Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

10.05.2022 року до Володарського районного суду Київської області надійшов вказаний позов, в якому [PERSON] вказав, що він з відповідачем перебував у шлюбі. Шлюб 02.12.2021 року було розірвано. За час шлюбу було придбано майно, на загальну суму 83 247 грн. Позивач зазначив, що відповідач самовільно забрала з будинку позивача майно (речі) набуте за час шлюбу спільно. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя половину вартості спільно набутого майна, а саме, 41 623,50 грн та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. По справі встановлено, що сторони перебували в шлюбі. Рішенням Жашківського\~ районного суду Черкаської області від 02.12.2021 року № 693/999/21 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.11-12). Позивач в позовній заяві вказав, що за час шлюбу сторонами спільно було придбано майно, а саме: пральна машина, холодильник, плита газова, батут, дивани дитячі 2 штуки, тумбочки 2 штуки, кухня, пилосос, пилосос миючий, витяжка кухонна, телевізор, стіл кухонний з 4 стільцями, ноутбук, мультиварку, штори з тюлями. Згідно висновку № 1/12/21 товарознавчого дослідження рухомого майна від 27.12.2021 року, вартість зазначеного позивачем майна становить на момент дослідження 83 247,00 грн (а.с.13-22). Позивачем на доказ придбання зазначеного майна, яке нібито набуте спільно подружжям [PERSON] та [PERSON] , надано лише товарний чек на придбання миючого пилососа (а.с.29). 06.06.2022 року до Володарського районного суду Київської області відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що вони з відповідачем дійшли домовленості кому і які речі залишаються їм. Окрім того відповідач зазначила, що позивачем перераховано не все майно, що було придбано за час шлюбу та вказала, що за час шлюбу було придбано автомобіль марки «SUBARU», який було продано позивачем без її відому. Також зазначила, що позивач офіційно ніде не працював, однак було придбано підйомник для ремонту автомобілів вартістю 42 600,00 грн. В судовому засіданні позивач зазначив, що між сторонами була домовленість про поділ речей, а саме, відповідач не претендує на автомобіль набутий за час шлюбу, а позивач в свою чергу передає їй обговорені речі, однак відповідач пред`явила позов до суду про поділ автомобіля, що і стало підставою звернення його до суду про поділ зазначеного майна. Відповідачем в судовому засіданні було стверджено пояснення позивача. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] направлених до Володарського районного суду Київської області, [PERSON] зазначила, що знайома зі сторонами близько 10 років та їй відомо, що з жовтня 2021 року сторони припинили спільне проживання та вести спільне господарство. У листопада 2021 року [PERSON] попросила її позберігати в неї майно, а саме, батут, диван, пральну машину, частину кухні, газову плиту. Всі речі були вживані та в поганому стані. [PERSON] повідомила що вказані речі належать їй особисто та попросила допомогти продати вказані речі. Як сторони набували ці речі їй невідомо. Згідно з досліджених матеріалів справ № 4005 від 01.12.2021 року та № 256 від 24.01.2022 року відділу поліції № 1 Уманського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Чекаській області встановлено, що в матеріалах наявні письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що [PERSON] забирала речі з будинку [PERSON] . Окрім того, в судовому засіданні позивач [PERSON] вказав, що речі [PERSON] забирала в його присутності і він не заперечував проти цього в зв`язку з тим, що була домовленість, що дружина не буде претендувати на автомобіль, який придбано під час шлюбу. Так, згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Вимогами ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція Верховного Суду в постанові від 05 серпня 2020 року в справі №682/2493/16-ц). Разом з тим жодних належних, допустимих і достатніх доказів того, що перелічені речі набуті сторонами за час шлюбу суду не представлено. Сам факт зазначення сторонами про наявність в них спільно набутих речей не свідчить про те, хто залишив собі яке майно після розірвання шлюбу, яке майно ким було придбано чи ким подаровано, чи майно придбане до шлюбу чи в шлюбі, оскільки будь-яких доказів набуття переліченого сторонами майна ними не підтверджено. Відтак суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed