Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 05.07.2019 року, який зареєстровано Олександрійським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №189. Побудувати відносини у сім`ї на почуттях взаємної любові та поваги один до одного сторонам не вдалось, спільне життя не склалось через відсутність взаємопорозуміння між ними та різними поглядами на уклад сімейного життя і стосунки подружжя. Сторонам не вдалось створити справжню сім`ю, вони наразі проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільним бюджетом не пов`язані, фактичні шлюбні відносини припинили та майже не спілкуються. Від шлюбу спільних дітей не мають, спір про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між сторона відсутній, але розривати шлюб у добровільному порядку через органи ДРАЦС відповідач не бажає. Позивач вважає, що за таких обставин їх шлюб носить формальний характер, примирення є неможливими та такими, що суперечить його інтересам, тому просить шлюб розірвати. Рух справи в суді Позов подано до суду 01.07.2022 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.07.2022 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Строк на примирення просить не надавати, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 22.07.2022 року, 16.08.2022 року, 08.09.2022 року та 22.09.2022 року, жодного разу не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином шляхом. Так, судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, призначені на 22.07.2022 року, 16.08.2022 року та 08.09.2022 року, було направлено поштою на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану в установленому порядку, а саме: [ADDRESS] . Поштові відправлення з судовими повістками про виклик відповідача в судові засідання на 16.08.2022 року та 08.09.2022 року повернулись на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Разом з тим, судову повістку про виклик відповідача в судове засідання на 22.07.2022 року останньою було отримано, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке повернулось на адресу суду. Крім того, виклик відповідача в судове засідання на 22.09.2022 року було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзив на позов він відповідача на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті\~279\~та частини 8 статті\~178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 22.09.2022 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається з свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 05.07.2019 року, шлюб зареєстрований Олександрійським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №189. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають, спір про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, відсутній. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть, спільним бюджетом не пов`язані, на даний час проживають окремо. Побудувати відносини у сім`ї на почуттях взаємної любові та поваги один до одного сторонам не вдалось, спільне життя не склалось через відсутність взаємопорозуміння між ними та різними поглядами на уклад сімейного життя і стосунки подружжя. Між ними відсутній намір на збереження сімейних відносин та шлюбу. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.\~56\~СК\~України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач є особою з інвалідністю, йому встановлено І групу інвалідності з дитинства по зору, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія [NUMBER] , тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене судовий збір в сумі 992,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved