Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач 13.12.2021 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та просив усунути йому перешкоди у користуванні гаражем за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання протиправним та скасування припису Приморської районної адміністрації «щодо усунення порушень Правил благоустрою міста Одеси» від 03.11.2021 р. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 2006 року, на його думку, законно користується гаражем у тупиковому заїзді за адресою: [ADDRESS] . Однак через перебування чималої кількості автомобілів у дворі його будинку, водії , які залишали свої автомобілі у дворі, перекривали доступ до його гаражу. Позивач вказує на його звернення до відповідача з листом з проханням узгодити розміщення юніпаркеру, на що отримав відповідь, що райадімінстрація не заперечує проти проведення робіт із влаштуванням юніпаркеру. 03.11.2021 р. позивач виявив на місці влаштованого юніпаркеру припис відповідача «щодо усунення порушень Правил благоустрою міста Одеси» із зазначенням про можливий його демонтаж. Вважає, що оскаржуваний припис був прийнятий не розсудливо, оскільки виконання вказаного припису матиме на його думку, не сприятливі наслідки для нього, оскільки він буде позбавлений можливості користуватись гаражем. У зв`язку з чим, позивач змушений був звернутись до суду зі вказаним позовом. Ухвалою суду від 17.12.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 20.01.2022 року. До суду 24.01.2022 року надійшов відзив від Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що позивачем зазначається, що Приморська районна адміністрація Одеської міської ради надала згоду на встановлення юніпаркеру та надає до суду лист від 23.09.2017 року № Г-2535, в якому Приморська районна адміністрація Одеської міської ради зазначає, що " з метою поліпшення умов експлуатації гаражу, який знаходиться в користуванні, райадміністрація не заперечує проти проведення робіт за вказаною адресою при обов`язковому дотриманні Правил благоустрою території міста Одеси та утримання прилеглої території до гаражу в належному санітарному стані", вказаний лист не є тим документом, який надає дозвіл на встановлення юніпаркеру. У Приморської районної адміністрації Одеської міської ради відсутні повноваження щодо видання такого роду дозволів. У зв`язку з неодноразовими скаргами, які надходили на адресу райадміністрації, уповноваженими особами райадміністрації було здійснено вихід на місце. Відповідно до п. 1.1. рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №389 від 31.10.2019 року райадміністрація ОМР доручено постійно проводити перевірку території районів міста на предмет виявлення самовільно встановлених юніпаркерів, бетонних блоків, шлагбаумів, стаціонарного спеціального обладнання, засобів примусового обмеження швидкості («лежачі поліцейські»), стовпчиків, ланцюгів та інших елементів благоустрою, що погіршують експлуатаційні характеристики об`єктів благоустрою та/або обмежують вільний рух пішоходів і транспорту на території міста Одеси (крім огорож). Згідно п. 1.2. вказаного рішення райадміністрації ОМР уповноважені направляти або вручати власникам, користувачам, балансоутримувачам, особам, що встановили чи розмістили зазначені у підпункті 1.1 пункту 1 цього рішення елементи, приписи щодо самостійного усунення порушень шляхом їх демонтажу та приведення об`єктів благоустрою в первісний стан у строк до десяти календарних днів. Так як власника чи користувача зазначеного юніпаркера не було встановлено, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було направлено листа на адресу балансоутримувача - голові ОСББ "Аркадіївський" гр. Бляхарському О.В. для відповідного реагування . Повторно лист ПРА ОМР на адресу ОСББ було направлено 17.09.2021 р. (за№ С-577/3 тд.). Балансоутримувач за вказаною адресою ніяк не відреагував на листи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, райадміністрацією було здійснено заходи щодо встановлення особи власника (встановлювача) юніпаркера за адресою: [ADDRESS] . В межах наданих повноважень рішенням № 389 від 31.10.2021 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради видано ПРИПИС від 03 листопада 2021 року про необхідність демонтажу юніпаркера. Ухвалою суду від 07.07.2022 року підготовче засідання по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача не з`явився у судове засідання, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 06.06.2006 року Приморська районна адміністрація видала розпорядження №1288, яким надала дозвіл [PERSON] на улаштування металевого гаражу за адресою: [ADDRESS] тимчасово до реконструкції району, згідно схеми, узгодженої районним архітектором, зобов`язавши [PERSON] укласти з КП «ДЄЗ «Фонтанське» договір на право користування гаражем (а.с.18). 26.05.2006 року Управлінням архітектури та містобудування ОМР розглянуто запит Приморської районної адміністрації по питанню встановлення металевого гаражу [PERSON] , та узгоджено встановлення гаражу по [ADDRESS] , зазначено , що при встановленні гаражу необхідно благовлаштувати прилеглу територію(а.с.20). Згідно Договору від 01.10.2006 р. , укладеного між КП ДЄЗ «Фонтанський» та [PERSON] , та Договору від 05.03.2013 р., укладеного між КП «ЖКС «Фонтанський» та [PERSON] , останній є власником гаражу за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), загальною площею 19 кв.м.(а.с.21-22). 26.07.2017 року [PERSON] звернувся із заявою до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, згідно якої просив дозвіл на розміщення та узгодження схеми встановлення юніпаркеру в тупіковому заїзді перед в`їздом до його гаражу, який встановлений за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на звернення [PERSON] від 23.09.2017 №Г-2535, вбачається , що з метою поліпшення умов експуатації гаражу, який знаходиться у користуванні [PERSON] , райадміністрація не заперечує проти проведення робіт за вказаною адресою при обов`язковому дотриманні Правил благоустрою території м.Одеси та утриманні прилеглої території до гаражу в належному санітарному стані (а.с.16). 03.11.2020 року [PERSON] видано припис щодо усунення порушень Правил благоустрою міста Одеси в термін до 10 календарних днів демонтувавши самовільно розміщений елемент благоустрою: юніпаркер, [ADDRESS] (а.с.17). 09.04.2021 року №С-577тд Приморською районною адміністрацією ОМР направлено листа голові ОСББ «Аркадіївський» та [PERSON] щодо демонтажу юніпаркера у дворі багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] (а.с.39). 08.07.2021 року №С-577/2тд Приморською районною адміністрацією ОМР направлено листа [PERSON] щодо демонтажу технічного засобу примусового обмеження руху (юніпаркера) у дворі багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] (а.с.40). 11.09.2021 року Приморською районною адміністрацією ОМР направлено листа голові ОСББ «Аркадіївський» та [PERSON] з повідомленням про знаходження на контролі райадміністрації питання по встановлення елементів благоустрою на території загального користування за адресою: [ADDRESS] (а.с.41-42). Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що прибудинкова територія це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку . Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист дззз людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної злісності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2. ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1. ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд погоджується із порушенням прав позивача виданням відповідачем припису з урахуванням існуючої практики, зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №815/1568/16 та постанови Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/288/20, де зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи. Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.4 ст. 10 ЦПК України суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Окрім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Суомінен проти Фінляндії» №37801/97 від 01.07.2003р., яке, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або ж відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати та дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. Разом із тим, суб`єкт владних повноважень має уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим, а висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватись лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Згідно з п. 1.1. Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 389 від 31.10.2019 р., районним адміністраціям Одеської міської ради було доручено постійно проводити перевірку території районів міста на предмет виявлення самовільно встановлених юніпаркерів, бетонних блоків, шлагбаумів, стаціонарного спеціального обладнання, засобів примусового обмеження швидкості («лежачі поліцейські»), стовпчиків, ланцюгів та інших елементів благоустрою, що погіршують експлуатаційні характеристики об`єктів благоустрою та/або обмежують вільний рух пішоходів і транспорту на території міста Одеси (крім огорож). В наданих відповідачем документах та інших матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про погіршення експлуатаційних характеристик об`єктів благоустрою та/або обмеження вільного руху пішоходів і транспорту у зв`язку із встановленням юніпакрера, який забезпечує можливість доступу позивача до гаража, яким він користується на законних підставах. Також з урахуванням наявних матеріалів, відсутні підстави вважати, що юніпаркер, як елемент благоустрою, був встановлений позивачем самовільно, що є однією з підстав можливої вимоги щодо демонтажу таких елементів згідно із Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №389 від 31.10.2019 року. Обставинами справи підтверджується обізнаність відповідача щодо місця розташування юніпаркеру та видання ним листа від 23.07.2017 року № Г-2535 про відсутність заперечень з цього приводу на конкретний запит позивача щодо можливості улаштувати юніпаркер саме таким чином, як він був встановлений. Посилання відповідача на відсутність повноважень на видання дозволу на улаштування юніпаркеру не свідчить про порушення позивачем вимог законодавства щодо благоустрою та, як наслідок, обґрунтованості та вмотивованості винесення у наступному припису про демонтаж. Відповідачем не надано додаткових обґрунтувань чи доказів щодо змін обставин чи вимог інших уповноважених органів, які призвели до видання припису про демонтаж юніпаркеру 03.11.2021 року, окрім звернень на гарячу лінію третьої особи, в яких також не зазначається в чому саме полягає порушення правил благоустрою чи прав третіх осіб наявністю вказаного юніпаркеру. Отже, застосування найнесприятливішого наслідку для сторони у вигляді демонтажу елементу благоустрою, повинно бути законним, а також прийнятим із урахуванням всіх важливих обставин справи та з дотриманням балансу інтересів суб`єкта владних повноважень із мірою застосованих наслідків. З урахуванням наведеного, суд вважає, що у даній справі відсутні належні та допустимі докази які б свідчали про порушення правил благоустрою існуванням юніпаркеру, який забезпечує можливість доступу до гаража позивача. Таким чином, суд зазначає, що Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради належним чином не наведено наявність достатніх і обґрунтованих підстав для прийняття оскаржуваного припису і зобов`язання позивача демонтувати елемент благоустрою - юніпаркер, що розташований за адресою: [ADDRESS] і забезпечує можливість користування позивачем гаражем. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, беручи до уваги особу позивача та забезпечення йому можливості користування гаражем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved