Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

1. 23.08.2022 [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі відповідач-1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. (далі відповідачка-2), приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В. О. (далі відповідач-3) про: - визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису відповідачки 2 від 21.12.2021 (реєстровий № 75449), яким з позивача стягнуто на користь відповідача-1 заборгованість у сумі 14400 грн; - стягнення з відповідача-1 на користь позивача 14400 грн у повернення незаконно стягнутих із заробітку грошових коштів; - стягнення з відповідача-3 на користь позивача 1949 грн 60 коп., що стягнуто в якості винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. \~ \~ \~ \~2. В обґрунтування позову послався на відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису в зв`язку з тим, що відповідачем-1 подано відповідачці-2 документи, які не свідчать про безспірність заборгованості та не підтверджують заявлену до стягнення суму боргу, а також на стягнення заборгованості поза межами трирічного строку давності. \~ \~ \~ \~3. У судовому засіданні представник позивача пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні. \~ \~ \~ \~Відповідачі не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву відповідач-1 просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що, на його думку, подані відповідачці-2 документи не свідчать про безспірність заборгованості; стверджує, що стягнута з позивача сума боргу фактично відповідачу-1 не відшкодована, а тому й відсутні підстави для її стягнення в судовому порядку. Інші учасники справи про причини своєї неявки суд не повідомили. 4. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 4.1. 22.12.2021 відповідачка-2 вчинила виконавчий напис (реєстровий № 75449) про стягнення з позивача на користь відповідача-1 заборгованості в сумі 14400. Відповідачем-1 пред`явлено вказаний виконавчий напис для примусового виконання відповідачу-3, який 02.08.2022 відкрив виконавче провадження № 69543983. Того ж дня, відповідач-3 виніс постанову про стягнення з позивача основної винагороди в сумі 1440 грн і постанову про стягнення з позивача мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 509 грн 60 коп. Таким чином, з позивача стягнуто за постановами відповідача-3 грошові кошти в сумі 1949 грн 60 коп. (а.с. 8-10). Постановою відповідача-3 від 02.08.2022 накладено арешт на грошові кошти позивача, які фактично списано з рахунку останнього, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 11-21). 4.2. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису відповідачем-1 було надано відповідачці-2 письмову нотаріальну форму кредитного договору, що суперечить приписам пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172; по справі також не підтверджено повідомлення позивача про наявну суму заборгованості, яку мав намір стягнути відповідач-1. Таким чином, позиція відповідача-1 про безспірність заборгованості не підтверджена належними доказами по справі, що є підставою для визнання виконавчого напису відповідачки-2 таким, що не підлягає виконанню, і стягнення з відповідача-1 на користь позивача грошових коштів у сумі 14400 грн, які фактично списані з його рахунку в банківській установі. 4.3. В якості підстави для стягнення з відповідача-3 грошових коштів у сумі 1949 грн 60 коп., позивач посилається на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, якою передбачено можливість витребування в особі майна, набутого нею без відповідної правової підстави. Суд констатує, що постанова відповідача-3 про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця в сумі 1440 грн від 02.08.2022 ґрунтується на статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», якою передбачено стягнення винагороди після повного виконання рішення шляхом винесення постанови одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження; постанова відповідача-3 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 509 грн 60 коп. від 02.08.2022 - ґрунтується на положеннях статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», а мінімальний розмір витрат встановлено Міністерством юстиції України. Отже, вказані постанови винесено відповідачем-3 на виконання чинного законодавства України, при цьому спрямовані на оплату фактично наданих приватним виконавцем послуг і на відшкодування фактично понесених ним витрат з примусового виконання виконавчого напису. Додатково слід зазначити, що вказані постанови не визнано судом незаконними, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача-3 грошових коштів у сумі 1949 грн 60 коп. з підстав, встановлених статтею 1212 Цивільного кодексу, як безпідставно отримане майно. З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача, заявлені до відповідача-3, не підлягають задоволенню. 4.4. З огляду на те, що вимоги позивача не впливають на права та обов`язки відповідачки-2 вона є неналежним відповідачем по справі, а тому в в цій частині позов не підлягає задоволенню. 4.5. Позивачем заявлено до відповідача 1 одну вимогу немайнового характеру і одну вимогу майнового характеру, а до відповідача-3 одну вимогу майнового характеру. За приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» у такому випадку позивач повинен був сплатити судовий збір у сумі 2977 грн 20 коп. /992.40 х 3/. Втім, при зверненні до суду, позивач фактично сплатив судовий збір в сумі 1984 грн 80 коп. тобто за дві позовні вимоги. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки вимоги позивача до відповідача-1 задоволено судом повністю понесені ним судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок останнього. Водночас, через відхилення судом вимог позивача до відповідача-3, недоплачена позивачем сума судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. підлягає відшкодуванню останнім на користь держави. 5.

Outcome: partial