Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з ТОВ «Київбудмайстер» заборгованість по заробітній платі в розмірі 166268,00 грн.; середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення; заборгованість по відпускних в розмірі 15050,85 грн.; інфляційне збільшення по день ухвалення судового рішення; штрафні санкції 3 % річних по день ухвалення судового рішення; повернути трудову книжку. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що перебував у трудових відносинах з ТОВ «Київбудмайстер». Звільнений 30 грудня 2020 року зі займаної посади на підставі положення п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що при звільненні роботодавець не виплатив заробітну плату у повному обсязі. Заборгованість, виходячи з розміру середньомісячного заробітку 18500 грн., який надходив йому на картковий рахунок становить 166268,00 грн. Також товариство не сплатило компенсацію за невикористану відпуску в сумі 15050,85 грн. Крім того, позивач посилаючись на 117 КЗпП України, вважає що стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, що становить 627,12 грн. за 330 робочих днів з 01 січня 2020 року по 30 серпня 2021 року в сумі 206949,60 грн. Посилається, що при працевлаштуванні він надавав трудову книжку, проте її не отримав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2022 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не сплачено судовий збір. 22 лютого 2022 року позивач надав до канцелярії суду заяву про усунення недоліків та оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 4083,40 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2022 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16 травня 2022 року. Від представника відповідача ТОВ «Київбудмайстер» 07 червня 2022 року надійшов відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначає, що на підставі наказу від 16 липня 2018 року [PERSON] прийнято на роботу виконробом на підприємство. Під час працевлаштування позивач не надав трудової книжки, у зв`язку з чим товариство завело нову, в яку внесено записи про працевлаштування. Наказомдиректора ТОВ «Київбудмайстер» № 3 від 20 липня 2018 року, визначено забезпечувати [PERSON] грошовими коштами на оплату необхідних витрат, зокрема: пального для пересування між об`єктами та підприємством; проходження техогляду транспортного засобу; на внесення авансу у разі необхідності для закупівлі матеріалів, які необхідні для виконання робіт; на закупівлю витратних матеріалів та інших дрібних матеріалів, яких не вистачає на об`єктах, а вони потрібні для виконання робіт за укладеними договорами. Відповідач не погоджується з розміром заробітної плати, яку зазначає позивач у сумі 18500,00 грн., Стверджує, що сума заробітної плати значно менша, що підтверджується довідками про доходи, які позивач замовляв на підприємстві та отримував для подання до органів соціального захисту населення та оформлення соціальної допомоги. Вказують, що починаючи з 28.12.2020 року [PERSON] перестав виходити на роботу та на зв`язок. Оскільки встановити його місцезнаходження не виявилось можливим, актами засвідчена відсутність позивача на роботі з подальшим винесенням наказу про звільнення. Вважає, що відсутня вина товариства у несвоєчасному проведенні розрахунку та видачі трудової книжки, оскільки були позбавлені можливості це зробити через об`єктивні причини, відсутності працівника. 15 червня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Від представника відповідача 24 червня 2022 року надійшли заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що працював у ТОВ «Київбудмайстер» на посаді виконроба. В усному порядку між сторонами погоджений розмір заробітної плати 18500,000 грн. щомісячно, яка перераховувалась на його банківську картку та на думку позивача підтверджується випискою по рахунку. Після звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок, не сплачено належні при звільненні грошові кошти та не повернуто трудову книжку. Каже, що звертався до відповідача з офіційним листом з приводу розрахунку, однак відповіді не отримав. Неодноразово звертався до керівника [PERSON] , який спочатку обіцяв владнати справу, а потім не виходив на зв`язок. З приводу порушення вимог трудового законодавства позивач звертався до контролюючих органів. Також вважає, що випадки не оформлення трудових правовідносин й невиплати заробітної плати у ТОВ «Київбудмайстер» є непоодинокі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Не погодився з розміром заробітної плати у сумі 18500,00 грн., яку вказував позивач. Стверджував, що реальний розмір заробітної плати [PERSON] був значно меншим, що доводиться довідками. Кошти, що надходили на картковий рахунок позивача від директора включали не лише заробітну плату, а також і суми на забезпечення необхідних виробничих витрат. Також, в судовому засіданні 08 вересня 2022 року був допитаний за клопотанням позивача свідок [PERSON] . Він пояснив суду, що працював на будівництві, отримував грошові кошти в якості заробітної плати безпосередньо від [PERSON] іноді від директора. Працював без офіційного працевлаштування, через несвоєчасність оплати пішов. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Встановлені судом обставини справи. Судом з`ясовано, що наказом № 1-С000000039 від 16 липня 2018 року [PERSON] прийнятий на роботу за трудовою угодою на посаду виконроба в ТОВ «Київбудмайстер» (а.с. 76). Наказом № 3 від 20 липня 2018 року про забезпечення грошовими коштами на оплату необхідних витрат, визначено забезпечувати [PERSON] грошовими коштами на оплату наступних витрат: на пальне для транспортного засобу марки Opel Zafira, д.н.з [NUMBER] , яким він користується для пересування між об`єктами та підприємством для виконання своїх трудових обов`язків; на проходження ТО для транспортного засобу; на внесення авансу у разі необхідності для закупівлі матеріалів, які необхідні для виконання робіт за укладеними договорами; на закупівлю витратних матеріалів та інших дрібних матеріалів, яких не вистачає на об`єктах, а вони потрібні для виконання робіт за укладеними договорами (а.с. 82). Наказом № 2-С000000039 звільнено [PERSON] , виконроба ТОВ «Київбудмайстер» 31 грудня 2020 року за прогул без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також в наказі зазначено, що у зв`язку із втратою зв`язку з [PERSON] , одразу після його звільнення здійснити: 1) ознайомити [PERSON] з даним наказом та надати його копію; видати [PERSON] трудову книжку; повідомити письмово [PERSON] про нараховані суми, належні працівникові при звільненні (а.с. 90). З довідки про доходи, виданої ТОВ «Київбудмайстер», вбачається, що заробітна плата [PERSON] в квітні 2020 року становила 4900,00 грн., з травня 2020 року по серпень 2020 року включно - 4800,00 грн. щомісячно, у вересні 2020 року 5200,00 грн. (а.с.86). Судом досліджено надану позивачем Форму ОК-7. Відповідно до відомостей зазначених Пенсійним фондом України про застраховану особу [PERSON] , у 2020 році сума фактичного заробітку, з якого сплачувались страхові внески ТОВ «Київудмайстер», становила: січень - 4800,00 грн., квітень - 4900,00 грн., з травня 2020 року по серпень 2020 року включно - по 4800,00 грн. щомісячно, з жовтня 2020 року по грудень 2020 року включно - 5200,00 грн. щомісячно (а.с. 15-16). Судом також досліджено надану позивачем виписку по картці від 22.09.2021 року за період з 19 грудня 2018 року по 22 вересня 2021 року (а.с. 32-36). Спір між сторонами виник з приводу права позивача на отримання невиплаченої при звільненні заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпуску, а також наявність підстав для повернення трудової книжки. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України) Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно зі ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За нормами ст. ст. 21, 22 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. У ч. 3 ст. 15 зазначеного Закону закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці"). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Всупереч наведеним законодавчим положенням ТОВ "Київбудмайстер" при звільненні [PERSON] не в повному обсязі виплатило усі належні до виплати платежі. За розрахунком позивача заборгованість відповідача з виплати йому заробітної плати становить 166268,00 грн (а. с. 30). Однак суд не може погодиться з даним розрахунком. В судовому засіданні з`ясовано, що заробітна плата позивача на рівні 18500,00 грн. не погоджена колективним договором або будь-яким іншим нормативним актом роботодавця. Відсутні і будь-які інші докази, що зазначений позивачем такий рівень заробітної плати був узгоджений між сторонами. Натомість з дослідженої судом довідки про доходи, виданої ТОВ «Київбудмайстер», вбачається, що заробітна плата [PERSON] в квітні 2020 року становила 4900,00 грн., з травня 2020 року по серпень 2020 року включно - 4800,00 грн. щомісячно, з вересня 2020 року по грудень 5200,00 грн. Більш того твердження позивача про розмір заробітної плати у сумі 18500,00 грн. щомісячно спростовується наданою ним же формою ОК-7. Також розмір заробітної плати у 2018. 2019, 2020 роках доводять довідки про доходи, які на вимогу позивача йому надані для подання до органів соціального захисту з метою оформлення соціальної допомоги (житлової субсидії) (а.с. 83-86). Відтак, суд погоджується із запереченнями представника позивача щодо розміру заробітної плати, яка нараховувалась й виплачувалась позивачу, з якої утримувалися податки та приходить до висновку, що дійсний розмір заробітної плати становив суми, які доведені письмовими доказами. Щодо наданої позивачем виписки про рух коштів, то з неї вбачається, що дійсно на картковий рахунок позивача надходили кошти у сумах, які перевищують мінімальний розмір заробітної плати, яка нараховувалась позивачу. Однак слід звернути увагу, що призначення платежу не вказувалося. Суми кожного місяця по декілька платежів значно відрізняються, що спростовує твердження позивача про щомісячний їх розмір 18500 грн. Відтак неможливо встановити, з огляду на розмір та порядок надходжень грошових коштів, що це становило щомісячний розмір заробітку. З цих міркувань суд вважає за необхідне здійснити власний перерахунок, виходячи з розміру заробітку за довідкою ТОВ «Київбудмайстер». З урахуванням довідки про заробіток [PERSON] за січень, лютий, березень, травень, червень, липень та серпень заробітна плата становить - 4800 грн., у квітні - 4900 грн., вересень- грудень 2020 року - 5200 грн. Відомості щодо поважності причин не нарахування та не виплати [PERSON] заробітної плати лютий-березень 2020 року матеріали справи не містять, відповідачем будь-яких доказів не надано, тому суд дійшов висновку про безпідставність не здійснення нарахування цих коштів. Отже, сума заробітку яка належала до виплати [PERSON] в межах заявлених позовних вимог з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, за відрахуванням обов`язкових платежів становить 47736,50 грн. Згідно вимог позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.30) він визнав обсяг нарахованих та виплачених йому сум в погашення заборгованості по заробітній платі, що ним власне враховано в поданому розрахунку. Обсяг грошових коштів, який надійшов на карту позивача за спірний період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року становить 55732 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, про відсутність заборгованості по заробітній платі ТОВ «Київбудмайстер» з огляду на те, що розмір грошових коштів зарахованих відповідачем на картковий рахунок позивача більший, аніж розмір заробітку за даний період. Отже в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 166268 грн. слід відмовити за недоведеністю. Що стосується вимог про стягнення заборгованості з компенсації за невикористану відпустку. Суд не може погодитися із твердженням представника відповідача, що компенсація за невикористану відпустки в сумі 11172,83 грн. була виплачена позивачу. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Як встановлено з виписки карткового рахунку [PERSON] у грудні на його рахунок від відповідача надійшли грошові кошти в сумі 3100 грн. Дані обставини доводять, факт при звільненні з роботи ТОВ «Київбудмайстер» не виплатило [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 11172,83 грн. ТОВ «Київбудмайстер» скеровано на адресу позивача, повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. У вказаному повідомленні [PERSON] повідомляється, що йому проведено розрахунок суми компенсації відпустки, який становить 11172,83 грн. (а.с. 92). Суд погоджується із розміром компенсації за невикористану відпустку [PERSON] розмір якої визначений відповідачем ТОВ «Київбудмайстер» в довідці від 06 червня 2020 року в сумі 11172,83 грн. (а.с. 93). Проте, жодних доказів про виплату зазначених грошових коштів на рахунок позивача ТОВ «Київбудмайстер» у день його звільнення, суду не надано. Твердження представника відповідача про відсутність позивача на робочому місці у день його звільнення, як причину не виплати йому за невикористану відпустку суд вважає неприйнятними, з огляду на ті обставини, що позивач заробітну плату отримував шляхом скерування на картковий рахунок, який був відомий відповідачу й на день звільнення діючий. Окрім того, відповідач 28 грудня 2020 року перераховував на цей рахунок позивачу грошові кошти в сумі 2600 грн. Отже, суд приходить до висновку, що компенсація за невикористану відпустку [PERSON] в сумі 11172,83 грн. порушення положення ст. 24 Закону України «Про відпустки» не була йому виплачена у день звільнення, тому підлягає стягненню з ТОВ «Київбудмайстер». Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд вважає доведеним факт несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати, що підтверджено матеріалами справи. Окрім того, суд звертає увагу, що позивач надсилав на адресу відповідача вимогу від 27 вересня 2021 року про надання наказу про звільнення та остаточного розрахунку й трудової книжки (а.с. 8). Не отримавши відповідь, через не отримання кореспонденції за зареєстрованою адресою місця розташування, позивач звернувся з метою захисту порушених прав до Головного управління Держпраці у Київській області, а також в Державну службу України з питань праці з метою проведення позапланової перевірки ТОВ «Київбудмайстер» з приводу дотримання трудового законодавства. За результатами інспекційного відвідування складено акт від 10 грудня 2021 року в якому зазначені перешкоди, а саме не надання документів ТОВ «Київбудмайстер». (а.с. 11-14). Отже, саме з цих підстав суд доходить висновку, що усіма можливими заходами позивач намагався зобов`язати ТОВ «Київбудмайстер» виплатити йому заборгованість по заробітній платі та отримати трудову книжку. Навпаки, відповідач не надав жодних доказів про сповіщення відповідача про звільнення та обсяг невиплачених коштів й повернення трудової книжки. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 760/2881/19 (провадження № 61-1096св20) вказано, що «у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом другим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді». Позивач звільнений з роботи 31 грудня 2020 року, в день його звільнення роботодавцем не проведений остаточний розрахунок. Для визначення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з роботодавця, суд бере за основу вказані в довідці про доходи дані щодо розміру заробітної плати, з урахуванням утримання податку та інших обов`язкових платежів (4186,00 грн.) за останні два повні місяці роботи позивача, що передували даті звільнення, а саме: жовтень та листопад 2020 року, що відповідає вимогам Порядку розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Період, за який позивач може стягнути середній заробіток, за не проведення розрахунку при звільненні становить з 01 січня 2021 року по дату ухвалення судового рішення 07 вересня 2022 року, що становить 420 робочих днів. Множимо на середньоденний заробіток позивача 199,33 грн., (4186*2/41) та отримуємо розмір середнього заробітку 83718,60 грн. Суд не може погодитися із розрахунком позивача, з огляду на те, що при визначені компенсації в порядку ст. 117 КЗпП України ним проведений розрахунок виходячи зі середньоденного розміру заробітної плати, що не знайшов свого підтвердження наявними матеріалами. Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. У своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Ураховуючи викладене, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості компенсації за невикористану відпустку, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 10000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті за рахунок ТОВ «Київбудмайстер». Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з проведеним судом розрахунком втрати [PERSON] від інфляції унаслідок неналежного здійснення ТОВ «Київбудмайстер» розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2020 року по 07 вересня 2022 року складають 2825,40 грн., а три проценти річних від простроченої суми - 565,64 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з розміру не виплаченої про звільненні суми 11172,83 грн. Розрахунок наведений судом й доданий до матеріалів справи на окремому аркуші. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Будь яких належних і допустимих доказів повернення трудової книжки [PERSON] товариством не надано. А окрім того, до відзиву надано копію трудової книжки позивача із записом про звільнення, що доводить факт її не повернення (а.с. 91). Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати компенсації за невикористану відпуску в сумі 11172,83 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2021 року по 07 вересня 2022 року в сумі 10000 грн., інфляційне збільшення розміру заборгованості за період з 01 січня 2021 року по 07 вересня 2022 року в сумі 2825,40 грн.; три відсотки річних за період з 01 січня 2021 року по 07 вересня 2022 року в сумі 565,64 грн.; що разом становить 24563,87 грн., а також зобов`язати ТОВ «Київбудмайстер» повернути [PERSON] трудову книжку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача ТОВ «Київбудмайстер» на користь [PERSON] підлягає стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 245,63 грн., виходячи з розрахунку 24563,87х4083,40/408339,50. На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial