Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~29.12.2021 року [PERSON] звернувся з позовом до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про скасування наказу про відсторонення від роботи [PERSON] від 09.12.2021 року, стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач працює техніком цеху з ремонту обладнання ПАТ «Запоріжжяобленерго» більше 20 років. 09.12.2021 року близько 15 год. 30 хв. його до кабінету викликав начальник цеху [PERSON] та оголосив наказ про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати через відсутність вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, в отриманні копії наказу йому відмовили. Позивач вважає вказаний наказ про його відсторонення незаконним, таким, що позбавляє його право на працю. Позивач є працівником комунального підприємства. Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників комунальних підприємств введена наказом МОЗ від 30.11.2021 року №2664 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідач не має письмового підтвердження лікаря про відмову позивача від обов`язкового профілактичного щеплення. Відповідно до ст. 92 Конституції України права, свободи та обов`язки громадянина визначається виключно законами України. Відсторонення позивача від роботи є порушенням його конституційного права на працю та позбавляє можливості заробляти собі на життя, а вказані постанова Кабінету Міністрів України та наказ МОЗ суперечать Конституції України , тому не можуть бути застосовані судом при вирішенні справи. 28.03.2022 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву з порушенням строків, передбачених ч. 7 ст. 178 ЦПК України, тому суд залишає його без уваги. 23.06.2022 року позивачем було подано відповідь на відзив, проте враховуючи вищезазначене, суд його також залишає без уваги. 23.06.2022 року позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, оскільки у первісному позові було зроблений не вірний розрахунок середнього заробітку. У наказі №5774-к від 09.12.2021 року немає кінцевого терміну у зв`язку з чим відсторонення позивача від роботи може тривати невизначений термін, що на думку позивача є аналогічним звільненню, тому вважає можливим застосувати за аналогією закону положення ст. 235 КЗпП. Оскільки відсторонення від роботи мало місце 09.12.2021 року, поновлений на роботі позивач був 24.01.2022 року, то середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 15\~979,72 грн: середній заробіток за два останні місяці 21306,30 : 40 днів фактично відпрацьованих за останні два місяці = 532,65 грн *30 днів вимушеного прогулу = 15979,72 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник проти позову заперечував, просив відмовити, усі аргументи викладені у письмових поясненнях. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази у матеріалах справи,, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». Наказом №516-од від 19.11.2021 року «Про дотримання законодавства щодо обов`язкових профілактичних щеплень» працівників ПАТ «Запоріжжяобленерго» попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, на період дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, всіх працівників ПАТ «Запоріжжяобленерго», як підприємства, яке входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки. Згідно п. 1.3 вказаного наказу повідомлено, що профілактичне щеплення не є обов`язковим у разі наявності у працівників абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16.09.2011 року №595. Згідно п. 2 наказу, директорам за напрямами діяльності зобов`язати підлеглих працівників до 08.12.2021 року включно надати докази дотримання ними законодавства щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а саме: документу, у тому числі в електронному вигляді, що підтверджує отримання вакцинації від COVID-19 ( хоча б однією дозою) у вигляді міжнародного, внутрішнього сертифіката; негативний результат тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до відвідування (початку робочого дня, зміни) Товариства; наданий лікарем COVID-19-сертифікат про одужання особи від зазначеної хвороби (із вказівкою кінцевої дати дії/чинності) або довідка за формою 028; висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Згідно копії листа ознайомлення працівників ПАТ «Запоріжжяобленерго» із наказом №516-од від 19.11.2021 року позивач був ознайомлений зі вказаним наказом, у відповідній графі проставив запис «не згоден». Наказом №5774 від 09.12.2021 року позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з відмовою від проведення обов`язкових профілактичної щеплень в порядку ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19. Строк відсторонення встановити з 09.12.2021 року і до усунення причин, що зумовили відсторонення. Згідно копії акту про ознайомлення працівника із наказом ПАТ «Запоріжжяобленерго» про відсторонення від роботи №5774 від 09.12.2021 року [PERSON] було ознайомлено зі змістом наказу шляхом зачитування вголос тексту наказу, від проставлення підпису в листі ознайомлення із наказом відмовився. Позивач у судовому засіданні пояснив, що наприкінці робочої зміни його покликав у кабінет начальник цеху Чміхаленко В., який йому прочитав наказ, проте копії наказу надавати відмовився, відправив у відділ кадрів. На аудіозаписі, долученому до матеріалів справи позивачем, чоловічий голос зачитує текст наказу №5774-к від 09.12.2021 року. Згідно копії пояснювальної записки від 06.12.2021 року позивач відмовляється від проведення щеплення за станом здоров`я та посилається на положення ст. 39-1 Основи законодавства України про охорону здоров`я щодо таємниці про стан здоров`я пацієнта. Судом також встановлено, що 24.01.2022 року позивача було допущено до виконання його трудових обов`язків у зв`язку з наданням документів, що підтверджують проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Згідно довідки про середній заробіток від 12.04.2022 середньомісячна заробітна плата позивача складає 6722,68 грн. Згідно з п.п. а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством. За приписами ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 4) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 5) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 6) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 7) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.Наказом МОЗ від 30.11.2021 № 2664«Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням»,затверджено зміни до Наказу МОЗ України 04.10.2021р. №2153, якими до такого переліку включені комунальні підприємства. Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку № 2153 медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в МЮ України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу МОЗ від 11.10.2019 № 2070). Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ Міністерства охорони здоров`я України № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731). Таким чином, якщо ставити питання обов`язковості вакцинування для працівників з наведеного вище переліку наказ Міністерства охорони здоров`я України № 2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтерміновання через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» (згідно постанови Кабунету Міністрів України № 1096 від 20.10.2021 року) керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: - контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; - відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також - взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Відповідач, видавши оспорюваний наказ, застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством, та відповідно до вимог п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 в оновленій редакції. Бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей» визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 2 КЗпП України). В законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати. У постанові від 17 квітня 2019 року, ухваленій у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим. Верховний Суду постанові від 10 березня 2021року у справі №331/5291/19 зазначив, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущена до занять, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учнів та працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином власне дитину, яка не отримала профілактичних щеплень. З огляду на суспільні інтереси тимчасове відсторонення дитини від занять (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) не призвело до порушення конституційного права на освіту, яку вона може отримати в інших формах. Відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України обставини,\~визнані судом\~загальновідомими,\~не потребують\~доказування. Загальновідомою є інформація про те, що коронавірусна хвороба (абревіатура\~COVID-19\~затверджена як офіційна скорочена назва)\~\~інфекційна хвороба, яка вперше виявлена у людини в грудні 2019 року в місті\~Ухань,\~Центральний Китай. Хвороба почалася як\~спалах,\~що розвинувся у пандемію. Причиною хвороби став коронавірус\~SARS-CoV-2, циркуляція якого в людській популяції була до грудня 2019 року невідомою. Пандемію\~цієї хвороби\~Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ)\~визнала надзвичайною ситуацією в галузі міжнародної охорони здоров`я та внесла заходи з боротьби проти неї до тимчасових рекомендацій згідно з\~Міжнародними медико-санітарними правилами 2005 року. Позивачем не було надано жодного документу, щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинування. Крім того, позивач через місяць після відсторонення добровільно зробив щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, надав відповідачу необхідні документи та був допущений до виконання трудових обов`язків. Щодо аргументів позивача про порушення права на працю, слід зауважити, що відсторонення від роботи означає втрату заробітної плати, проте є наслідком свідомого вибору позивача. Після усунення підстав для відсторонення позивач повернувся до займаної посади та продовжив трудову діяльність. Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм права, суд приходить до висновку, що позов про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час відсторонення не підлягає задоволенню. За змістом ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed