Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

10 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - визнати автомобіль «Dacia Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 163315 грн., об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; - виділити у власність [PERSON] автомобіль «Dacia Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину автомобіля «Dacia Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля «Dacia Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 81657 грн. 50 коп.; - визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовано позов тим, що з 19 липня 2003 року до 19 лютого 2020 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу сторонами було придбано автомобіль «Dacia Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем. Вказаним автомобілем відповідач фактично володіє і користується. Крім цього, за час шлюбу позивач за кошти, які були подаровані їй матір`ю - [PERSON] після продажу квартири [ADDRESS] , набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири матері позивача та купівля квартири [ADDRESS] відбувалися в один день та в одного нотаріуса. Під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири приватний нотаріус повідомила позивача про те, що оскільки позивач перебуває в шлюбі, то в договорі необхідно обов`язково вказувати, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак, відповідач жодних коштів на придбання квартири не надавав та не надає і по сьогоднішній день, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що квартира [ADDRESS] не може бути визнана особистою приватною власністю [PERSON] виходячи з такого. Факт продажу квартири матері позивача в день придбання спірної квартири не є безумовною підставою для того, аби вважати, що мати [PERSON] подарувала їй грошові кошти з метою придбання останньою особистого житла. Та обставина, що в день придбання спірної квартири мати позивача продала свою однокімнатну квартиру і правочин посвідчила у того ж нотаріуса, зовсім не свідчить про передачу позивачу грошей від продажу квартири. Письмові чи інші докази, на підтвердження передачі коштів, відсутні. Крім того, частину коштів на придбання спірної квартири надали батьки відповідача - [PERSON] та [PERSON] . Передані відповідачу кошти, його батьки, які мали стабільну заробітну плату і регулярний дохід, заощаджували протягом 6 років для того, щоб допомогти відповідачу в придбанні власного житла. Також, стан придбаної в 2012 році квартири суттєво покращився. За роки спільного сімейного життя після придбання квартири, в ній був проведений капітальний ремонт, внаслідок чого вартість квартири на даний час суттєво збільшилася. Спірна квартира є значно більшою за площею, має більше кімнат і придбана за більшу суму грошових коштів, ніж та, що відчужена матір`ю позивача. Позивач не надала належних доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, доказів нотаріального посвідчення договору дарування коштів, як того вимагає стаття 719 Цивільного кодексу України, а тому твердження позивача про придбання нею квартири за особисті кошти, отримані в дар, ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може вважатися спростуванням презумпції спільності майна подружжя. Крім того, відсутні підстави для стягнення на користь позивача грошових коштів за автомобіль марки «Dacia Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки його вартість визначена позивачем на підставі звіту про оцінку, вона є значно завищеною та не відповідає ринковій. Оцінка проведена без візуального огляду автомобіля виключно на підставі витратного та порівняльного підходів і оцінювачем не було взято до уваги фізичний стан автомобіля, враховуючи зношення його деталей та те, що він був у трьох ДТП. Також, у строк для подання відзиву відповідач подав зустрічний позов до [PERSON] , в якому просить: - визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Обґрунтовано зустрічний позов тим, що квартира [ADDRESS] була придбана в період перебування сторін у шлюбі за спільні кошти та є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки [PERSON] є матір`ю трьох дітей, а тому сторони вирішили квартиру зареєструвати за нею. Під час придбання квартири сторони розуміли, що це їх спільне майно і позивач від своїх прав на квартиру не відмовлявся. Факт придбання квартири саме як об`єкта спільної сумісної власності зафіксований у договорі купівлі-продажу квартири, що посвідчений нотаріально. Кошти на квартиру сторони відкладали спільно. На час купівлі квартири позивач мав стабільну роботу в ТОВ «Компанія «ВЕРЕС», де працював близько 10 років, постійний дохід, а тому сім`я мала можливість робити певні заощадження на регулярній основі. Крім того, частину коштів на придбання вказаної квартири надали батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] , які вони заощаджували протягом 6 років, щоб допомогти у придбанні власного житла. Після придбання квартири позивач самостійно утримував сім`ю, адже дружина на той час не працювала, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Також, після придбання квартири у ній був зроблений ремонт. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, поділ майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, поділ майна подружжя. Визначено відповідачу за зустрічним позовом строк для подачі відзиву на позов. Відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] подала відзив на зустрічний позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. При цьому, у відзиві на позов відповідач зазначає аргументи, аналогічні тим, що викладені в первісному позові. Позивач за зустрічним позовом подав відповідь на відзив, в якій, зокрема, вказав, що категорично не погоджується з твердженням [PERSON] про те, що він жодних коштів на придбання квартири не надавав і не надає. Спірна квартира була придбана за спільно накопичені подружжям кошти, а також кошти, які надали [PERSON] його батьки для придбання ним житла. Сам лише факт того, що спірна квартира була придбана в день продажу матір`ю відповідача її квартири в одного і того ж нотаріуса не є безумовною підставою для того, аби вважати, що мати відповідача подарувала грошові кошти дочці з метою придбання останньою особистого житла. Якщо б це дійсно було так, то нотаріус мала би зазначити, що квартира придбана за особисті кошти [PERSON] і є її особистою приватною власністю. А, оскільки на придбання спірної квартири подружжя витрачало кошти із сімейного бюджету та подаровані кошти батьками [PERSON] , то нотаріус і зазначила, що нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності як таке, що набувається покупцем, перебуваючи в шлюбі з [PERSON] (пункт 1.8 договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2012 № 4345). Можливо мати відповідача і давала якісь кошти своїй дочці (так само як і батьки позивача), але позивачу ця обставина не була відома, адже під час придбання спірної квартири у нотаріуса вони розраховувались в більшості заощадженими коштами сім`ї. Іншу частину складали ті кошти, що надані батьками [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2021 року призначено у даній справі судову автотоварознавчу експертизу; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2021 року провадження у справі - поновлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Зокрема, позивач зазначила, що спірна квартира була придбана нею за кошти, що подарувала їй мати [PERSON] після продажу своєї квартири. Відповідач та його представник у судовому засіданні первісний позов не визнали у повному обсязі та підтримали вимоги за зустрічним позовом. Зокрема, відповідач вказав, що спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти. Відповідач на той час працював у ТОВ «Компанія «Верес», у нього була хороша заробітна плата і сторони заощаджували кошти для придбання власної квартири. На придбання квартири сторони мали власних коштів близько 6000 доларів США і ще 24000 грн. відповідачу дали його батьки, які потім обміняли в долари США (на той час це було десь 3000 доларів США). Також, батьки відповідача давали кошти на ремонт квартири, оскільки вона була в дуже поганому стані. Після придбання квартири відповідача звільнили, але він працював водієм неофіційно. Крім того, коли відповідач працював в ТОВ «Компанія «Верес», директор йому сказав, що якщо він виконає план, то тоді відповідачу подарують машину. Відповідач плідно працював і за це йому на роботі подарували машину, однак оформили договір купівлі-продажу. Тобто, весь час відповідач працював, сторони спільно заощаджували кошти для придбання житла. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2003 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2020 року було розірвано (а.с. 8). У період шлюбу, а саме 08 грудня 2011 року, за [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки «Dacia Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 118). Відповідно до звіту про оцінку легкового автомобіля «Dacia Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, власником якого є [PERSON] , здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » 05 серпня 2021 року на замовлення [PERSON] , ринкова вартість автомобіля (без ПДВ) отримана в результаті оцінки складає 163315 грн. 19 коп. При цьому, оцінювачу не була надана можливість оглянути автомобіль. Стан автомобіля визначався, виходячи з пояснень, наданих замовником і приймався такий як добрий (а.с. 6). Згідно з висновком експерта № 278 судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі № 750/8940/21 від 16 грудня 2021 року, складеного судовим експертом-автотоварознавцем Громовим Андрієм Миколайовичем, ринкова вартість колісного транспортного засобу - автомобіля легкового «Dacia Logan», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на час проведення експертизи - 19.11.2021 складає 71080 грн. 94 коп. (а.с. 101-125). Квитанцією № 1015418259 від 04 листопада 2021 року підтверджується сплата [PERSON] ФОП [PERSON] 2745 грн. 76 коп. за проведення судової автотоварознавчої експертизи № 278 (а.с. 210). Також, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 4345, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 12-14). Згідно з умовами даного договору загальна і оціночна вартість нерухомого майна становить 141256 грн. Також, ціна продажу нерухомого майна - 141256 грн., яку покупець сплатив в рівних частинах продавцям, а продавці отримали в рівних частинах від покупця до підписання цього договору. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , про що свідчить копія Витягу про державну реєстрацію прав від 04 вересня 2012 року (а.с. 11 на звороті). Водночас, у пункті 1.8 договору купівлі-продажу зазначено, що нерухоме майно буде об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається покупцем, перебуваючи в шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 19 липня 2003 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції. Оригінальний примірник заяви про згоду чоловіка на купівлю квартири, справжність підпису на якій засвідчено 15 серпня 2012 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., за реєстровим № 4344, зберігається у справах нотаріуса, що посвідчив цей договір. Так, із заяви [PERSON] від 15 грудня 2021 року приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Беловій О.С. вбачається, що [PERSON] дає свою згоду на укладення його дружиною [PERSON] договору купівлі-продажу, за яким купити за ціну та на умовах на її власний розсуд квартиру [ADDRESS] , яка буде придбаватися нею в період перебування в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти (а.с. 180). Крім того, 15 серпня 2012 року між [PERSON] (матір`ю позивача [PERSON] ) та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Ціна продажу нерухомого майна - 127658 грн. (а.с. 12-14). У судовому засіданні свідок [PERSON] суду, зокрема, показала, що вона придбала у [PERSON] (матері позивача) квартиру [ADDRESS] . Розрахунок між ними був у доларах США. Свідок [PERSON] , яка доводиться матір`ю позивачу, суду, зокрема, показала, що вона мала однокімнатну квартиру, яку продала. Після продажу квартири свідка, її чоловік додав ще кошти і вони віддали їх дочці [PERSON] для купівлі двокімнатної квартири. Оскільки дочка мала трьох дітей, їх сім`ї було потрібне житло. Позивач і відповідач мали свої кошти і свідок після продажу своєї квартири додала їм грошей. Так як більшу частину коштів на придбання спірної квартири надала свідок, то вирішили квартиру оформити на доньку - [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду, зокрема, показав, що коли вчинявся договір-купівлі-продажу спірної квартири, сторони запросили свідка для того, щоб він вичитав договір, бо є адвокатом. Свідок сторонам неодноразово роз`яснював, що по договору квартира буде їх спільним майном і у випадку поділу майна - буде на двох. У сторін гостро стояло питання придбання квартири, вона купувалася для сім`ї. У нотаріуса були майже цілий день, перевіряли дані, вичитували. Нотаріус з`ясовувала у сторін щодо коштів (спільні чи ні), роз`яснила умови договору і звернула увагу на те, що це спільна власність. Перед підписанням договору, нотаріус у відповідача відбирала заяву. Батьки сторін брали участь у придбанні квартири. Свідок [PERSON] , який доводиться батьком відповідачу, суду показав, що йому відомо про купівлю сторонами спірної квартири, дружина свідка давала на її придбання 24000 грн. Свідок [PERSON] , яка доводиться матір`ю відповідачу, суду, зокрема, показала, що, коли сторони купували спірну квартиру, в цей день вона давала їм 24000 грн. У відповідача були заощадження біля 6000 доларів США. Свідок сторонам говорила, що якщо вони хочуть квартиру, то нехай збирають гроші. Свідок допомагала сторонам робити ремонт, давала кошти на це, купувала побутову техніку. Відповідач працював, сторони збиралися купувати квартиру. Відповідачу автомобіль подарували на роботі і свідок давала гроші на його оформлення. У ході розгляду справи позивач [PERSON] підтвердила, що для купівлі спірної квартири вони з відповідачем мали біля 6000 доларів США і 24000 грн. їм дала мати відповідача. Решту коштів для придбання житла додала її мати - [PERSON] . Однак, враховуючи, що більшість коштів позивачу дала мати, тому позивач просила визнати спірну квартиру її особистою приватною власністю. Згідно із частиною першою статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до частини другої статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Частинами першою, другою статті 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що спірна квартира купувалася лише за її особисті кошти, що були надані матір`ю - [PERSON] , а тому вимоги позивача про визнання спірної квартири особистою приватною власністю позивача задоволенню не підлягають. Разом з тим, за встановлених судом обставин та з досліджених доказів вбачається, що спірний автомобіль та спірна квартира набуті сторонами в період шлюбу та є їх спільним майном. Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства і те, що автомобіль перебуває у володінні та користуванні відповідача, який має водійське посвідчення, є неподільною річчю, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля є ефективним способом захисту порушеного права [PERSON] . При цьому, суд вважає належним доказом у справі щодо вартості спільного автомобіля саме ціну, визначену висновком експерта № 278 судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі № 750/8940/21 від 16 грудня 2021 року, складеного судовим експертом-автотоварознавцем Громовим Андрієм Миколайовичем, оскільки така експертиза призначалася судом, експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок і такий був складений після безпосереднього огляду спірного автомобіля. А тому, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація за 1/2 частку автомобіля марки «Dacia Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, в сумі 35540 грн. 47 коп. Також, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що спірна квартира придбана сторонами під час перебування у шлюбі та за спільні кошти, а тому суд знаходить підстави для задоволення зустрічного позову. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Шаповалов М.С. Відповідачу правничу допомогу надавали адвокати Яременко Ю.В. та Усова Ю.О. (договір про надання правової (правничої) допомоги від 17 серпня 2022 року) (а.с. 205-206). Згідно із квитанцією № 0.0.2645837657 від 18 серпня 2022 року [PERSON] сплатив адвокату Усовій Юлії Олексіївні 8000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 209). Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. А тому,

Outcome: partial