Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

12.08.2022 року [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб та визначити місце проживання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 жовтня 1999 року у відділі РАГС Виноградівського РУЮ Закарпатської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №174. Від даного шлюбу народилась одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, сім`я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. На даний час син [PERSON] проживає разом з позивачем, який постійно турбується про нього і має можливість забезпечити дитину всім необхідним, слідкує за його розвитком та виховує. Позивач немає наміру перешкоджати відповідачці у здійсненні її прав та обов`язків, як матері, однак в інтересах дитини вважає, що син має проживати з батьком. В судове засідання позивач не з`явився однак надав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення яким розірвати шлюб та встановити місце проживання дитини з батьком. Відповідачка до суду не з`явилася, проте надала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Третя особа до суду не з`явилась, проте надала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутність. Дитина відносно якої вирішується спір про місця проживання, [PERSON] , подав письмову заяву, в якій зазначив про своє бажання проживати разом із батьком. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 30 жовтня 1999 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження, видане відділом РАГС Виноградівського РУЮ Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №174 (а.с.6). В шлюбі народилась одна дитина: неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області від 01.03.2007 року серії [NUMBER] (а.с.11). Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній.\~ З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дитини. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. У відповідності до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як видно з свідоцтв про народження та одруження, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після того як, більше 5 років тому відповідачка переїхала, дитина залишилась проживати за місцем проживання батька [PERSON] і цей факт сторонами не оспорюється, а тому не потребує додаткового доказування. Враховуючи, що дитина досягла 14 років і має право самостійно вирішувати місце свого проживання, висновок органу опіки та піклування судом не вимагався. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, Конвенції про права дитини ратифіковану 27.02.1991 р., стать дитини, суд вважає доцільним визначення місця проживання дитини з батьком [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дитини. Таким чином, визнання в цій частині відповідачем [PERSON] пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, є всі підстави для визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Судові витрати в справі покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved