Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

29 квітня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування вимог [PERSON] посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , у наступному, шлюб розірваний у 2012 році. Він та відповідач [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2012 року у справі № 2/0427/1323/12, з нього, [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначив в заяві, що 24 квітня 2021 року Соборним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між ним і громадянкою [PERSON] зареєстрований шлюб, актовий запис № 250. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 19 від 12 січня 2022 року. На підставі судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2022 року по справі № 202/607/22, з нього, [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, його теперішня дружина [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення з нього аліментів на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку. [PERSON] вказує на те, що на його утриманні також перебуває його мати [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером та потребує його допомоги. Позивач посилається на те, що на даний час він не має змоги сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в тому розмірі, який було присуджено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2012 року та вважає, що у нього є всі достатні підстави для зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною його сімейного та матеріального стану, а саме:утримання двох неповнолітніх дітей; утримання дружини [PERSON] до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, а також утримання його непрацездатної матері [PERSON] , яка перебуває на пенсії. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просив суд: зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2012 року по справі № 2/0427/1323/12, з розміру 1/4 частки заробітку (прибутку) до 1/6 частки заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10 травня 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву до суду не надала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідачбула належним чином повідомлена про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явилася в судове засідання, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 406 від 30 червня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 червня 2010 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2012 року по справі № 2/0427/1323/12, з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (прибутку) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Встановлено, що 24 квітня 2021 року Соборним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між позивачем [PERSON] і громадянкою [PERSON] зареєстрований шлюб, актовий запис № 250, після реєстрації шлюбу [PERSON] залишила своє прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24 квітня 2021 року. Встановлено, що від даного шлюбу позивач [PERSON] і [PERSON] мають дитину - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 19 від 12 січня 2022 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 січня 2022 року. На підставі судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2022 року по справі № 202/607/22, з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2022 року по справі № 202/2021/22 зменшено розмір аліментів з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що стягувалися з нього на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] на підставі судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2022 року по справі № 202/607/22, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 202/606/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] трьох років, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісяця. На теперішній час у суду відсутні відомості про ухвалення рішення по цій справі. Також встановлено, що з 19 травня 2008 року позивач [PERSON] майстер-сержант проходить військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України та бере участь в операції Об`єднаних сил на сході країни ОТУ «Схід» Донецької області, що підтверджується довідкою Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 24 березня 2022 року за вих.№ 203. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у позивача [PERSON] суттєво змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки на його утриманні, окрім доньки [PERSON] , [INFO] від шлюбу з відповідачем [PERSON] , перебуває ще син [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. При цьому суд зауважує, що відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, які б спростовували зазначені вище обставини. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно дост. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому суд вважає, що належить зменшити розмір аліментів на утримання дитини, які стягуються на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2012 року з позивача на користь відповідача, та визначити необхідним і достатнім зменшення аліментів в розмірі до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення нею повноліття. При цьому, доводи позивача [PERSON] про те, що на його утриманні також перебуває мати, яка є пенсіонером, не заслуговують на увагу, оскільки будь-які докази такого утримання позивачем до позову не долучені. При цьому, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначалося вище, у відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір належить залишити за позивачем. На підставі викладено та

Outcome: approved