Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

09 лютого 2021 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за завдаток в еквіваленті 2\~000,00 доларів США та аванс в еквіваленті 2 000,00 доларів США, а саме: 110\~064 грн.; та судові витрати. Позов мотивований тим, що позивач з 2008 року орендував житлове приміщення, 33/200 часток домоволодіння [ADDRESS] з правом викупу у відповідача. Письмовий договір не укладався. 05 листопада 2019 року сторони в усній формі домовились, що позивач купить належну їй частину домоволодіння за 12\~000,00 доларів США. В той же день в якості завдатку позивач передав відповідачу 1 000,00 доларів США та зобов`язався виплатити остаточно всю суму до 01 червня 2020 року, про що оформили розписку. 29 листопада 2019 року позивач передав відповідачу в якості авансу за майбутню купівлю її частки домоволодіння 2 000,00 доларів США, про що видано розписку, а також підтверджено, що позивач остаточно всю суму в розмірі 9\~000,00 доларів США сплатить до 01 червня 2020 року. 25 березня 2020 року відповідач вимагала від позивача виплати 9 000,00 доларів США, оскільки позивач був не готовий до цього, то відповідач від продажу домоволодіння відмовилась. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідач надала суду відзив, у якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість доводів позову. Позивач надав відповідь на відзив, у якому просив позов задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відзиву на позов. У судовому засіданні 21 липня 2022 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник адвокат Ісаєв М.Т. письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 05 листопада 2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток у розмірі 1\~000,00 доларів США за продаж 35/200 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] зобов`язався доплатити 11\~000,00 доларів США до 01 червня 2020 року, що підтверджується розпискою (а.с. 11). Також 29\~грудня 2019\~року [PERSON] \~отримала від\~ [PERSON] \~2\~000,00\~доларів США, а 9\~000,00 доларів США [PERSON] зобов`язався повністю погасити до 01 червня 2020 року, що підтверджується розпискою (а.с. 12). Матеріалами справи підтверджено, що договір купівлі-продажу 35/200 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] між сторонами укладений не був, кошти у сумі 3\~000,00 доларів США відповідач не повернула. За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Згідно ч.\~ч.\~2,\~3\~ст.\~571\~ЦК України сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Як слідує з пояснень сторін основний договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання. Поняття завдатку визначено у статті 570 ЦК України, відповідно до положень якої завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ст. 570 ЦК України). У розумінні\~поняття завдатку,\~такий виконує\~наступні функції:\~1)\~платіжну,\~яка полягає\~у тому,\~що завдаток\~видається у\~рахунок належних\~з боржника\~за договором\~платежів (тобто,\~завдаток є\~частиною суми,\~яку боржник\~зобов`язаний\~сплатити кредитору\~за основним\~договором;\~2)\~забезпечувальну,\~яка проявляється\~в тому,\~що видача\~завдатку стимулює\~боржника до\~належного виконання\~основного зобов`язання,\~оскільки у\~разі порушення\~забезпеченого завдатком\~зобов`язання\~з вини\~боржника завдаток\~залишається у\~кредитора (абз.\~1\~ч.\~1\~ст.\~571\~ЦК України);\~водночас стимулююча\~дія завдатку\~певною мірою\~спрямована і\~на кредитора,\~який у\~разі порушення\~основного зобов`язання\~з його\~вини повинен\~повернути боржникові\~завдаток і\~додатково сплатити\~суму у\~розмірі завдатку\~чи його\~вартості (абз.\~2\~ч.\~1\~ст.\~571\~ЦК України); 3) підтверджувальну, суть якої зводиться до того, що видача завдатку засвідчує факт укладення основного договору. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог статті 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частина 2 статті 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне. По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом. По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом. Договір купівлі-продажу частини житлового будинку сторонами укладено не було, тому передані позивачем грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із неукладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути. Отже, передані позивачем кошти є авансом, сторони не уклали та не оформили договір чи попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України; одна сторона відмовилися від майбутнього укладення договору, однак, особа, що отримала грошову суму, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Суд вважає, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в розмірі 3 000,00 доларів США, саме в якості авансу за продаж будинку. Оскільки договір між сторонами не укладався, продаж частини будинку не відбувся, договір щодо завдатку у належній формі не оформлено, відповідно, передані кошти не виконують забезпечувальну функцію, правові наслідки статті 571 ЦК України в даному випадку не застосовуються а відтак сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню. Відповідач не заперечувала факт отримання коштів від позивача. З огляду\~на викладене,\~передані [PERSON] \~05\~листопада 2019\~року грошові\~кошти у\~розмірі 1\~000,00\~доларів США\~та 29\~грудня 2019\~року \~в сумі\~2\~000,00 доларів США не мають забезпечувальної функції, отже є авансом і правові наслідки, передбачені статтею 571 ЦК України в цьому випадку не застосовуються. Оскільки договір купівлі-продажу 35/200 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана відповідачу грошова сума у розмірі 3\~000,00 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в еквіваленті 3 000,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 09 лютого 2021 року, становить 82\~995,30 грн. (3 000,00 доларів США х 27,6651 = 82 995,30 грн.). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів [PERSON] здійснював адвокат Ісаєв М.Т. на підставі договору про надання правничої допомоги від 31 серпня 2020 року, від 09 лютого 2021 року та від 14 січня 2022 року (а.с. 7, 70-71). В звіті про надані послуги зазначений обсяг робіт, наданих адвокатом, всього на суму 4\~500,00 грн. (а.с. 73). Позивачем було здійснено оплату послуг адвоката на загальну суму 4 500,00 грн. (а.с. 72). Також позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 890,00 грн. (а.с. 4, 32). З урахуванням\~викладеного,\~суд доходить\~висновку,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягають стягненню\~судові витрати\~пропорційно до\~задоволеної частини\~позовних вимог\~у розмірі\~4\~223,24\~грн.,\~з яких:\~829,95\~грн.\~(82\~995,30\~грн.\~х 1\~100,64\~грн.\~/\~110\~064\~грн.\~=\~829,95\~грн.)\~ судовий\~збір, 3 393,29 грн. (82 995,30 грн. х 4 500,00 грн. / 110 064 грн. = 3 393,29 грн.) витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial