Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із вищенаведеним позовом до [PERSON] . В поданому позові [PERSON] просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] починаючи з дня подання позовної заяви та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що він з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . В липні 2021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2021 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з квітня 2022 року дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком - [PERSON] , який виховує, повністю утримує, забезпечує всім необхідним для проживання та розвитку дитини. В той же час, з позивача продовжують стягувати аліменти на утримання дитини, які явно не витрачаються відповідачем на утримання дитини та в інтересах дитини. У зв`язку із викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання вдруге не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 лютого 2008 року (а.с.10). На підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 21 липня 2021 року із позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подачі заяви - з 29 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26 травня 2022 року, позивач [PERSON] та його син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Із акта обстеження умов проживання, складеного начальником управління-служби у справах дітей Адміністрацій Соборного району Дніпровської міської ради Голик О., та заступником начальника управління-служби у справах дітей Адміністрацій Соборного району Дніпровської міської ради Якимчук В. від 19 травня 2022 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з батьком. Зі слів [PERSON] він постійно почав проживати з батьком [PERSON] з 27 квітня 2022 року. (а.с. 13). Положеннями частини другої статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу зазначених статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом, розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Як було встановлено судом, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , не проживає з матір`ю [PERSON] відповідачем по справі, на користь якої були стягнуті аліменти з позивача, а з квітня 2022 року проживає зі своїм батьком [PERSON] та повністю знаходиться на його утриманні, який дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, має стабільний дохід. Тобто змінились обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 21 липня 2021 року. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, з урахуванням того, що аліменти є місячними платежами для забезпечення поточних потреб дитини, а тому слід запобігти необґрунтованому перерахуванню відповідачу аліментів за період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів. Тому суд доходить до висновку, що припинення стягнення аліментів слід здійснити з дати подання позову до суду, тобто з 30 травня 2022 року. Крім того, за змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на те, що неповнолітня дитина сторін знаходиться на утриманні свого батька, який потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, а також враховуючи те, що відповідач має забезпечити дитині не тільки мінімальний, а й достойний рівень життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору за вимоги про припинення стягнення аліментів (а.с.6). Крім того, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, повністю доведеними з боку позивача, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved