Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

04 липня 2022 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до ТзОВ "ФК Форт", треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С.С., про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року №140384 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ "ФК Форт" заборгованості, у розмірі 43837 грн. 68 коп., таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутого за виконавчим написом, у розмірі 6210 грн. 49 коп. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовував тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 11 червня 2021 року вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №140384, за яким стягнуто із [PERSON] на користь ТзОВ "ФК Форт" заборгованість за кредитним договором, у розмірі 38787 грн. 68 коп., за тілом кредиту, 5000 грн. заборгованості за відсотками, 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса. Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 31 січня 2022 року відкрито виконавче провадження ВП №68428347 із примусового виконання даного виконавчого напису (а.с.8). [PERSON] вважає виконавчий напис таким, що вчинений безпідставно, з істотним порушенням вимог закону та порядку його вчинення, оскільки будь-яких угод (кредитних договорів) [PERSON] ні з відповідачем, ні з іншими юридичними особами, про яких вказано у виконавчому написі, ніколи не укладав, а відтак у нього не могли виникнути жодні боргові зобов`язання перед ними. У зв`язку з наведеним, доходить висновку, що приватному нотаріусу Остапенку Є.М. взагалі не подавались оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Поряд з цим, на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не переконався у безспірності вимог відповідача до позивача та взагалі існування заборгованості. Тобто, остання, безумовно не була безспірною, так як доказом на підтвердження безспірності вимог може бути лише документ, яким боржник визнає суму заборгованості перед кредитором. [PERSON] вказав, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано вимог постанови КМУ\~№662\~від 26.11.2014\~року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", оскільки виконавчий напис можливо вчинити лише на підставі оригіналу кридитного договору. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований у реєстрі за №140384, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ "ФК Форт" заборгованості за кредитним договором, та повернення стягнутого за виконавчим написом, у розмірі 6210 грн. 49 коп. Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, у розмірі 5977 грн. 20 коп. Ухвалою суду від 05.07.2022 року \~відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 06.07.2022 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису. В судовому засіданні представник позивача Кондратішина В.В. позовні вимоги підтримала, просить них задовольнити з підстав заззначених у позовній заяві. Представник відповідача ТзОВ "ФК Форт" в судове засідання не з`явився. Відповідач ТзОВ "ФК Форт" в скерованій до суду письмовій заяві позов [PERSON] визнав, просить зменшити розмір судових витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов, пояснень щодо позову не подали. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані суду докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за №140384, за яким стягнуто із [PERSON] на користь ТзОВ "ФК Форт" заборгованість за кредитним договором, у розмірі 38787 грн. 68 коп., за тілом кредиту, 5000 грн. заборгованості за відсотками, 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, разом 43837 грн. 68 коп. Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 31 січня 2022 року відкрито виконавче провадження ВП №68428347 (а.с.8) із примусового виконання даного виконавчого напису. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За правилами частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно пункту 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною\~постанову КМУ\~№662\~від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Таким чином, шляхом системного аналізу Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, з урахуванням визнання незаконної норми, викладеної у пункті 2 згаданого Переліку, установлено, що кредитний договір між сторонами, який нотаріально не посвідчений, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 638/850/16-ц. Відповідачем не було надано доказів того, що ним до нотаріуса були надані будь-які документи, що підтверджують безспірність заборгованості у вказаний у виконавчому написі період. Зокрема, відповідачем не було надано доказів подання ним нотаріусу виписки з рахунку позивача, яка б містила обов`язкові реквізити, що повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (дата здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо). Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від кредитної установи, коли були нараховані відсотки, в якому розмірі та за який період було нараховано відсотки, яким є розмір заборгованості та чи існує заборгованість взагалі. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З дослідженого виконавчого напису встановлено, що з [PERSON] , [INFO] , місце народження невідомо, місце роботи невідомо, зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] на користь ТзОВ "ФК Форт" стягнуто заборгованість за кредитним договором, у розмірі 38787 грн. 68 коп., за тілом кредиту, 5000 грн. заборгованості за відсотками, 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, разом 43837 грн. 68 коп. З копії паспорта позивача встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Велимче Ратнівського району Волинської області. Реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] . У виконавчому написі є наявна розбіжність в даних про особу боржника [PERSON] , у даті його народження. Відповідно до п.3) ч.1 ст.3 Закону Про виконавче провадження підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів. Статтею 4 Закону Про виконавче провадження встановлено вимоги до виконавчих документів. У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Відповідно ч.4 даної статті виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону. Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства, а тому він не підлягає виконанню. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса\~Остапенка Є.М. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню. В частині позову [PERSON] до ТзОВ "ФК Форт" про повернення стягнутих коштів за виконавчим написом слід відмовити. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно п.1) ч.2 вказаної статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Дослідженими доказами встановлено, що ТзОВ "ФК Форт" набуло цивільних прав та обов`язків кредитора (стягувача), якому ТзОВ "ФК" Морган Кепітал" відступлено право вимоги на підставі договору №92-Ф відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги майнових прав, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гороховою Н.В. 30 грудня 2020 року за реєстровим №724, якому в свою чергу ПАТ "КБ "Надра" на підставі договору №GL2N014341ПВ260 про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округуЧайкою І.Г. 14 травня 2020 року за реєстровим №638 відступлено право вимоги за кредитним договором №887777/ФО/10 від 11 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ "КБ "Надра" та [PERSON] . Наявність кредитного договору №887777/ФО/10 від 11 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ "КБ "Надра" та [PERSON] , позивачем, його представником, не оспорювалась. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом ч.1 ст.527 ЦК України. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 01.06.2022 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Кондратішиною В.В.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Кондратішиною В.В.; акт про приймання - передачі наданих послуг від 01.06.2022 року, відповідно до якого [PERSON] було надано правову допомогу на загальну суму 3000 грн; копію прибуткового касового ордера №1 від 23.06.2022 року за яким [PERSON] сплачено адвокату Кондратішиній В.В. 3000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами - ч.6 ст.137 ЦПК України. При розгляді справи відповідач подав клопотання про зменшення розміру судових витрат. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 року (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання. Отже, враховуючи складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, суд дійшов висновку, що з відповідача ТзОВ "ФК\~Форт" слід стягнути на користь позивача 3000 грн понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу. Також судом установлено, що [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. за подання позовної заяви немайнового характеру, відтак належить стягнути з ТзОВ "ФК\~Форт" на користь позивача вказану суму судового збору. Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача ТзОВ "ФК\~Форт" на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 3000 грн., разом 3992 грн. 40 коп.

Outcome: partial