Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] , звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Сквирська міська рада Київської області, про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням 2 сесії 22 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 06 вересня 1994 року батько позивача отримав у постійне користування земельну ділянку, площею 50,0 га на території Шаліївської сільскої ради Сквирського району Київської області для створення фермерського господарства. Право постійного користування підтверджено державним актом на право постійного користування землею серії КВ виданого на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 06.09.1994 року № 12-02-22 площею 50,0 га. Дана земельна ділянка розташована на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області. На підставі зазначеного рішення і державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 3224087800:04:014:0002. Для ведення фермерського господарства було засноване та зареєстроване Селянське (Фермерське) Господарство «Фіволта» у організаційно правовій формі фермерського господарства, ідентифікаційний код СДРПОУ 20599660. місцезнаходження СФГ «Фіволта»: 09042, Київська область, Сквирський район, село Шаліївка, вулиця Лісова, будинок 1. Розмір статутного капіталу 0,00 грн. Засновником (учасником) СФГ «Фіволта» являється громадянин України [PERSON] (позивач по справі), зареєстрований та постійно проживаючий за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька позивача дане фермерське господарство не реорганізовано та не ліквідовано, продовжує здійснювати свою статутну діяльність. Будь-які акти органів державної влади щодо припинення права спадкодавця щодо постійного користування вищевказаною земельною ділянкою відсутні. Позивач звернувся до Державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право користування земельною ділянкою, але отримав відмову нотаріуса, що підтверджується листом № 1017/01-16 від 10.09.2016 року, у якому рекомендовано звернутися до суду, оскільки вище вказана земельна ділянка належить померлому на праві постійного користування, а не на праві власності. У подальшому, позивач звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом про визнання права на спадкове майно. Рішенням суду першої інстанції по справі № 376/1680/16-ц, позовна заява [PERSON] до Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права постійного користування землею в порядку спадкування задоволена. Ухвалою суду першої інстанції від 30 січня 2017 року по справі № 376/1680/16-ц було внесено виправлення у рішення суду, а саме було внесено зміни у площу земельної ділянки 47,7232 га на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області. У подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року було задоволено апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області, рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року було скасоване і постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Шаліївської сільської ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування. У свою чергу позивач звернувся з касаційною скаргою та відповідно до постанови судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року касаційну скаргу задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року, від 16 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року скасовано та передано справу № 376/1680/16-ц до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвали Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року, від 16 травня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року втратили законну силу. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 22 лютого 2021 року Київським апеляційним судом було прийнято ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до Шаліївської сільської ради про визнання права постійного користування землею у порядку спадкування. Таким чином, станом на 22 лютого 2021 року рішення Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/1680/16-ц яким за позивачем визнано право постійного користування в порядку спадкування земельною ділянкою площею 47,7232 га, розташованої на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області в порядку спадкування за законом для ведення селянського (фермерського) господарства після смерті батька позивача, який помер [INFO] і мав державний акт серії КВ на право постійного користування землею, виданий Сквирською районною радою народних депутатів 21.11.1994 року вступило в законну силу. У той же час посадовими особами ГУ Держгеокадастру в Київській області було протиправно скасовано державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером 3224087800:04:014:0002 (площа 47,7232 га), яка використовувалась СФГ «Фіволта» на праві постійного користування та в подальшому розділена на земельні ділянки із кадастровими номерами: 3224087800:04:014:0008, 3224087800:04:014:0022, 3224087800:04:014:0006, 3224087800:04:014:0004, 3224087800:04:014:0003, 3224087800:04:014:0013, 3224087800:04:014:0014, 3224087800:04:014:0017, 3224087800:04:014:0018, 3224087800:04:014:0010, 3224087800:04:014:0023, 3224087800:04:014:0024, 3224087800:04:014:0009, 3224087800:04:014:0011, 3224087800:04:014:0005, 3224087800:04:014:0012, 3224087800:04:014:0015, 3224087800:04:014:0016, 3224087800:04:014:0020, 3224087800:04:014:0025, 3224087800:04:014:0026, 3224087800:04:014:0007, 3224087800:04:014:0021, та видано дозволи на розробку документації із землеустрою фізичним особам. ГУ Держгеокадастру листом від 16 липня 2019 року № 8-10-0.61-9276/2-19 звернулось до реєстратора Святопетрівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області Тютюна Д.С. про скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою площею 47,7232 га кадастровий номер 3224087800:04:014:0002 для ведення фермерського господарства. На підставі даних документів 16 липня 2019 року реєстратор скасував реєстрацію земельної ділянки не маючи на те відповідних підстав, так як у рішенні апеляційного суду відсутня вимога щодо скасування відповідної реєстрації у Державному реєстрі речових прав. У зв`язку із скасуванням у державному реєстрі права постійного користування земельної ділянки площею 47,7232 га кадастровий номер 3224087800:04:014:0002, яка рахувалася за батьком позивача, дана земельна ділянка стала вільною 16 липня 2019 року. Не зважаючи на те, що ділянка стала вільною лише 16 липня 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Київській області 02 липня 2019 року надійшло 24 заяви від громадян, жителів Миколаївської області, щодо надання їм дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 3224087800:04:014:0002 у власність по 2 га. 25 серпня 2019 року земельна ділянка площею 47,7372 га, кадастровий номер 3224087800:04:014:0002 була поділена по 2 га на 24 ділянки на які були присвоєні наступні кадастрові номери: 3224087800:04:014:0008, 3224087800:04:014:0022, 3224087800:04:014:0006, 3224087800:04:014:0004, 3224087800:04:014:0003, 3224087800:04:014:0013, 3224087800:04:014:0014, 3224087800:04:014:0017, 3224087800:04:014:0018, 3224087800:04:014:0010, 3224087800:04:014:0023, 3224087800:04:014:0024, 3224087800:04:014:0009, 3224087800:04:014:0011, 3224087800:04:014:0005, 3224087800:04:014:0012, 3224087800:04:014:0015, 3224087800:04:014:0016, 3224087800:04:014:0020, 3224087800:04:14:0025, 3224087800:04:014:0026, 3224087800:04:014:0007, 3224087800: 04:014:0021. У подальшому позивачу стало відомо, що вказані земельні ділянки були відчужені фізичній особі [PERSON] . Окрім того позивач стверджує, що на момент надання земельної ділянки його батькові, земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства. У свою чергу, Головне управління Держгеокадастру у Київській області з порушенням норм ст. ст. .92,141,149 Земельного кодексу України, та без погодження з позивачем прийняли накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність для громадян України, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області, площею по 2 га кожному за рахунок земельної ділянки площею 47,7232 га. Ухвалою судді від 26 серпня 2021 року у даній цивільній справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Підготовче судове засідання призначено на 25 жовтня 2021 року. 25 жовтня 2021 року через канцелярію суду представник відповідача - [PERSON] , адвокат Постельга Олександр Анатолійович подав клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. Клопотання задоволено, підготовче судове засідання відкладено на 25 листопада 2021 року. 03 листопада 2021року через канцелярію суду представник відповідача - [PERSON] , адвокат Постельга Олександр Анатолійович подав відзив на позовну заяву, у якій зазначає, що [PERSON] на підставі договорів купівлі - продажу земельних ділянок від 26.09.2019 року за № 5238, 5242, 5257, 5244, 5255, 5241, 5240, 5239, 5254, 5517, 5259, 5247, 5236, 5514, 5246, 5260, 5515, 5250, 5245, 5248, 5252, 5251, 5516, посвідчених приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В. придбав земельні ділянки з кадастровими номерами; 3224087800:04:014:0008, 3224087800:04:014:0022, 3224087800:04:014:0006, 3224087800:04:014:0004, 3224087800:04:014:0003, 3224087800:04:014:0013, 3224087800:04:014:0014, 3224087800:04:014:0017, 3224087800:04:014:0018, 3224087800:04:014:0010, 3224087800:04:014:0023, 3224087800:04:014:0024, 3224087800:04:014:0009, 3224087800:04:014:0011, 3224087800:04:014:0005, 3224087800:04:014:0012, 3224087800:04:014:0015, 3224087800:04:014:0016, 3224087800:04:014:0020, 3224087800:04:14:0025, 3224087800:04:014:0026, 3224087800:04:014:0007, 3224087800: 04:014:0021 загальною площею - 46 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області і оскільки позовна заява не містить посилань на допущення порушень при укладенні зазначених договорів то представник відповідача вважає, що вони укладені та зареєстровані відповідно до вимог законодавства та є чинними на даний час. Окрім того, адвокат Постельга О.А. зазначає, що відповідач не вчиняв жодних протиправних дій, а лише уклав договори купівлі - продажу земельних ділянок. Таким чином представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими. 15 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку позивач подав до суду заперечення на відзив, у якому зазначив, що відзив є необґрунтованим, оскільки відповідач не врахував, що рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/1680/16-ц за [PERSON] , у порядку спадкування, визнано право постійного користування земельною ділянкою, площею - 47,7232 га, яка розташована на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області. Окрім того позивач зазначає, що у провадженні ГУНП в Київській області є кримінальне провадження за № 12019110260000343, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України стосовно посадових осіб ГУ Держгеокадастру в Київській області про протиправне скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером: 3224087800:04:014:0002, яка використовувалась СФГ «Фіволта» та яка в подальшому була розподілена на земельні ділянки, площею 2 га, з подальшим наданням дозволу на розробку документації з землеустрою. Таким чином позивач просив задовольнити вимоги викладені ним у позовній заяві. Ухвалою суду від 25.11.2021року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 26 січня 2022 року через канцелярію суду Громадська організація «Асоціація фермерів та приватних землевласників Київської області» подала клопотання про залучення її як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача. 31 січня 2022 року представник відповідача - адвокат Постельга О.А. подав письмові пояснення у яких просив відмовити у задоволенні клопотання Громадської організації «Асоціація фермерів та приватних землевласників Київської області» про залучення її як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, оскільки воно є необґрунтованим. Ухвалою суду від 31.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Громадської організації «Асоціація фермерів та приватних землевласників Київської області» про залучення її як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача. 07 лютого 2022 року позивач подав заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 09 лютого 2022 року заява позивача - [PERSON] про забезпечення позову задоволена, постановлено накласти арешт на майно, а саме: земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: 3224087800:04:014:0008, 3224087800:04:014:0022, 3224087800:04:014:0006, 3224087800:04:014:0004, 3224087800:04:014:0003, 3224087800:04:014:0013, 3224087800:04:014:0008, 3224087800:04:014:0014, 3224087800:04:014:0017, 3224087800:04:014:0018, 3224087800:04:014:0010, 3224087800:04:014:0023, 3224087800:04:014:0024, 3224087800:04:014:0009, 3224087800:04:014:0011, 3224087800:04:014:0005, 3224087800:04:014:0012, 3224087800:04:014:0015, 3224087800:04:014:0016, 3224087800:04:014:0020, 3224087800:04:014:0025, 3224087800:04:014:0026, 3224087800:04:014:0007, 3224087800:04:014:0021. 21 липня 2022 року представник відповідача - адвокат Постельга О.А. через канцелярію суду подав письмові пояснення, у яких просив відмовити у прийнятті до спільного розгляду позовної заяви третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору СФГ «Фіволта», оскільки вимоги СФГ «Фіволта» ідентичні вимогам позивача - [PERSON] 16 серпня 2022 року Товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (далі - ТДВ «Шамраївський цукровий завод») через канцелярію суду подав клопотання про залучення його до розгляду справи як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача оскільки з 28 квітня 2021 року земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: 3224087800:04:014:0008, 3224087800:04:014:0022, 3224087800:04:014:0006, 3224087800:04:014:0004, 3224087800:04:014:0003, 3224087800:04:014:0013, 3224087800:04:014:0008, 3224087800:04:014:0014, 3224087800:04:014:0017, 3224087800:04:014:0018, 3224087800:04:014:0010, 3224087800:04:014:0023, 3224087800:04:014:0024, 3224087800:04:014:0009, 3224087800:04:014:0011, 3224087800:04:014:0005, 3224087800:04:014:0012, 3224087800:04:014:0015, 3224087800:04:014:0016, 3224087800:04:014:0020, 3224087800:04:014:0025, 3224087800:04:014:0026, 3224087800:04:014:0007, 3224087800:04:014:0021 перебувають в оренді в ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Ухвалою суду від 18.08.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» про залучення його до розгляду справи як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. 31 серпня 2022 року представник відповідача - адвокат Постельга О.А. подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню оскільки, у даній категорії справ позивачем має бути юридична особа - фермерське господарство, а не фізична особа, таким чином у позивача відсутнє право на захист. Окрім того представник відповідача зазначає, що [PERSON] не міг успадкувати право постійного користування земельною ділянкою, площею - 47,7232 га, адже після смерті засновника селянського (фермерського) господарства зберігається за створеним селянським (фермерським) господарством і не входить до складу спадщини. Також адвокат Постельга О.А. зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи висновку експерта за результатами земельно - технічної експертизи, який би підтверджував наявність порушень вимог земельного законодавства під час відведення спірних земельних ділянок у власність відповідача та про те, що спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку площею 47,7232 га, розташованої на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області для ведення селянського (фермерського) господарства, що свідчить про відсутність таких порушень, крім того позивачем не надано жодного письмового документу, з якого можна зробити висновок, що земельні ділянки, які належать відповідачу відведені йому з порушенням вимог закону. Окрім того, представник відповідача стверджує, що оскільки позивач не оскаржував до суду рішення державного реєстратора Тютюна Д.С. № 47798389 від 16.07.2019 року про скасування права постійного користування за [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3224087800:04:014:0002, та лист №25024/М-13427/19.2.1 від 10.06.2021 Міністерства Юстиції України, а відтак рішення державного реєстратора є законним. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - [PERSON] , адвокат Постельга О.А., у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити повністю, посилаючись на обставини зазначені у відзиві та письмових поясненнях. Представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, відзиву та будь-яких заяв ( клопотань ) до суду не надавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Сквирської міської ради Київської області, у судові засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, будь-яких заяв ( клопотань ) до суду не надав. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що рішенням 2 сесії 22 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 06 вересня 1994 року батько позивача отримав у постійне користування земельну ділянку, площею 50,0 га на території Шаліївської сільскої ради Сквирського району Київської області для створення фермерського господарства. Право постійного користування підтверджено державним актом на право постійного користування землею серії КВ виданого на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 06.09.1994 року № 12-02-22 площею 50,0 га. Дана земельна ділянка розташована на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області ( на цей час на території Сквирської міської ради Київської області). На підставі зазначеного рішення і державного акту на право постійного користування земельною ділянкою земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 3224087800:04:014:0002. Для ведення фермерського господарства було засноване та зареєстроване Селянське (Фермерське) Господарство «Фіволта» у організаційно правовій формі фермерського господарства, ідентифікаційний код СДРПОУ 20599660. місцезнаходження СФГ «Фіволта»: 09042, Київська область, Сквирський район, село Шаліївка, вулиця Лісова, будинок 1. Розмір статутного капіталу 0,00 грн. Засновником (учасником) СФГ «Фіволта» являється громадянин України [PERSON] (позивач у справі), зареєстрований та постійно проживаючий за адресою: [ADDRESS] . Державна реєстрація юридичної особи проведена 07 березня 1995 року. Місцезнаходження реєстраційної справи - Сквирська районна державна адміністрація Київської області. Зареєстровано в Головному управлінні регіональної статистики 14 березня 1995 року. Зареєстровано в Сквирській державній податковій інспекції як платник податків 26 травня 1997 року зі статусом платника Єдиного внеску. Після смерті батька позивача дане фермерське господарство не реорганізовано та не ліквідовано, продовжує здійснювати свою статутну діяльність. Будь-які акти органів державної влади щодо припинення права спадкодавця щодо постійного користування вищевказаною земельною ділянкою відсутні. Позивач звернувся до Державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право користування земельною ділянкою, але отримав відмову нотаріуса, що підтверджується листом № 1017/01-16 від 10.09.2016 року, у якому рекомендовано звернутися до суду, оскільки вище вказана земельна ділянка належить померлому на праві постійного користування, а не на праві власності. У подальшому, позивач звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом про визнання права на спадкове майно. Рішенням суду першої інстанції по справі № 376/1680/16-ц позовна заява [PERSON] до Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права постійного користування землею в порядку спадкування задоволена. Ухвалою суду першої інстанції від 30 січня 2017 року по справі № 376/1680/16-ц було внесено виправлення у рішення суду, а саме було внесено зміни у площу земельної ділянки 47,7232 га на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області. У подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року було задоволено апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області, рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року було скасоване і постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Шаліївської сільської ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування. Позивач звернувся з касаційною скаргою та відповідно до постанови судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року касаційну скаргу задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року, від 16 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року скасовано та передано справу № 376/1680/16-ц до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 22 лютого 2021 року Київським апеляційним судом було прийнято ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до Шаліївської сільської ради про визнання права постійного користування землею у порядку спадкування. Таким чином, на цей час рішення Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/1680/16-ц, яким за позивачем визнано право постійного користування в порядку спадкування земельною ділянкою площею 47,7232 га, розташованої на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області в порядку спадкування за законом для ведення селянського (фермерського) господарства після смерті батька позивача, який помер [INFO] і мав державний акт серії КВ на право постійного користування землею, виданий Сквирською районною радою народних депутатів 21.11.1994 року, вступило в законну силу. У той же час посадовими особами ГУ Держгеокадастру в Київській області було скасовано державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером 3224087800:04:014:0002 (площа 47,7232 га), яка використовувалась СФГ «Фіволта» на праві постійного користування та в подальшому розділено на земельні ділянки із кадастровими номерами: 3224087800:04:014:0008, 3224087800:04:014:0022, 3224087800:04:014:0006, 3224087800:04:014:0004, 3224087800:04:014:0003, 3224087800:04:014:0013, 3224087800:04:014:0014, 3224087800:04:014:0017, 3224087800:04:014:0018, 3224087800:04:014:0010, 3224087800:04:014:0023, 3224087800:04:014:0024, 3224087800:04:014:0009, 3224087800:04:014:0011, 3224087800:04:014:0005, 3224087800:04:014:0012, 3224087800:04:014:0015, 3224087800:04:014:0016, 3224087800:04:014:0020, 3224087800:04:014:0025, 3224087800:04:014:0026, 3224087800:04:014:0007, 3224087800:04:014:0021, та видано дозволи на розробку документації із землеустрою фізичним особам. Головне управління Держгеокадастру листом від 16 липня 2019 року № 8-10-0.61-9276/2-19 звернулось до реєстратора Святопетрівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області Тютюна Д.С. про скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою площею 47,7232 га кадастровий номер 3224087800:04:014:0002 для ведення фермерського господарства. 16 липня 2019 року реєстратор скасував державну реєстрацію вказаної земельної ділянки У зв`язку із скасуванням у державному реєстрі права постійного користування земельної ділянки площею 47,7232 га кадастровий номер 3224087800:04:014:0002, яка рахувалася за батьком позивача, дана земельна ділянка стала вільною 16 липня 2019 року. До Головного управління Держгеокадастру у Київській області 02 липня 2019 року надійшло 24 заяви від громадян, жителів Миколаївської області, щодо надання їм дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 3224087800:04:014:0002 у власність по 2 га. 25 серпня 2019 року земельна ділянка площею 47,7372 га, кадастровий номер 3224087800:04:014:0002 була поділена по 2 га на 24 ділянки на які були присвоєні наступні кадастрові номери: 3224087800:04:014:0008, 3224087800:04:014:0022, 3224087800:04:014:0006, 3224087800:04:014:0004, 3224087800:04:014:0003, 3224087800:04:014:0013, 3224087800:04:014:0014, 3224087800:04:014:0017, 3224087800:04:014:0018, 3224087800:04:014:0010, 3224087800:04:014:0023, 3224087800:04:014:0024, 3224087800:04:014:0009, 3224087800:04:014:0011, 3224087800:04:014:0005, 3224087800:04:014:0012, 3224087800:04:014:0015, 3224087800:04:014:0016, 3224087800:04:014:0020, 3224087800:04:14:0025, 3224087800:04:014:0026, 3224087800:04:014:0007, 3224087800: 04:014:0021. У подальшому вищевказані земельні ділянки були відчужені фізичній особі [PERSON] ( відповідач у справі). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, підставами для визнання недійсним акту (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Крім того, варто зазначити, що необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є доведена належними доказами наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Відповідно до ст.22 Земельного кодексу України від 18.12.1990, чинного на дату видачі позивачу Державного акту, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з ст.23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Пунктом 8 постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 №220-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому законом порядку земельні ділянки у постійне користування, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. В абзаці 18 пункту 5.5 Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп (далі - Рішення) зазначено, що відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою» від 02.04.2002 року №449 раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Окрім того, згідно абзацу 11 пункту 5.3 Рішення, після набрання чинності статтею 92 Земельного кодексу України ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами та юридичними особами в установлених законом випадках за станом на 01.01.2002 року до його переоформлення. Згідно пп.2) ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до положень Земельного кодексу (у редакції Закону від 13 березня 1992 року, який діяв на момент створення СФГ «Фіволта») користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства, про що зазначено у статті ст. 51 Земельного кодексу України. Отже, на момент надання земельної ділянки батькові позивача, земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства. Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2009-ХІІ«Про селянське(фермерське)господарство» (у редакції Закону від 23 липня 1993 року № 3312-ХІІ, (на момент створення СФГ «Фіволта»), після одержання Державного акту на право приватної власності на землю, Державного акту на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акту на право приватної власності на землю, Державного акту на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи. Отже, законодавством, чинним на момент створення СФГ «Фіволта», було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акту, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ. Згідно із частиною першою статті 92 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (частина друга статті 92 цього Кодексу). Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року), який діяв з 01 січня 2002 року (момент набрання чинності названим Земельним кодексом України) до 22 вересня 2005 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Конституційний Суд України Рішенням N5-pn/2005 від 22 вересня 2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі. У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження №12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Так, статтею 141 Земельного кодексу України(у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Відповідно до приписів частини першої статті 27 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року), яка діяла до 01 січня 2002 року, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. З вищевказаного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (як чинному на момент створення СФГ, так і з 01 січня 2002 року й до сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника СФГ відсутня. Правове становище СФГ як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства. Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства. У разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку. Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Такі висновки викладені у Постанови Великої палати Верховного суду від 23.06.2018 року у справі №922/989/18. Відповідно до ч.2 ст. 95 Земельного кодексу України (у редакції від 25 жовтня 2001 року з відповідними змінами та доповненнями), порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України (у редакції від 25 жовтня 2001 року з відповідними змінами та доповненнями) встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.1 ст.155 Земельного кодексу України (у редакції від 25 жовтня 2001 року з відповідними змінами та доповненнями), у разі видання органом виконавчої влади або держорганом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції від 25 жовтня 2001 року з відповідними змінами та доповненнями) земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України (у редакції від 25 жовтня 2001 року з відповідними змінами та доповненнями) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.13 ст.79-1 ЗК України та ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 ст.37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо доводів представника відповідача - [PERSON] , адвоката Постельги О.А. то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечить матеріалам справи. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на наведених ним доказах, що додані до матеріалів справи та підлягають задоволенню у повному обсязі. Виходячи з вищевказаного,

Outcome: approved