Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Позивачка 04 серпня 2022 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] В обґрунтування вимог позивачка посилається на те, що 21.11.2015 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюбу, зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис № 1166. Від цього шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що протягом останніх років сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між подружжям часто виникали сварки, свідком яких ставала їхня донька. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання подружжям припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини, позивач не вбачає, примирення між сторонами не можливе, незгоди з питань утримання та виховання дитини немає, оскільки донька проживає і буде проживати з позивачем, тому просить шлюб розірвати та визначити місце проживання дитини з нею. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та без участі представника. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Крім того, задля забезпечення принципу диспозитивності, змагальності, відкритості інформації, щодо справи та належного повідомлення відповідача про дату, час, місце та порядок розгляду даної справи Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 21 листопада 2015 року було укладено шлюб, який був зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1166, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.11.2015. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного тсану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, від цього шлюбу сторони мають спільну з відповідачем доньку - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя позивача та відповідача не склалось, на даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання подружжям припинено, примирення подружжя неможливо, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України унормовано, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 Цивільного процесуального кодексу України. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Таким чином, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з того, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі та в подружніх відносинах. Судом встановлено, що ведення спільного господарства та сумісне проживання подружжям припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини, позив не вбачає, примирення між сторонами не можливе і суперечить інтересам позивача. Статтею 113 СК України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, розірвання шлюбу відповідає волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., однак позивачка просила судові витрати розподілити порівну між нею та відповідачем.

Outcome: approved