Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення заяви і до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у 2008 році вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем. У 2010 році шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Таким чином, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення заяви і до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Ухвалою суду від 15.07.2022 року позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Вказала, що діти спільні, проживають разом із позивачем з 01.02.2022, в свідоцтвах про народження батьком вказаний - [PERSON] . У 2021 сторони припинили проживати разом, хоча шлюб між ними офіційно розірваний вже давно. 01.02.2022 позивач з дітьми переїхала жити до її батьків, де і проживають на даний час. [PERSON] фінансової допомоги дітям не надає, де відповідач працює і чи працює, - вона не знає, оскільки вони не спілкуються. Дітей утримує вона, її заробітна плата становить - 3500 грн. (0,5 ставки). Зазначає, що діти лише зареєстровані за адресою відповідача, але фактично там не проживають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Між тим, 06.09.2022 до суду подав заяву, в якій вказує, що позовні вимоги позивача є безпідставними, так як діти зареєстровані та проживають з ним за адресою: [ADDRESS] , навчаються в ЗОШ №5 за адресою: вул.Різдвяна, 60, що знаходиться біля місця реєстрації та проживання. Враховуючи думку позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків: в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно з даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.06.2010, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, шлюб між[PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №259 від 2010 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.09.2011 та дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.03.2009. Батьком дітей записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає (а.с. 6, 7). Судом також встановлено, що сторони разом не проживають тривалий час і їхні спільні діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її повному утриманні. Позивачка не має можливості самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей, враховуючи розмір її доходів. [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання №134 від 26.05.2022, який виданий Службою у справах дітей ЧМР, неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично вони проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). При цьому, суд вважає, що незважаючи на доводи відповідача, які викладені у його заяві, ним належними та допустимими доказами не спростовані твердження позивача про те, що діти проживають з позивачем. Також, суд враховує той факт, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо неможливості ним утримувати дітей у розмірі, який заявлено позивачем. Судом також встановлено, що неповнолітні діти знаходяться на утриманні позивача. Крім того, при прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відсутні дані про те, що відповідач є непрацездатним, не працює та не отримує доходи, добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Жодних доказів в спростування доводів позовної заяви, відповідачем не надано. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2 ст.183 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Таким чином, з`ясувавши обставини справи, враховуючи думку позивача та відповідача, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення заяви і до досягнення повноліття найстаршою дитиною.Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, в тому числі, щодо утримання дітей, мають ґрунтуватися на повазі до прав дітей та їх людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме, - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] і неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 червня 2022 року і продовжувати до досягнення найстаршою дитиною ( [PERSON] , [INFO] ) повноліття. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави в сумі в сумі 992грн. 40коп, як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved