Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Син [PERSON] не проживає в даній квартирі більш як 10 років, знаходиться за межами України, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавиться. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. При розгляді справи позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених у ній. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин та у відповідності зі ст.280 ЦПК України вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Позивачка [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 25.12.2004 року є власником квартири [ADDRESS] , про що також свідчить витяг з Державного реєстру правочинів від 25.12.2004 р. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі з 22.01.2005 року. Однак, відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.07.2022 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але не проживає в ній більше 10 (десяти) років. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду факт непроживання [PERSON] в квартирі його матері [PERSON] понад 10 років. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, нормами ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦПК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка належна позивачці [PERSON] не проживає більше 10 років, його речей та належного йому майна в квартирі немає, вимог щодо подальшого проживання у вказаній квартирі відповідач не пред`являв, будь-які домовленості між позивачем як власником житла та відповідачем щодо його проживання у квартирі відсутні, суд вважає, що вказані обставини порушують права позивача як власника квартири. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням у належній позивачу квартирі.

Outcome: approved