Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

10 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , в м. Севастополь. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що [INFO] в м. Севастополь померла її мати [PERSON] . Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України. Після смерті матері заявниці відкрилася спадщина, на яку вона має право, як спадкоємець за заповітом. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявниці для прийняття спадщини. Заявниця в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути заяву у її відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с. 39). Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду надійшла заява начальника Погребищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Людмили Лучук, в якій вона просила розглядати справу без присутності представника заінтересованої особи та зазначила, що не заперечує проти вирішення даного питання на розсуд суду (а.с. 30). Заінтересована особа - [PERSON] , який проживає на тимчасово окупованій території Кримської АР в м. Севастополь, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився. Про причини своєї неявки суду не повідомив. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позицію заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] та карткою фізичної особи-платника податків на ім`я [PERSON] (а.с. 2-4), свідоцтвом про народження заявниці, серії [NUMBER] , виданим 11.06.1983 року за актовим записом № 1, в якому зазначено дівоче прізвище заявниці « [PERSON] », в графі мати записана « [PERSON] » (а.с. 5), свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданим 27.12.1986 року за актовим записом № 99, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. В заяві [PERSON] зазначила, що отримати свідоцтво про смерть її матері [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Севастополь, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, де не видаються медичні документи, що можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Севастополь, необхідно заявниці для прийняття спадщини. Частиною 4 ст. 49 Цивільного кодексу України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 зазначеного Закону державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 вказаного Закону Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Як слідує із копії медичного свідоцтва про смерть серії 67 № 100002156 від 24.01.2022 року, виданого «Міською лікарнею № 1» міста Севастополь; копії довідки про смерть № С-04159 від 24.01.2022 року, виданої відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополя Управління ДРАЦС міста Севастополя; копії свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , актовий № 170229920000200146005, виданого 24.01.2022 року відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополя Управління ДРАЦС міста Севастополя, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Тернівка, Крижопільського району, Вінницької області, померла [INFO] в місті Севастополь (а.с. 17-19). Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25 листопада 2014 року та № 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, а тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року, вважаються недійсними. Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, а у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). З огляду на наведене, суд приймає до уваги наведені вище документи та визнає їх в даному випадку достатніми доказами на підтвердження факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України в м. Севастополь. Ураховуючи, що факт смерті [INFO] [PERSON] в м. Севастополь дійсно мав місце, а без свідоцтва про її смерть встановленого законодавством України зразка [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права, то означений юридичний факт необхідно встановити судовим рішенням. Згідно із ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved