Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 93750,00 грн., а також судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 14.01.2021 року о 11 год. 15 хв. на 774 км +50 м. а/д «Київ-Чоп», водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , виконуючи маневр повороту ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю марки «OPEL ZAFIRA», номерний знак [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку, чим створив йому перешкоду та відповідно порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху. З метою уникнення зіткнення водій автомобіля марки «OPEL ZAFIRA» виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний [PERSON] автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2021 року водія [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою було встановлено факт механічних пошкоджень автомобіля позивача, як потерпілого від дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.». Враховуючи, що належному позивачу автомобілю заподіяна шкода, вона вважає, що має право на отримання страхового відшкодування. 15.02.2021 року [PERSON] подала до ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» заяву про страхове відшкодування однак страховою компанію не здійснено жодних дій з виплати страхового відшкодування, що стало підставою для її звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 29.03.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання з розгляду цієї справи не з`явився повторно, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.01.2021 року о 11 год. 15 хв. на 774 км +50 м. а/д «Київ-Чоп», водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , виконуючи маневр повороту ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю марки «OPEL ZAFIRA», номерний знак [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку, чим створив йому перешкоду та відповідно порушив вимоги п. 10.4 ПДР. З метою уникнення зіткнення водій автомобіля марки «OPEL ZAFIRA» виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний [PERSON] автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України,суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивнимиі об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2021 року, згідно з засадами інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалася та набрала законної сили. Таким чином, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.01.2021 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , який на праві власності на момент дорожньо-транспортної пригоди належав позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . При цьому судом встановлено, що відповідно до рахунку на оплату від 17.03.2021 року та видаткової накладної № 13 від 17.03.2021 року позивачем [PERSON] були придбані запчастини для відновлення автомобіля на суму 61630,00 грн. Крім того, згідно з товарним чеком № 49 від 26.03.2021 року та актом виконаних робіт № 49 від 26.03.2021 року позивачем [PERSON] сплачено 32120,00 грн. за ремонт свого автомобіля. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201809716 від 09.11.2020 року. Згідно з цим полісом сума страхового відшкодування перед третіми особами за заподіяну матеріальну шкоду становить 130000,00 грн., розмір франшизи становить 2000,00 грн. Крім того також встановлено, що позивач 15.02.2021 року надіслала ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» заяву про виплату страхового відшкодування разом з документами на підтвердження настання страхового випадку, що підтверджується поштовими повідомлення та фіскальними чеками. За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За загальним принципом відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику). Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Одночасно за положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у п. 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20))». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні». Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21). Приймаючи викладене, оскільки на час скоєння [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.01.2021 року, цивільно-правова відповідальність як власника транспортного засобу перед третіми особами була застрахована в ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», позивач належним чином звернувся до останнього, як страховика, з заявою про виплату страхового відшкодування, з необхідними документами, за наслідком чого суд приходить до висновку, що у ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» виник обов`язок з виплати позивачеві страхового відшкодування в межах лімітів передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до полісу № 201809716 від 09.11.2020 року. Суд зазначає, що розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснюється виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02.09.2019 року у справі № 545/425/17, від 11.03.2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19.07.2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20). Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Тобто, сума ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням податку на додану вартість має бути виплачена страховою компанією чи стягнута судом після надання документів про фактичне понесення таких витрат. У такому випадку необхідно з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ. Збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті автомобіля у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу у особи, що не є платником ПДВ, збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом. Правові позиції аналогічного змісту, викладені в постановах Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 523/5890/15-ц, від 21.10.2019 року у справі № 331/2414/16-ц, від 27.03.2019 року у справі № 619/2671/16. Згідно з п. 193.1 а) ст. 193 ПК України,основна ставка податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування та складає 20 відсотків. Як вбачається з рахунку на оплату від 17.03.2021 року, видаткової накладної № 13 від 17.03.2021 року, товарного чеку № 49 від 26.03.2021 року та акту виконаних робіт № 49 від 26.03.2021 року вартість запчастин та вартість ремонту автомобіля розраховано без ПДВ та з зазначенням, що сума ПДВ складає 0,00 грн. Таким чином позивачем було здійснено фактичний ремонт належного йому на праві власності автомобіля, однак не надано доказів, що як ФОП [PERSON] , так і ФОП [PERSON] є платниками ПДВ та такі витрати були понесені позивачем, тому підстав для стягнення шкоди з врахуванням ПДВ суд не вбачає. Також, відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Враховуючи, що передбачений полісом № 201809716 від 09.11.2020 року ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн., франшиза 2000,00 грн., розмір збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , становить 93750,00 грн., без зазначення інформації про неврахування ПДВ, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 91750,00 грн., (93750,00 - 2000,00 франшизи), без врахування податку на додану вартість. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам. Розмір заявлених вимог 93750,00 грн. (100 % - 992,40 грн. - розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 91750,00 грн. (97,9 % - 971,20 грн. - розмір судового збору, пропорційний до задоволеної частини вимог). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 971,20 грн.

Outcome: partial