Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 17 грудня 2021 року між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в розмірі 2440775 доларів США та зобов`язався повернути в строк до 01 лютого 2022 року 1000000 доларів США без відсотків, а залишок суми зобов`язався повернути на протязі 1,5 року (вісімнадцяти місяців) по 80043 долара США, щомісячно, починаючи з березня 2022 року. Також, сторонами було погоджено, що в разі не виконання зобов`язання щодо повернення коштів, позичальник зобов`язується виплатити пеню в розмірі 1% від позиченої суми за кожен місяць прострочення. Однак у встановлений в розписці строк грошові кошти позивачу повернуті не були. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 2440775 доларів США, 20000 доларів США пені та судовий збір. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та оголошенням на сайті Судова влада України. Причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позов та клопотань щодо реалізації прав суду не подано. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позивачем долучено до матеріалів справи копію боргової розписки 17 грудня 2021 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за якою відповідач 17 грудня 2021 року отримав від позивача 2440775 доларів США. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути частину позики в розмірі 1000000 доларів США в строк до 01 лютого 2022 року, а залишок суми зобов`язався повернути на протязі вісімнадцяти місяців по 80043 долара США, щомісячно, починаючи з березня 2022 року. Також, сторонами було погоджено, що в разі не виконання зобов`язання щодо повернення коштів, позичальник зобов`язується виплатити пеню в розмірі 1% від запозиченої суми за кожен місяць прострочення виплати. 19 квітня 2022 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів за договором позики, проте, свої зобов`язання відповідач вчасно не виконав, грошові кошти не повернув. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики від 17 грудня 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України В даному випадку, враховуючи що розмір процентів за користування позикою встановлений договором, позивач просить про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 20000 доларів США за два місяці. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики та пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved