Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06 жовтня 2010 року між ним та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», перейменованого в публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», був укладений договір іпотеки, посвідчений Сніговою К.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3967. Відповідно до договору іпотеки його предметом виступали житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Також, із зазначеного договору іпотеки слідує, що він укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 39/П/63/2006-840 від 06 жовтня 2010 року, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] . Згідно умов кредитного договору банк надав Позичальнику кредит у сумі 400 000 доларів США (чотириста тисяч доларів США) зі строком до 05 (п`ятого) жовтня 2024 р. (дві тисячі двадцять четвертого року). Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачалась ціль кредитування - купівля житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Так, 06 жовтня 2006р. був укладений договір купівлі-продажи будинку, посвідченого Сніговою К.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3961, та Договір купівлі-продажу земельних ділянок, посвідченого Сніговою К.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3964. В обґрунтування визнання недійсним Договору іпотеки Позивач зазначив, що, по-перше, він не містить в собі істотні умови, які передбачені ч.2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», по-друге, він не містить реєстраційних даних предмета іпотеки, а також цільового призначення земельних ділянок, які є також предметом іпотеки, що є порушенням ч.3 ст.18 Закону України «Про іпотеку», по-третє, укладання спірного договору іпотеки без реєстрації права власності на нерухоме майно суперечить ст. 18 Закону України «Про іпотеку», та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Враховуючи, що договір іпотеки в редакції від 06.10.2006р. є таким, що укладений з порушенням законодавством України, і за своєю природою є недійсним, то він не створює жодних правових наслідків на майбутнє, то Додаткова угода № 1 до договору іпотеки від 06.10.2006р. за р. № 3967, яка посвідчена Сніговою К.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 4106, є також недійсною. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. 16.01.2021 року правонаступником ПАТ «КБ «Надра» - ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» подано заяву про перегляд заочного рішення. 18.01.2021 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська поновлено строк ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, пизначено заяву до судового розгляду. 05.04.2021 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання іпотечного договору недійсним, передано на розгляд до Обухівського районного суду Київської області за територіальною підсудністю. 18.08.2021 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. 08.11.2021 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] . 13.12.2021 року протокольною ухвалою суду залучено лдо участі у справі правонаступника ПАТ «КБ «Надра» ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». 13.12.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Бовкун А.О. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в позові вповному обсязі. Представник третьої особи Сакал П.А. у судовому засіданні вважав, позоа таким, що підлягає задоволенню. Підтримав позицію позивача. Пояснив, що [PERSON] на разі є власником квартири, яка також була предметом додаткової угоди №1 до договору іпотеки, який оспорюється позивачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до вимог ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до положень ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 цього Кодексу. Згідно до вимог ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06 жовтня 2006 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», перейменованого в Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», був укладений Кредитний договір № 39/П/63/2006-840. Відповідно до умов Кредитного договору Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» надав [PERSON] кредит у сумі 400 000 доларів США зі строком до 05 жовтня 2024 р. Вказаний кредит був наданий Банком для купівлі житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Кредитного договору). 06.10.2006р. був укладений договір купівлі-продажи будинку, посвідченого Сніговою К.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3961, та Договір купівлі-продажу земельних ділянок, посвідченому Сніговою К.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3964. Одночасно з укладанням Договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок був укладений договір іпотеки від 06.10.2006р., посвідчений Сніговою К.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3967. Предмет іпотеки виступало наступне нерухоме майно: будинок, місцезнаходження якого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 318,5 метрів квадратних, який розташований на земельних ділянках за кадастровими номерами: 3223183801:01:031:0009 площею 0,1690 га; 3223183801:01:031:0031 площею 0,0650 га; 3223183801:01:031:0032 площею 0,1000га загальною площею 0,334га. 23.10.2006р. була укладена додаткова угода № 1 до договору іпотеки від 06.10.2006р. за р. № 3967, яка посвідчена Сніговою К.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 4106. Згідно додаткової угоди № 1 до договору іпотеки Сторони змінили визначення «предмет іпотеки». Та предметом іпотеки спірного договору іпотеки стала квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] за [ADDRESS] , загальною площею 43,9 метрів квадратних, яка складається з 2 (двох) житлових кімнат, замість будинку з земельними ділянками. При укладанні Іпотечного договору та додаткової угоди № 1 до нього приватним нотаріусом були внесені записи до державного реєстру іпотек про обтяження майна іпотекою та внесені записи про накладання заборону відчуження: - заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження: 3851432, об`єкт обтяження: будинок, загальна площа будинку 318,5 кв.м., адреса: [ADDRESS] ; - заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження: 3851456, об`єкт обтяження: земельна ділянка, адреса: [ADDRESS] ; - заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження: 3851472, об`єкт обтяження: земельна ділянка, площа 0,1000га, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 32231083801:031:0032; - заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження: 3851495, об`єкт обтяження: земельна ділянка, площа 0,065га, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 32231083801:01:031:0031; - заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження: 3931577, об`єкт обтяження: квартира, двокімнатна квартира загальною площею 43,90кв.м., адреса: [ADDRESS] за № 5 (п`ять). - Реєстраційний номер обтяження: 3856856, тип обтяження: іпотека, об`єкт обтяження: будинок, загальна площа будинку 318,5 кв.м., адреса: [ADDRESS] ; - Реєстраційний номер обтяження: 3857057, тип обтяження: іпотека, об`єкт обтяження: земельна ділянка, площа 0,1000га, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 32231083801:01:031:0032; - Реєстраційний номер обтяження: 3857321, тип обтяження: іпотека, об`єкт обтяження: земельна ділянка, площа 0,1000га, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 32231083801:01:031:0031; - Реєстраційний номер обтяження: 3857458, тип обтяження: іпотека, об`єкт обтяження: земельна ділянка, площа 0,1690га, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 32231083801:01:031:0009; - Реєстраційний номер обтяження: 3931653, тип обтяження: іпотека, об`єкт обтяження: квартира, двокімнатна квартира загальною площею 43,90кв.м., адреса: [ADDRESS] за [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Як встановлено ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави, а саме заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ч. 1 ст. 33 Закону «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства в Україні віднесено принцип обов`язковості рішень суду. Принцип обов`язковості рішень суду закріплений також і нормами Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже вищевказані обставини є преюдиційно встановленими та повторному доказуванню не підлягають. Принцип правової визначеності є одним з основних елементів верховенства права, тобто, рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З моменту прийняття Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7 та 11 до Конвенції» положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) становлять частину українського законодавства у зв`язку з чим Україна визнала юрисдикцію Європейського Суду з прав людини щодо питань тлумачення і застосування Конвенції. Так. ст. 1 даного Закону визначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. У справі «Христов проти України» у рішенні від 19.02.2009 ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії» [GC], №28342/95. п. 61, ECHR 1999-VII). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Разом з тим, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено та вбачається із оскаржуваного Договору іпотеки від 06.10.2006 року предметом іпотеки є будинок за адресою [ADDRESS] загальною площею 318,5 метрів квадратних, який розташований на земельних ділянках за кадастровими номерами: 3223183801:01:031:0032, площею 0,10 га, 3223183801:01:031:0009 площею 0,1690 га, 3223183801:01:031:0031 площею 0,0650 га. Тобто в іпотеку в іпотеку передано домоволодіння та земельні ділянки, на яких воно розташоване. Більш того оскаржуваний договір містить весь опис предмета іпотеки, дот станій для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. Варто зазначити, що за умовами Додаткової угоди №1 до договору іпотеки, укладеної 23.10.2006 року, було передано в іпотеку окрім домоволодіння (разом із земельними ділянками), ще й двокімнатну квартиру загальною площею 43,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Оскаржувана Додаткова угода №1 не містить жодного посилання на зміну предмету іпотеки, крім того, з її змісту вбачається, що вона є невід`ємною частиною Договору іпотеки від 06.10.2006 року, та не містить посилань на викладення Договору іпотеки або окремих її пунктів в новій редакції. Суд вважає, що наведене свідчить про те, що при укладенні іпотечного договору було дотримано усіх істотних умов. Зі змісту іпотечного договору вбачається, що цей договір, додаток №1 до договору, підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови протягом тривалого часу. За таких обставин, враховуючи те, що під час укладення договору іпотеки сторони дотримались вимог цивільного законодавства, а доводи позивача про визнання вказаного правочину недійсними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому суд вважає, що позовна вимога про визнання договору іпотеки недійсним, необґрунтована та задоволенню не підлягає. При цьому, оскільки вимоги застосування наслідки недійсності правочину у вигляді припинення іпотеки та припинення чинності обтяжень та заборон, зареєстрованих відносно предмета іпотеки є похідними від основної вимоги, то вони також задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд не застосовує наслідки спливу позовної давності (відмова в позові), оскільки при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить та воно не порушувалося, а тому суд відмовляє в позові [PERSON] , за безпідставністю матеріально-правової вимоги, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

Outcome: dismissed