Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач 24 грудня 2021 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] на тимчасово окупованій території Донецької області у м. Макіївка. Після її смерті відкрилась спадщина на частину недоотриманої пенсії. 17 листопада 2021 року, після встановлення факту смерті судом, позивач отримала свідоцтво про смерть [PERSON] 13 жовтня 2021 року позивач звернулась до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На час подання заяви до нотаріальної контори у позивача було відсутнє свідоцтво про смерть, яке відповідає законодавству України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач письмово просила справу розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади в особі Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі відповідно до законодавства України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка народилась у селі Телелюй Дрязинського району Вороненської області Російської Федерації, яка померла [INFO] у м. Макіївка Донецької області, Україна. На підставі вищевказаного рішення, 17 листопада 2021 року Дніпровським відділом ДРАЦС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Макіївка Донецької області (а.с. 9). 12 жовтня 2021 року позивач звернулась до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою державного нотаріуса П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. від 14 грудня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , як спадкоємиці, яка не прийняла спадщину в установлений законом термін (а.с. 13). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прийняття спадщини тощо. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 червня 2021 року справа № 155/1584/18 (61-10364св20). Враховуючи фактичні обставини справи, проаналізувавши доводи позивача з приводу поважності пропуску строку для прийняття спадщини та надані докази для підтвердження вказаних обставин, а саме: отримання свідоцтва про смерть спадкодавця лише 17 листопада 2021 року, тобто після спливу строку, встановленого на прийняття спадщини, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, на звернення із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved