Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, споживач) про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Свої вимоги позивач мотивує тим, що КП з 01 травня 2018 року визначено підприємством з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Києві. На виконання вимог Закону ним було здійснено публікацію пропозиції щодо укладення договору про надання послуг з опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року. Такі договори є договорами приєднання. Право вимоги на стягнення заборгованості, що виникли до 30 квітня 2018 року КП отримало на підставі Договору відступлення права вимоги цесії № 602-18 укладеним з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» 11 жовтня 2018 року. Відповідач є споживачем вказаних послуг за адресою: [ADDRESS] , однак не виконує свої зобов`язання щодо оплати наданих йому послуг, у зв`язку з чим станом на 01.06.2021 року сума заборгованості становить 27 262,82 грн. та складається з заборгованості за спожиті послуги централізованого опалення в розмірі 16 607,75 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 655,07 грн. Крім того, на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», до позивача перейшло право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 837,64 грн. Загальний розмір заборгованості становить 34 100,46 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму, а також витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 10.08.2021 позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 10.09.2021 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 09.11.2021 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві відповідач вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відносно вимог частково сплив строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги. Крім того, відповідач не згоден з нарахуваннями за послуги з централізованого постачання гарячої води, оскільки в зв`язку з отриманням цієї послуги неналежної якості ним було встановлено бойлер для підігріву холодної води відповідно до акту від 19.06.2015. В зв`язку з не користуванням послугою з централізованого водопостачання гарячої води він не надавав показники лічильника ГВП. Коли він дізнався, що позивач все одно нараховує кошти за неспожиті ним послуги, то у червні 2021 року звернувся до ЦСК та за рекомендацією 17.07.2021 здійснив повірку лічильника. Під час повірки зафіксовано показники лічильника, з яких вбачається, що за період з 19.06.2015 по 17.07.2021 ним було спожито 12 куб.м. гарячої води, що припало на термін обслуговування у ПАТ «Київенерго» до 01.05.2018 року, а не вказані позивачем у розрахунку до позову 96,30 куб.м. за період з 01.05.20218 по 31.05.2021. Він тільки 31.07.2021 отримав свідоцтво про повірку лічильника, що надавало йому право звернутись за перерахунком, але позивач вже звернувся до суду. Відповідач також зауважив, що позивач, не застосувавши дій щодо досудового врегулювання спору, в ході яких можливо було виявити фактичну суму заборгованості, 27.07.2021 звернувся до суду з даним позовом. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить відмовити в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в розмірі 4776,63 грн., заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 2061,01 грн., заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 10 655,07 грн., а також переглянути суму судового збору в зв`язку зі зміною вартості позову. 15.11.2021 до суду надійшла відповідь представника позивача Банецького Б.І. на відзив відповідача. У даній відповіді представника позивача зауважив на те, що на ім`я відповідача кожного місяця надсилались платіжні документи, в яких зазначались тариф, сума до сплати, розмір заборгованості тощо. Натомість, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку у спірний період відповідач, як власник квартири, до позивача не звертався. Щодо строку позовної давності, то представник позивача зауважив, що він не був пропущений в зв`язку із його продовженням на час дії карантину, а також сплатою відповідачем в квітні 2017 року оплати, що призвело до переривання строку позовної давності. Представник позивача вказав і на те, що факт встановлення бойлеру не звільняє відповідача від обов`язку передання показників лічильників, якщо такі встановлені, або середньостатистичного нарахування згідно норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Разом з цим, повірку лічильника відповідачем було здійснено у 2021 року, хоча як зазначає сам відповідач, лічильник було встановлено у 2015 році, тобто інтервальний період повірки складає 4 роки, а тому строк для повірки лічильника сплив у 2019 році. Враховуючи той факт, що лічильник не було повірено вчасно та відповідач не передавав показання лічильника, то відповідачу відбувалось нарахування по нормі. Крім того, відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався). З урахування наведеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.11.2021 визначено здійснювати розгляд даної цивільної справи в судовому засіданні з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Банецький Б.І. не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи в його відсутність, в якому позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м.Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01 травня 2018 року надання послуги з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п.3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цього з закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 01.05.2019 року), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договір за правилами такого Закону між позивачем та відповідачем не укладався, а тому на теперішній час договір укладений до 01 травня 2019 року. Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 №1875-ІV, комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила). Відповідно до п.8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону, договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до норм Цивільного Кодексу України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої воли свідчить про надання послуг позивача. Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст.20 Закону, п.п.18,20,30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» уклали договір про відступлення права вимоги №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії. Судом також встановлено, що відповідач є власником та проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акту про прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 19.06.2015, такий лічильник було встановлено у квартирі відповідача, а також наявна відмітка про установку бойлера. В подальшому, 17.07.2021 відповідачем було замовлено повірку вказаного лічильника та отримано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 19.07.2021. Пунктом 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 № 76, пунктами 8, 9, 17-19 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, державними будівельними нормами, зокрема ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» передбачено, що для встановлення вузла обліку та регулювання теплової енергії в квартирах, що мають індивідуальний тепловий ввід необхідно: отримати технічні умови (далі-ТУ), замовити на підставі отриманих ТУ проектну /технічну документацію та погодити її з організацією що видала ТУ, провести спеціалізованою організацією у відповідності до погодженої проектної документації встановлення вузла обліку та регулювання теплової енергії, звернутись до організації-виконавця послуг з централізованого опалення щодо прийняття на абонентський облік встановленого вузла обліку та регулювання теплової енергії та укласти/внести зміни у відповідний договір щодо обліку теплової енергії. Також, відповідно до п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 виконавець зобов`язаний забезпечувати за заявою споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирних засобів обліку. Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві вказував на те, що в червні 2015 в він встановив у квартирі бойлер через неякісне надання послуг з гарячого водопостачання, а тому перестав передавати показання лічильника. В той же час, відповідно до підп. 12 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором. Згідно з п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що він виконав свої зобов`язання щодо надання позивачу показань наявних приладів - лічильника гарячого водопостачання, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку. Крім того, відповідачем не надано доказів неякісного надання цієї послуги, встановлення бойлеру, а також доказів відмови від отримання послуги з централізованого постачання гарячої води. Так, вказівка на встановлення бойлеру у квартирі відповідача міститься в акті від 19.06.2015 про прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання, що не є належною технічною документацією. Також, відповідач у передбаченому законом порядку не відмовився від отримання послуги гарячого водопостачання в зв`язку із встановленням бойлеру та не повідомив про це як попереднього постачальника послуги, так і позивача. Крім того, з наданих відповідачем матеріалів вбачається, що повірка лічильника гарячої води була проведена лише у липні 2021 року, про що 19.07.2021 видано відповідне свідоцтво. Однак, матеріали справи не місять доказів того, що зміст свідоцтва повірки засобів обліку були доведений до відома позивача - КП «Київтеплоенерго», оскільки останній не був стороною будь-яких правочинів з цього приводу. Суд звертає увагу і на те, що вказані документи надані відповідачем до відзиву лише в листопаді 2021 року, в той час як повірку пройдено в липні 2021 року, тобто відповідач мав достатньо часу та можливості для звернення до позивача для проведення перерахунку. Сам же відповідач у відзиві зазначає про наявність права на проведення перерахунку в зв`язку з фіксуванням показників лічильника. Однак, як на момент подачі відзиву в листопаді 2021 року, так і на час постановлення рішення відповідачем не надано доказів того, що він звертався до позивача з заявами про проведення такого перерахунку з наданням відповідних документів. Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач в цій частині на власний розсуд розпорядився наданими йому правами, а також належним чином не виконав покладені на нього обов`язки як щодо передачі даних засобів обліку, так і щодо оплати наданих послуг. Вищевикладене в сукупності виключає можливість прийняти заперечення відповідача проти позову в цій частині. Суд також установив, що [PERSON] є споживачем центрального опалення в квартирі [ADDRESS] , що надається відповідачем КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року. Обсяги теплової енергії, затраченої на послугу з постачання гарячої води визначається відповідно до п. 2.4.1 Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 244-94) за обсягами споживання з показань засобів обліку холодної води за наступною формулою: Qгв=V*(K* ((Тг.в - Тх.в)/С); де: V (куб. м) - обсяг холодної води згідно показників будинкових засобів обліку холодної води на підігрів; Т г.в.= 55 °С - температура гарячої води на вводі у внутрішньобудинкову систему житлового будинку; Т х.в. = 5 °С температура холодної води на вводі в теплообмінник (бойлер) в опалювальному періоді; К - коефіцієнт, який враховує тепловіддачу у ванних кімнатах; С - теплоємність води, що для розрахунків приймається -1000Ккал/кг*град. При працюючій циркуляційній мережі житлового будинку коефіцієнт переводу обсягу води спожитої будинком, згідно показань засобів обліку холодної води в теплову енергії - 0,06, при її пошкодженні - 0,05. Підставою для нарахувань витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК є Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31 жовтня 2006 року (далі - Методика). Так, розрахунок плати за опалення МЗК багатоквартирних будинків, помешкання яких не в повному обсязі обладнано квартирними засобами обліку теплової енергії здійснюється відповідно до п.п. 2.1.4, 2.2.1, 2.2.2 Методики за формулою: Qmзk = (Fmзk х Qpiк х (tвн - tср.ф.) x nl) / ((tвн - tcp) x n'), Гкал, де: Fmзk - опалювальна площа МЗК, м2; Qpiк - питома витрата теплової енергії на опалення МЗК, Гкал/год/м2; tвн - розрахункова температура внутрішнього повітря МЗК, °С; tср.ф. - середня температура зовнішнього повітря в розрахунковому місяці згідно даних Гідрометеоцентру, °С; nl - кількість днів розрахункового періоду; tвн - середня нормативна температура зовнішнього повітря опалювального періоду, °С; n' - кількість днів опалювального сезону згідно ДСТУ-НБВ.1.1-27-2010. Таким чином, позивач здійснив розрахунок заборгованості згідно із встановленими нормами чинного законодавства, при цьому, він виконав свої зобов`язання, забезпечивши у встановленому законом порядку надання відповідачу послуг з центрального опалення та постачання гарячої води з представленням відповідачу квитанцій на оплату таких послуг. Надані позивачем розрахунки відповідач належними та допустимим доказами не спростував, а викладені ним в своїх запереченнях доводи ґрунтуються виключно на його припущеннях. В той же час, згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідач у період з 01 травня 2018 року до 01 червня 2021 року не сплачує надані позивачем житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, наявна заборгованість в розмірі 16 607,75 грн. з послуг із централізованого постачання теплової енергії та 10 655,07 грн. за послуги з постачання гарячої води. Разом з тим, позивач зазначав, що у відповідача наявна заборгованість до 01 травня 2018 року в сумі 4 776,63 грн. за послуги з централізованого опалення та 2 061,01 грн. за послуги з постачання гарячої води. З урахуванням вищенаведених обставин та відсутності доказів з боку відповідача, які б спростували належним чином позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 травня 2018 року до 01 червня 2021 року в розмірі 16 607,75 грн. з послуг із централізованого постачання теплової енергії та 10 655,07 грн. за послуги з постачання гарячої води. В той же час, суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за послуги, отримані до 01 травня 2018 року, належить відмовити через відсутність доказів. Так, позивач посилається на наявність визначеної суми заборгованості в договорі № 602-18 про відступлення права вимоги, укладеного між позивачем та ПАТ «Київенерго» 11 жовтня 2018 року, за яким позивач набув право вимоги, зокрема, до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання: за послуги централізованого опалення - 4776,63 грн.; за послуги з постачання гарячої води - 2061,01 грн. Однак суд вважає, що вказаним договором підтверджується перехід права вимоги від одного кредитора до іншого, проте вказаний договір не звільняє від обов`язку кредитора доведення обставин наявності непогашеної заборгованості. В матеріалах справи відсутні дані за який період нарахована була ця заборгованість та за якою ціною послуг, що не дає підстав для висновку про доведеність наявності заборгованості відповідача за послуги, що були отримані до 01 травня 2018 року. Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з підстав їх недоведеності, то питання застосування наслідків строку позовної давності до цих вимог судом не вирішується. Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості з 01.05.2018, то суд зауважує наступне. Так, за захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду 27.07.2021. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійної підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності щодо вимог до 27.07.2018. В той же час, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.05.2018, тобто трирічний строк позовної давності до частини вимог закінчився в липні 2021 року, проте, карантин введено Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), а тому строки передбачені ст. 257 ЦК України вважаються продовженими. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01 травня 2018 року до 01 червня 2021 року підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог належить відмовити. Судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Разом з тим, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав в сумі 33,00 грн. слід відмовити, оскільки, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження вказаної суми, а наявна у справі копія квитанції переконливо не свідчить про те, що позивачем були понесені ці витрати саме у зв`язку із отриманням відповідного витягу відносно відповідача у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial