Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Представник позивача органу опіки та піклування Красилівсткої міської ради Хмельницької області звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак свої батьківські обов`язки вони не виконують, а саме, не дбають про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, не займаються їх вихованням. Не забезпечили сприятливих умов для життя та розвитку дітей, не дбають про дитячий добробут і щастя. У зв`язку з цим, до служби у справах дітей Красилівської міської ради із заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] звернулася [PERSON] , яка є бабусею дітей. В заяві зазначила, що діти з народження знаходяться на її утриманні, яка займається їхнім вихованням, при потребі проходить лікарів та займається лікуванням дітей, відвідує батьківські збори у школі та дошкільному закладі, збирає їх до школи та дошкільного закладів за рахунок своєї пенсії. Відповідно до інформації Волицької ЗОШ І-ІІІ ступенів та дошкільного закладу [PERSON] та [PERSON] не цікавляться успіхами дітей, зв`язків із закладами не підтримують, батьківські збори не відвідують, дітьми піклується та утримує бабуся. [PERSON] у 2021 році зникла у невідомому напрямку, залишивши своїх дітей на матір пенсіонерку. Вказані факти, на думку представника позивача, доводять, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків, а подальше перебування дітей в таких умовах є шкідливим для здоров`я дітей та несприятливим для їх розвитку. За таких обставин, представник позивача просила позов задовольнити, позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явилися, відзив на позов не подали та про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд повинен при оцінці обставин на перше місце ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 29 вересня 2021 року (повторно) [PERSON] та [PERSON] батьками [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки Волицького старостинського округу № 53 від 04 квітня 2022 року про склад сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за місцем їх проживання ( [ADDRESS] ) виявлено, що мати з 05 лютого 2021 року з дітьми не проживає, не цікавиться ними, не допомагає матеріально. На протязі року приїжджала додому пару разів і то не надовго, а з 11 січня 2021 року на зв`язок не виходить. [PERSON] під час проживання в с. Дубище вела аморальний спосіб життя, приводила додому п`яних чоловіків та розпивала з ними спиртні напої, грубо поводилася із своєю матір`ю, протягала руки, наносила тілесні ушкодження. [PERSON] неодноразово попереджали про неналежну поведінку, що передує позбавлення батьківських прав. Вихованням дітей займається бабуся [PERSON] . Комісія вважає за доцільне клопотати перед службою у справах дітей про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Як слідує з довідок №№ 17, 19 від 05 квітня 2022 року Волицької ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] та [PERSON] не цікавляться успіхами [PERSON] , з класним керівником та адміністрацією школи не спілкуються. Батьківські збори не відвідують. Дитиною піклується бабуся [PERSON] . Відповідно до інформації № 84 від 05 квітня 2022 року [PERSON] у вихованні [PERSON] з 2021 року ніякої участі не приймала, життям та поведінкою дитини не цікавилась. Вихованням дитини займається бабуся [PERSON] . Рішенням № 627 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Красилівської міської ради від 26 квітня 2022 року комісія з захисту прав дитини вирішила - службі у справах дітей Красилівської міської ради підготувати позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] від 18 квітня 2022 року, зареєстрованої в реєстрі за № 242 та засвідченої приватним нотаріусом Шлейник М.С, [PERSON] діючи добровільно, без будь-якого примусу, повідомляє, що не займається вихованням та не надає утримання дітям [PERSON] та [PERSON] , а також відмовляється від їх виховання та утримання їх в майбутньому. Не заперечує проти розгляду справи у суді про позбавлення його батьківських прав відносно цих дітей, без його присутності. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав від 26 квітня 2022 року № 627 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків та нехтують ними, адже вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, а тому вважають за доцільне позбавити їх батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позов задоволено повністю, а тому з відповідачів підлягає стягненню на користь держави по 496,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved