Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . З відповідачем в офіційному шлюбі вони не перебували, на даний час разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Вона з дитиною зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності, фактично проживають в [ADDRESS] . Відповідач життям дитини не цікавився, з квітня 2021 року не бачив сина жодного разу, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні. Вона, позивач, самостійно забезпечує дитині належні та комфортні умови проживання, гармонійну атмосферу оточення, піклується про виховання, здоров`я, розвиток, безпеку та харчування сина самостійно. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, розвитком, умовами проживання, здоров`ям дитини не цікавиться, не може забезпечити сину належне утримання, оскільки жодного разу коштів на утримання сина самостійно відповідачем не надавалося. Аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] в судовому порядку не стягувалися. Відповідач свідомо ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, надав нотаріально засвідчену заяву про те, що відмовляється від батьківських прав, також відповідачем було надано заяву до служби у справах дітей виконавчого комітету Кролевецької міської ради про згоду на позбавлення його батьківських прав. Службою у справах дітей виконавчого комітету Кролевецької міської ради надано висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Враховуючи те, що з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з відповідачем та прийманні участі батька у вихованні, вказане свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання відповідача виконувати батьківські обов`язки відносно дитини, покладені на батька законом. Враховуючи викладене, зокрема те, що [PERSON] не виконує і не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки щодо своєї дитини, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 30). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення (а.с. 26). Третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Кролевецької міської ради надала суду клопотання про розгляд справи без участі її представника, позовні вимоги підтримує (а.с. 34). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи, суд вирішив можливим розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову, судом досліджені такі докази. По справі встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). Позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що належить позивачу на праві приватної власності, з квітня 2021 року фактично проживають за адресою [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] з квітня 2021 року за даною адресою не з`являється. Вказані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2020 року, копією витягу з реєстру територіальних громад, довідкою про реєстрацію місця проживання особи, довідкою про фактичне місце проживання від 22 липня 2022 року (а.с. 4-5, 6, 7, 8). Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що вбачається з матеріалів справи (а.с.19). За змістом позову відповідач життям дитини не цікавився, починаючи з квітня 2021 року дитину не бачив жодного разу, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, не цікавиться розвитком, умовами проживання, здоров`ям дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Солопун М.І. 22 лютого 2022 року, відповідач відмовився від батьківських прав на дитину [PERSON] , [INFO] , не заперечує проти встановлення над ним опіки або його усиновлення (а.с. 10). Питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кролевецької міської ради 17.05.2022 року. За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 23.06.2022 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав затверджено рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 23.06.2022 № 144 (а.с. 11, 12). З викладеного вбачається, що відповідач втратив будь-які зв`язки зі своїм малолітнім сином, при цьому заперечень щодо вказаних обставин відповідач суду не надав, позовні вимоги він визнає, про що зазначив у своїй заяві (а.с. 26). Всупереч вимогам ст.ст.150, 155, 180 СК України, які передбачають обов`язки батьків по вихованню та утриманню дітей, він ухиляється від виконання цих обов`язків, а його спосіб життя не забезпечує інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Стаття 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 4 , ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проаналізувавши досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує батьківських обов?язків, передбачених ст. 150 СК України, ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про неї, особа [PERSON] та його оточення є непридатним та неблагополучним для проживання та виховання дитини батьком. Суд не вбачає достатніх та обґрунтованих підстав, щоб відступити від висновку органу опіки та піклування. Після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд погодився з обґрунтованим висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області, підтриманим службою у справах дітей виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] і прийшов до висновку, що [PERSON] свої батьківські обов`язки брати участь у вихованні дитини, передбачені ст.150 та ч.2 ст.157 СК України, будучи при цьому повнолітньою, дієздатною особою, без поважних причин не виконує, таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини відповідатиме інтересам дитини та умовам її нормального розвитку, виховання та навчання, сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 167 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved