Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. 27.01.2022 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» (далі - ТОВ «ФК Айконс», відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича № 1829 від 23.09.2021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 3152322614/526487 від 29.06.2020, який був укладений з ТОВ «Кредитна установа "Європейська кредитна група"», надалі ТОВ «Фінансова компанія "Сіті фінанс груп"», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК Айконс». Позов мотивований тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, без встановлення безспірності розміру заборгованості. Позов обґрунтований такими обставинами. 29.06.2020 між ТОВ «Кредитна установа "Європейська кредитна група"» та [PERSON] укладено кредитний договір від 29.06.2020 № 3152322614/526487 про надання позивачу кредиту в сумі 6 000 грн. В подальшому, на підставі договорів факторингу, право вимоги за кредитним договором було відступлено спочатку ТОВ «Фінансова компанія "Сіті фінанс груп"», потім - ТОВ «ФК Айконс». 23.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем (далі - приватний нотаріус КМНО Золотих О. О., далі також - третя особа 1) було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айконс» заборгованість за кредитним договором. Вказаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журид Сергія Миколайовича (далі - приватний виконавець Журид С. М., далі також - третя особа 2). Позов мотивований тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 23.09.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідач ТОВ «ФК Айконс» про розгляд справи повідомлялось у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не з`явилися правом на подання відзиву не скористались. Треті особи приватний нотаріус КМНО Золотих О. О. та приватний виконавець Журид С. М. про розгляд справи повідомлені належним чином, але в судове засідання не з`явилися, правом на подання пояснень щодо позову не скористалися. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Одночасно з позовною заявою до суду надійшло клопотання сторони позивача про забезпечення позову. Ухвалою від 01.02.2022 суд задовольнив заяву позивача про забезпечення позову та зупинив стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 23.09.2021 ПН КМНО Золотих О. О., що здійснюється в межах виконавчого провадження № 67436945, відкритого ПВ ВВО м. Києва Журид С. М. Ухвалою від 02.02.2022 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 19.04.2022. 19.04.2022 сторони в підготовче засідання не з`явились, у зв`язку з чим суд ухвалив відкласти розгляд справи на 21.06.2022. 21.06.2022 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи, суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 06.07.2022. 06.07.2022 сторони в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим суд ухвалив відкласти розгляд справи на 05.09.2022. 05.09.2022 зважаючи на те, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, а надані стороною позивача докази є достатніми для прийняття обґрунтованого рішення, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності її учасників. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 29.06.2020 між ТОВ «Кредитна установа "Європейська кредитна група"» (банком) та [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір від 29.06.2020 № 3152322614/526487, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 6 000 грн., зі сплатою 912,5 % річних від суми кредиту розрахунку 2,5 % на добу. Кредит надається строком на 5 днів, тобто до 03.07.2020. В подальшому, на підставі договорів факторингу, право вимоги за кредитним договором було відступлено спочатку ТОВ «Фінансова компанія "Сіті фінанс груп"», потім - ТОВ «ФК Айконс». 23.09.2021 приватним нотаріусом КМНО Золотих О. О. було вчинено виконавчий напис № 1829, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айконс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 950 грн. У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за строк з 29.06.2020 по 30.08.2021. 09.11.2021 приватний виконавець Журид С. М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 67436945 з виконання вищевказаного виконавчого напису. В рамках цього виконавчого провадження приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника від 09.11.2021. IV. Мотивувальна частина. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Відповідно до статті 1 цього Закону нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України (стаття 2 Закону України «Про нотаріат»). Перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, визначає стаття 34 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою нотаріуси, зокрема, вчиняють виконавчі написи. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї норми нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій - шляхом надіслання боржнику повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). 10.12.2014 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 (далі - Постанова КМУ № 662), згідно з якою Перелік документів був доповнений новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Водночас постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, постанову КМУ № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23. Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час далі ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови у справі № 826/20084/14, далі - КАС України) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Виходячи зі змісту статей 124, 129 Конституції України та 255 КАС України можна дійти висновку, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, яке набрало законної сили, має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. За обставинами справи установлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено після набрання вищевказаним рішенням суду законної сили за кредитним договором, який не був посвідчений нотаріально, а відтак вказаний договір не підтверджує безспірність заборгованості позивача перед ТОВ «ФК Айконс». Отже ураховуючи, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, вимоги позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд визнає обґрунтованими та задовольняє їх. Оскільки відсутність безспірності вимог є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не дає оцінку доводам позову про вчинення його поза межами строку позовної давності. За змістом положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права. Від належного суб`єктивного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності. Аналіз змісту законодавчих та інших нормативних положень, які регулюють діяльність нотаріату в Україні та визначають порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису, дає підстави для висновку, що сторонами у справі щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є боржник та стягувач, яким у даному випадку є ТОВ «ФК Айконс». V. Розподіл судових витрат між сторонами. У зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс витрати на сплату судового збору в сумі 1 488,60 грн. та на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5 000 грн., що підтверджується наданими суду доказами, а саме: договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.12.2021 № б/н/21 з додатками; додатковим договором № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № б/н/21 від 01.12.2021; актом виконаних робіт (наданих послуг) від 17.01.2022 на суму 5 000 грн. Водночас частина 5 цієї статті містить норму, відповідно до якої суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку. З матеріалів справи вбачається, що сума судових витрат, заявлена позивачем підтверджується відповідними доказами, у зв`язку з чим суд вбачає підстави для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме 5 000 грн. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже ураховуючи, що суд задовольняє позовну заяву на відповідача - ТОВ «ФК Айконс», покладається судовий збір, сплачений за вимогу немайнового характеру, в розмірі 992,40 грн. та за заяву про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн., а усього 1 488,60 грн. Відтак, з огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати в загальному розмірі 6 488 грн. 60 коп. (5 000+1 488,60). На підставі викладеного,

Outcome: approved