Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] неправомірно отримані бюджетні кошти у розмірі 4398.54 грн. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначав, що 29.03.2018 року [PERSON] звернулася до Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради з заявою про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Згідно з декларацією відповідача від 29.03.2018 року заявниці отримала за період з 01.09.2017 по 28.02.2018 року лише державні допомоги, які призначалися позивачем. На підставі заяви та декларації відповідача від 29.03.2018 року відповідачу та членам її сімї було призначено допомогу на період з 01.03.2018 по 31.08.2018 року у розмірі 335.37 грн. щомісячно. З аналогічними заявами та деклараціями відповідачка зверталася до управління 27.09.2018, 28.03.2019 року. На підставі наданих нею документів було призначено допомогу на наступні періоди: з 01.09.2018 р. по 28.02.2019 р. у розмірі 819.96 грн щомісячно, з 01.03.2019 по 31.08.2019 р. у розмірі 471.27 грн. У подальшому управлінням було встановлено, що відповідачка з 25.09.2017 року по 30.06.2020 року навчалася у ДНЗ «Харківський регіональний центр професійної освіти поліграфічних медіа технологій та машинобудування» та отримувала стипендію , яка не була вказана у поданих нею деклараціях. У зв`язку з неповідомленням відповідачкою інформації щодо отримання стипендії, яка відповідно до методики є доходи , відбулася переплата бюджетних коштів за період з 01.03.2018 по 31.08.2019 року. Наявність відповідної переплати було визначено відповідачкою, що підтверджується її заявою від 10.09.2019 року. На підставі заяви відповідачки сума переплати утримувалася із подальших виплат. Залишок переплати складає 4398.54 грн. Утримувати відповідний залишок переплати немає можливості, оскільки відсутні нові призначення відповідачу. На адресу відповідача направлено повідомлення про необхідність повернення бюджетних коштів, але жодних заходів останньою не вчинено. Ухвалою Октябрськього районного суду м.Полтави від 11.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, прохав проводити розгляд за їх відсутності, прохав вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення слухання справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положень ст. ст. 280, 247 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів та без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беру ть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У ході судового розгляду встановлено, що 29.03.2018 року [PERSON] звернулася до Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради з заявою про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Згідно з декларацією відповідача від 29.03.2018 року заявниці отримала за період з 01.09.2017 по 28.02.2018 року лише державні допомоги, які призначалися позивачем. На підставі заяви та декларації відповідача від 29.03.2018 року відповідачу та членам її сім`ї було призначено допомогу на період з 01.03.2018 по 31.08.2018 року у розмірі 335.37 грн. щомісячно. З аналогічними заявами та деклараціями відповідачка зверталася до управління 27.09.2018, 28.03.2019 року. На підставі наданих нею документів було призначено допомогу на наступні періоди: з 01.09.2018 р. по 28.02.2019 р. у розмірі 819.96 грн щомісячно, з 01.03.2019 по 31.08.2019 р. у розмірі 471.27 грн. У подальшому управлінням було встановлено, що відповідачка з 25.09.2017 року по 30.06.2020 року навчалася у ДНЗ «Харківський регіональний центр професійної освіти поліграфічних медіа технологій та машинобудування» та отримувала стипендію , яка не була вказана у поданих нею деклараціях. У зв`язку з неповідомленням відповідачкою інформації щодо отримання стипендії, яка відповідно до методики є доходи , відбулася переплата бюджетних коштів за період з 01.03.2018 по 31.08.2019 року. Наявність відповідної переплати було визначено відповідачкою, що підтверджується її заявою від 10.09.2019 року. На підставі заяви відповідачки сума переплати утримувалася із подальших виплат. Залишок переплати складає 4398.54 грн. Державно соціальна допомога малозабезпеченим сімям - це щомісячна допомога, що залежить від величини середньомісячного сукупного грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сімї. Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям Допомоги визначаються ЗУ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», Порядком про призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою КМУ від 24.02.20003 року №250. Відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї. Відповідно до п.14 Порядку ( в редакції, яка діяла на момент звернення відповідача за призначенням допомоги) розмір соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, але різниця не може бути більше ніж на 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги. Відповідно до п.28 Порядку ( в редакції, яка діяла на момент звернення відповідача за призначенням допомоги), якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї, повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення, у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги про стягнення з відповідача 4398.54 грн. надміру виплаченої державної допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави Виходячи з викладеного та

Outcome: approved