Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . У зареєстрованому шлюбі з відповідачем позивач не перебувала. Відомості про батька дитини записані у свідоцтві про народження відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 10.09.2019 по справі № 320/839/19 про встановлення батьківства та стягнення аліментів. На теперішній час дитина проживає разом позивачем. Заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина відповідач не має. [PERSON] проживає в Запорізькій області, але покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не приймає педагогічної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини, життям свого сина, його фізичним, моральним та духовним розвитком, здоров`ям не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною. Фактично він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та свідомо уникає зустрічей з власним сином, який як ніхто потребує батьківського піклування. На сьогоднішній день дитині вже 11 років, останній раз батько бачив сина влітку 2018 року, син вже не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки відповідач жодного разу не проявив до сина інтересу, взагалі його не бачив та навіть не чув. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина знаходиться на диспансерному обліку у невролога та психіатра з діагнозом: «Затримка психо-мовного розвитку, легка розумова відсталість з патологічними формами поведінки». Дитина періодично лікується в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. На лікування та реабілітацію сина за призначеннями лікарів позивачем постійно витрачаються значні фізичні та моральні зусилля. В цей непростий період життя дитині як ніколи потрібна підтримка батька, яку він не отримує. Згідно медичного висновку № 108 від 16.09.2020 дитині надано статус інваліда. Батько жодного разу не цікавився та не спілкувався з лікарями щодо стану дитини, медичні обстеження, про його хвороби та методи лікування. Всі питання щодо виховання та турботи за дитиною вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син з 2018 року пішов до 1 класу дітей з , особливими потребами Загальноосвітньої школи № 24 м. Мелітополя, зараз навчається у 4 Ж класі. Лише позивач приводить та забирає сина із школи, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини. Для розвитку дитини позивачка прикладаю всі свої зусилля та можливості. Батько в школу ніколи не приходив, батьківські збори не відвідував, шкільним життям та успіхами в навчанні дитини не цікавився. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивачки та їхньої дитини, йому відомі всі можливі засоби зв`язку зі позивачкою та сином, а з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом, у зв`язку з чим просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою від судді Запорізького районного суду Запорізької області 07.12.2021 справу було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він не погоджується з викладеними у позовній заяві обставинами, стосовного того, що він фактично самоусунувся від спілкування з сином та свідомо уникає зустрічей з ним, оскільки така неактивна участь у житті сина спричинена тривалим конфліктом між сторонами, проживанням сторін у різних містах, неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні сина. Після розірвання стосунків відповідач позбавлений можливості спілкування із сином та вважає, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, яка має вкрай неприязні стосунки із відповідачем. Всі ці умови позивачка створила сама, оскільки зруйнувала сім`ю відповідача та вдавалася до шантажу. Відповідач та позивачка ніколи не перебували у шлюбі, позивачка створювала та продовжує створювати обставини, що унеможливлюють спілкування з дитиною, вона завжди мешкала у м. Мелітополі, а відповідач у м. Запоріжжі, це підтверджує той факт, що він не має змоги відвідувати навчальні та медичні заклади, батьківські збори. Також зазначає, що він з самого народження утримував сина [PERSON] , та продовжує його матеріально утримувати. Але в 2019 році позивачка [PERSON] звернулася до суду та встановила факт батьківства, якого відповідач не заперечував, стягнула аліменти, а тепер має намір позбавити відповідача батьківських прав. Всі звинувачення, що відповідач не спілкується з дитиною та не відвідую її зумовлені тільки негативним відношенням до нього позивачки. Посилання позивачки [PERSON] у позовній заяві на те, що нехтування відповідачем його батьківськими обов`язками принижує гідність нашої дитини та може в подальшому привести до негативних наслідків, нічим не підтверджуються. Просить відмовити у позові, вважає, що позбавлення батьківських прав та розірвання зав`язків з дитиною означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, подібні правові висновки викладені у низці постанов у Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 | року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 1 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовується цей захід як крайня міра впливу та захисту прав дитини. Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та заяву в якій просили справу слухати без їхньої участі. Позивачка [PERSON] в ході підготовчого засідання повідомила, що не має наміру подавати відповідь на відзив. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 10.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач, її представник, відповідач та його представник, а також представник третьої особи не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили, жодних заяв або клопотань до суду не надсилали. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28.02.2020, актовий запис № 1081. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою ТОВ «КК «Шахтарська» від 02.11.2021 встановлено, що [PERSON] мешкає в [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Мелітопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24 від 28.08.2021 № 212 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у 4 Ж класі Мелітопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24. За час навчання батько дитини [PERSON] в школу не приходив, батьківські збори не відвідував. Відповідно до довідки КНП «ЦПМСД» Мелітопольської міської ради Запорізької області № 01-22/173 від 18.11.2021, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку а амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 9. На прийом до лікаря хлопчик з`являється у супроводі матері [PERSON] . Батько дитини [PERSON] до амбулаторії жодного разу не звертався. Згідно з висновком виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням № 13/13 від 10.02.2022, члени комісії враховуючи, що на сьогоднішній час батько дитини - [PERSON] бажає спілкуватись з дитиною, піклуватись про її розумовий, духовний, фізичний розвиток, відсутність доказів того, що батько дитини є неблагонадійним та спілкування з ним суперечить інтересам дитини, прийшли до висновку про відсутність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 у справі №645/731/18, від 29 січня 2020 у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 у справі №640/15049/17, від 13 березня 2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 у справі №331/5427/17. Вирішуючи спір, суд враховує, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Так, під час судового засідання встановлено, що відповідач [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина, відповідач бажає приймати участь у вихованні дитини, намагається відновити спілкування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] , які б свідчили про його свідоме ухилення від виховання дитини та наявність у цьому лише його вини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом не встановлено злісного небажання відповідачем [PERSON] виконувати свої обов`язки по вихованню сина. Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що сам по собі факт не проживання разом із дитиною та наявність заборгованості по сплаті аліментів не може слугувати достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав з урахуванням обставин прояву відповідачем ініціативи та бажання спілкуватися із сином, піклуватися про нього й брати участь у його вихованні та утриманні. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. На підставі ст.150, 164-166 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed