кодексу України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». Так, «Contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») означає, що слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» («under the diminant sinfluence of the party»). Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20. Враховуючи наведені вище, обставини, документи, норми і принципи законодавства та практику суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. Також оскільки суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed