Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

18.11.2021 представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь АТ «Альфа-Банк» трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України у сумі 32\~922,76 (тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні, 76 копійок та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 6 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №606/33-108 від 07.05.2008, відповідно до умов якого кредитор зобов`язувався на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надати позичальникові грошові кошти у сумі 26 000 (двадцять шість тисяч) доларів США, а Позичальник зобов`язувався повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та штрафними санкціями згідно умов кредитного договору. Позивач АТ «Альфа-Банк» вказує, що свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконав, надавши останньому кредитні кошти. Відповідач у свою чергу, зобов`язання перед позивачем належним чином не виконував, у результаті чого утворилася заборгованість. Позивач також посилається на те, що заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області по справі №459/3606/13-ц від 24.10.2013 було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На виконання цього рішення було звернуто стягнення за іпотечним договором від 06.05.2008 на квартиру [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, тобто 256\~470 (двісті п`ятдесят шість тисяч чотириста сімдесят) гривень 29 копійок. Також було виселено відповідача з квартири та стягнуто з нього на користь позивача 2714 (дві тисячі сімсот чотирнадцять) гривень 86 копійок сплаченого судового збору. Залишок боргу становить 116\~096 (сто шістнадцять тисяч дев`яносто шість) гривень 24 копійки. Ухвалою від 24.12.2021, після усунення недоліків позивачем, у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 31.01.2022 з викликом сторін. 31.01.2022 розгляд справи було відкладено на 03.03.2022 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючої судді. 03.03.2022 розгляд справи не відбувся, оскільки справу було знято з розгляду у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану Указом Президента від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Наступне судове засідання було призначено на 29.04.2022. Ухвалою від 29.04.2022 розгляд справи було відкладено на 27.05.2022 через неявку сторін у судове засідання. 18.05.2022 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, де він, заперечуючи вимоги, викладені у позові, вказав, що такі не підлягають задоволенню з наступної підстави: у період введення в Україні воєнного та надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення, або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця неустойку за таке прострочення. Просив у позові відмовити у повному обсязі та поновити для нього строк для подання відзиву. 27.05.2022 у судовому засіданні було розпочато розгляд справи по суті, поновлено строк для подачі відповідачем відзиву та долучено відзив до матеріалів справи. Представник відповідача [PERSON] , підтримуючи відзив вказала, що вважає, що позов не підлягає задоволенню. Представник позивача у це судове засідання не з`явився, у справі наявна його заява, подана через канцелярію суду 20.01.2022 про розгляд справи у його відсутності. В даному судовому засіданні була оголошена перерва до 20.06.2022. 20.06.2022 у судовому засіданні було продовжено перерву до 25.07.2022 у зв`язку з ненадходженням відповіді на лист запит, поданий представником відповідача [PERSON] на адресу позивача про надання інформації стосовно наявності заборгованості [PERSON] та її розміру. Ухвалою від 25.07.2022 судом було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] (клопотання подане через канцелярію суду 25.07.2022) та витребувано у АТ «Альфа-банк» інформацію про наявність заборгованості по кредитному договору №606/33-108 від 07.05.2008 року, укладеного між АТ КБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ), а саме про розмір заборгованості, період її виникнення та що входить у суму заборгованості. Одночасно судове засідання було відкладено на 12.09.2022. 12.09.2022 року сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав 20.01.2022 письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача подала заяву про завершення розгляду справи у її відсутності та у відсутності відповідача, просила у позові відмовити, оскільки вважає такий необґрунтований та безпідставний. У відповідності положень ст. 247, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, ураховуючи наведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24.10.2013 Червоноградським міським судом було винесене рішення, яким було звернуто в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06.05.2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , а саме на квартиру загальною площею 35,2 кв. м., що належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №606/33-108 від 06.05.2022 року в розмірі 32098 (тридцять дві тисячі дев`яносто вісім) доларів США 91 цент, що станом на 24.10.2013 по курсу НБУ становило 256\~470 (двісті п`ятдесят шість тисяч чотириста сімдесят) гривень, 29 копійок, з яких 22\~388 (двадцять дві тисячі триста вісімдесят вісім) доларів США 49 центів основна сума кредиту; 9710 (дев`ять тисяч сімсот десять) доларів США 42 центи відсотків за користування кредитом та 14920 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 29 копійок, з яких 5222 (п`ять тисяч двісті двадцять два) гривні 50 копійок пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту та відсотках, нараховану з 19.06.2012 по 18.06.2013 року, 9697 (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто сім) гривень 79 копійок пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках, нараховану 18.06.2013 року, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом під час виконавчих дій (а. с. 14-15). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання. 22.10.2021 у відповідь на звернення щодо інформації про стан виконавчого провадження № 42017219 по вищевказаному рішенню про стягнення з [PERSON] судового збору на користь ПАТ «Укрсоцбанк», вказано, що по цій вимозі воно фактично виконане; виконавче провадження №42017494 про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] фактично виконане; виконавче провадження №42022292 про стягнення з [PERSON] коштів шляхом продажу на прилюдних торгах його квартири повернуто виконавчий документ стягувачеві. Однак 15.10.2014 була реалізована арештована квартира [PERSON] і стягувачу була перерахована сума коштів, отриманих за квартиру, залишок боргу становить 116096, 24 грн. (а. с. 20). До матеріалів справи позивачем додано розрахунок відсотків за користування грошовими коштами в період з 05.11.2018 по 05.11.2021, згідно з яким сума відсотків за користування грошовими коштами становить 10\~458 (десять тисяч чотириста п`ятдесят вісім) гривень 18 копійок. Згідно з розрахунком інфляційних збитків у той самий період, їх сума складає 22\~464 (двадцять дві тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 58 копійок. (а. с. 17,18-19). Загальна сума відсотків та інфляційних збитків за розрахунками позивача становить 32\~922 (тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 76 копійок. Саме цю суму позивач просить стягнути у порядку ч. 2 ст.625 ЦК України як три проценти річних та інфляційних витрат. (а. с. 5) З матеріалів позовної заяви також вбачається, що від 28.11.2019, з моменту реєстрації змін до установчих документів юридичної особи та реєстрації Статуту АТ «Альфа-Банк», останній є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», в тому числі прав та обов`язків у зобов`язанні за кредитним договором. Окрім доданих до позову документів, перелічених вище, позивач не надав до суду інформації та документів на підтвердження наявності залишку боргу та його суми. Також судом було встановлено, що на скеровані запити представника відповідача [PERSON] до позивача про наявність заборгованості та її суму, надійшла відповідь, у якій запитуваної інформації не міститься. Останнє підтверджується долученою відповіддю банку (а. с. 110). Суд \~ухвалою від\~25.07.2022\~витребовував у\~позивача інформаціюпро наявність заборгованості по кредитному договору №606/33-108 від 07.05.2008, укладеному між АТ КБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] , а саме про розмір заборгованості, період її виникнення та що входить у суму заборгованості. Проте ухвала суду позивачем виконана не була, запитуваної інформації суду надано не було. Суд дослідивши усі обставини даної справи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Позивачем ставиться питання щодо стягнення з відповідача, на підставі\~ст. 625 ЦК України, 3 відсотки річних та інфляційних збитків від суми заборгованості, яка залишилася і не вдалося її стягнути у результаті виконання рішення суду. За приписами ч.1,2\~ст. 12 ЦК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст. 12\~та ч.1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.\~\~\~\~\~\~\~\~ Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Однак, як вбачається із матеріалів справи позивачем не було доведено суму залишку боргу, яка утворилася у зв`язку з неповним виконанням рішення, від якої відповідно просить стягнути три проценти річних та інфляційних витрат. Таким чином, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості відповідача перед позивачем, відповідно не доведено наявності у відповідача обов`язку щодо сплати трьох процентів річних та інфляційних витрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких\~обставин,\~суд на\~основі всебічного,\~повного,\~об`єктивного\~та безпосереднього\~з`ясування\~фактичних обставин,\~на які\~сторони посилаються,\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~оцінивши наявні\~у справі\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~з`ясувавши\~їх достатність\~і взаємний\~зв`язок\~у сукупності,\~приходить до\~переконання,\~що позивачем\~не надано\~належних,\~допустимих,\~достовірних та\~достатніх доказів\~на підтвердження\~наявності у\~відповідача залишку\~боргу,\~на який\~нараховані три\~відсотки річних\~та інфляційні\~витрати,\~а відтак\~у задоволенні\~позову АТ«Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed