Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

18.09.2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір від 09.12.2006 року, за яким позичальник отримав кредит у сумі 6512,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 6512,00 грн. Станом на 06.09.2013 року заборгованість [PERSON] складає 71791,19 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 6512,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 24455,52 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3438,24 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3394,82 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити суму вказаної заборгованості, але відповідач ніяк не реагував, просить стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] , суму заборгованості у розмірі 71791,19 грн. та судові витрати. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено повністю, стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 71791,19 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 717,91 грн. 08.09.2021 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 11.12.2013 року, у заяві посилається на те, що позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором повинен був сплачений 09.12.2008 року, а отже позовна давність сплила 09.10.2011 року, а позивач звернувся до суду у вересні 2013 року. Окрім того, заява приєднання, яка підписана Відповідачем не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру відсотків за користування кредитом, розмірі пені та штрафу. Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт») відповідачем не підписувалися, отже Позивач не підтвердив, що саме з цими документом було ознайомлено відповідача і він з ними погодився. Ухвалою суду від 12.01.2022 року заочне рішення від 11.12.2013 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] скасоване, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. 02.06.2022 року ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання надав заяву про здійснення розгляду справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечує з підстав викладених в заяві про перегляд заочного рішення. Оскільки учасники справи у судове засідання не прибули, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.12.2006 року [PERSON] була підписана заява позичальника №ZPVCRX01380501 до ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої Банк надав Позичальнику строковий кредит у сумі 6512,00 грн. на строк 24 місяця строк з 09.12.2006 року по 09.12.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 10% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 143,26 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 592,00 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») строки. Позивач при зверненні до суду зазначає, що станом на 06.09.2013 року заборгованість [PERSON] складає 71791,19 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 6512,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 24455,52 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3438,24 грн.. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3394,82 грн. Відповідач же зазначає про те, що в підписаній ним заяві позичальника не встановлені та не погоджені розміри нарахувань комісії та штрафів, через що вказані нарахування позивачем є безпідставними, оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт») відповідачем не підписувалися. З вказаного приводу суд зазначає, що відповідно до положень ст. 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частини 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Абзац 1 частини 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. З огляду на те, що для кредитних договорів законом встановлена обов`язкова письмова форма, будь-який текст, який є частиною відповідного договору має бути підписаний сторонами. Без підпису сторін такий текст не може вважатися частиною кредитного договору і є нікчемним в силу ст. 1055 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19), Велика Палата Верховного Суду наголошує про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період: з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідача Умови надання споживчого кредиту, відсутність у заяві позичальника домовленості про розмір сплати комісії та штрафів, надані Банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника. Таким чином, позивачем не доведено наявність договірних відносин між нами щодо розміру та сплати комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено підстави для нарахування комісії та штрафів. Окрім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, розглядаючи яке, суд виходить з наступного. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Суд враховує, що кредитні кошти згідно заяви позичальника були надані на строк з 09.12.2006 року по 09.12.2008 року, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачам, оплати за договором [PERSON] не здійснювалися, позивач звернувся до суду 18.09.2013 року, а тому з урахуванням передбаченого законом трирічного стоку позовної давності суд приходить до висновку про сплив позовної давності за вимогами банку до [PERSON] , оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі почався зі спливом останнього дня строку надання кредиту (до 09.12.2008 року), тобто з 10.12.2008 року та закінчився 10.12.2011 року. Враховуючи, що відповідач заявив клопотання про застосування стоку позовної давності, приймаючи до уваги перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі почався зі спливом останнього дня строку надання кредиту (до 09.12.2008 року), тобто з 10.12.2008 року та закінчився 10.12.2011 року, а позов надійшов до суду у 18.09.2013 року року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, тому відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed