Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

28.01.2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1999 року з відповідачем [PERSON] , від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Вони припинили шлюбні відносини із чоловіком у 2015 році. Сім`я розпалась остаточно. Чоловік зловживає спиртними напоями, не має місця роботи. Матеріальним благополуччям дитини не цікавиться, батьківського піклування та турботи до доньки не проявляє. [PERSON] свідомо відмовляється виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню доньки [PERSON] . Дитина за станом здоров`я вимагає постійного догляду та піклування. Вона сама не може забезпечити дитину харчуванням, оздоровленням та лікуванням. Просить суд: -позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] ; -стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 31.01.2022 року суддя відкрив загальне провадження по справі та призначив підготовче судове засідання (а.с. 27). 25.07.2022 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити (а.с. 33). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій не заперечує проти позбавлення батьківських прав та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Солонянської селищної ради Кураш О. просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району Сазонов Д.О. просив суд розглядати справу за його відсутності, рішення прийняти в інтересах дитини. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснено у абз. 7 п. 16 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язків щодо утримання дитини. Згідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.04.1999 року (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Позивач [PERSON] разом із донькою [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с. 16). Дитина [PERSON] має статус дитини-інваліда з 12.09.2019 року, перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду (а.с. 18). Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] , було встановлено, що [PERSON] та її донька [PERSON] проживають в трикімнатній квартирі [ADDRESS] . Для дитини створені умови проживання і гармонічного виховання. В.о. селищного голови Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області затвердила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . У висновку вказано, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , не працює. Скарги на [PERSON] до селищної ради не надходили, на засідання виконкому не викликався, до адміністративної відповідальності не притягався. Під час бесіди із [PERSON] було з`ясовано, що він не займається вихованням дитини та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новопокровської селищної ради дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . З досліджених по справі доказів суд робить висновок, що відповідач по справі ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, а тому він підлягає позбавленню батьківських прав. Позовні вимоги про стягнення аліментів законні, обґрунтовані, підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved