Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

16 серпня 2022 року до Бобровицького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява\~ [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталія Олександровича про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса.\~В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис №52503 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 19557 гривень. 22 червня 2021 року виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання та приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В. О. відкрито виконавче провадження № 65874137. 02 липня 2021 року приватним виконавцем Ковалем В. О. було винесено постанову в рамках ВП №65874137 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] з доходів, які останній отримує у Філії «Пасажирська Компанія» АТ «Українська залізниця». Відповідно до постанов приватного виконавця основну винагороду приватного виконавця визначено в сумі 1955,70 гривень, мінімальні витрати виконавчого провадження в розмірі 258,90 гривень. В ході примусового виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису №52503 на рахунок приватного виконавця Коваля В. О. з заробітної плати [PERSON] було стягнуто грошові кошти в загальній сумі 21771,60 гривень. 07 вересня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №52503 виданого 24 травня 2021 року у зв`язку зі сплатою боржником заборгованості. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20.01.2022 року у справі №729/774/21 вищезазначений виконавчий напис було визнано таким що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 22 лютого 2022 року. Як зазначає позивач, приватним виконавцем та ТОВ «Алекскредит» грошові кошти набуті без достатньої правової підстави, а тому на підставі ст.1212 ЦК України мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача. За цих обставин позивач просить суд стягнути з ТОВ «Алекскредит» на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 19557 гривень, стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В. О. на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2214,60 гривень, також стягнути з відповідачів витрати понесені на професійну правничу допомогу. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Від представника позивача, адвоката Чепурної Н.В., надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність та в якому вона просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.\~ Відповідачі в судове засідання також не з`явились, від них надійшли відзиви на позов з клопотаннями про розгляд справи без їх участі. У відзиві на позов відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» просять відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] було укладено договір, на підставі якого 10.10.2019 року ТОВ «Алекскредит» на рахунок позивача перерахував кошти, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти відповідно до графіку платежів, однак взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка не була погашена. Тому, відповідач для захисту своїх прав, звернувася до нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 19557 гривень. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, твердження позивача, щодо безпідставно набутих коштів є необґрунтованим. Зазначені грошові кошти в сумі 19557 гривень були набуті відповідачем на підставі укладеного договору та зараховані на часткове погашення заборгованості за договором, за яким позивач не здійснив жодного платежу з моменту укладення. Щодо розміру судових витрат на правову допомогу, то відповідач вважає, що вказаний розрахунок є неспівмірним з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами, а тому просить суд відмовити в їх відшкодуванні. У своєму відзиві на позов відповідач приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивача понесені ним витрати на правничу допомогу. Так, відповідач зазначає, що він дійсно здійснював виконавче провадження № 65874137 щодо стягнення з позивача боргу за виконавчим написом приватного нотаріуса Грисюк О.В. № 52503 від 24.05.2021. Під час здійснення виконавчого провадження ним було накладено арешт на кошти, що знаходяться на рахунках позивача та стягнуто кошти у розмірі 19557 гривень основного боргу за виконавчим документом, 258,90 гривень витрат виконавчого провадження, 1955, 70 гривень основної винагороди приватного виконавця, які позивач просить стягнути на свою користь з останнього на підставі ст.1212 ЦК України. Проте, з позицією позивача відповідач не погоджується, оскільки кошти виконавчого провадження мають спеціальний режим регулювання передбачений Законами України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» і вони набуваються на підставі і в порядку визначеному законом під час реалізації суб`єктом владно-управлінських функцій делегованих державою. Також відповідач зазначає, що постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди підлягає оскарженню до адміністративного суду, а оскільки така постанова у виконавчому провадженні № 65874137 не оскаржувалась, вона є чинною. Разом з тим, основна винагорода є платою за роботу приватного виконавця, відтак підстава для стягнення такої винагороди з приватного виконавця під час виконання майнового рішення не залежить від факту скасування виконавчого документа. Щодо вимоги про стягнення 258,90 гривень витрат виконавчого провадження, то відповідач зазначає, що такі витрати мають компенсаційний, а не прибутковий характер і закон не містить положень про повернення боржнику витрат виконавчого провадження, оскільки ця плата не є заробітком виконавця. Рішення виконавця щодо їх стягнення також може бути оскаржене до адміністративного суду. У відзиві відповідач також зазначає про необґрунтованість заявлених позивачем до стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу. Відповідач просить стягнути з позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 2522, 22 гривень, з них: 2400 гривень оплата гонорару адвоката та 122,22 гривень поштові витрати, на підтвердження яких додає до відзиву договір про надання правової допомоги від 04.01.2022, додаткову угоду до договору від 01.09.2022, рахунок за надану професійну правничу допомогу від 01.09.2022, Акт приймання - передачі наданих послуг від 01.09.2022 та платіжне доручення від 01.09.2022. У\~відповіді на\~відзив відповідача\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~Чернігівської області\~Коваль В.\~О.\~представник позивача,\~адвокат Чепурна\~Н.В.,\~зазначає,\~що посилання\~відповідача на\~безпідставність позовних\~вимог до\~нього \~не ґрунтується\~на вимогах\~закону,\~а саме\~ч.\~7\~ст.\~27\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»,\~згідно якої\~у разі\~закінчення виконавчого\~провадження у\~зв`язку із\~скасуванням рішення,\~що підлягало\~виконанню,\~або визнання\~судом виконавчого\~документа таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~виконавчий збір\~не стягується,\~а стягнутий\~виконавчий збір\~підлягає поверненню.\~А відповідно\~до ч.\~3\~ст.\~45\~Закону,\~основна винагорода\~приватного виконавця\~стягується в\~порядку,\~передбаченому для\~стягнення виконавчого\~збору.\~Отже,\~стягнуті з\~позивача виконавчий\~збір та\~основна винагорода\~приватного виконавця\~підлягають стягненню\~з \~відповідача [PERSON] .\~Крім того,\~вимога відповідача\~про стягнення\~з позивача\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу у\~розмірі 2522,\~22\~гривень не\~може бути\~задоволена,\~оскільки такі\~витрати не\~є пропорційними\~та співмірними\~з сумою,\~яка підлягає\~стягненню з\~відповідача,\~а саме:\~2214,60\~гривень.Разом з тим, позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, а тому відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він звільняється від судових витрат. Адвокат зазначила, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами, що є підставою для їх стягнення з відповідачів на користь позивача. Судом на підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного\~засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 22 червня 2021 року за заявою стягувача ТОВ «Алекскредит» на підставі виконавчого напису № 52503 вчиненого 24 травня 2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. було відкрито виконавче провадження ВП № 65874137, про примусове стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості (а.с.15). Згідно, постанов приватного виконавця від 22.06.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди, постановлено визначити для [PERSON] суму мінімальних витрат у розмірі 258, 90 гривень та стягнути з боржника основну винагороду у розмірі 1955,70 гривень. Крім того, роз`яснено боржнику порядок оскарження постанов до адміністративного суду (а.с.16-17). 02 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В. О. була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника\~(а.с.18). Згідно розпорядження №65874137, грошові кошти в сумі 21771,60 гривень, що надійшли 26.08.2021 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №52503, виданого 24.05.2021, необхідно перерахувати: у сумі 1955,70 гривень на користь приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В. О. і 258,90 гривень витрат виконавчого провадження, а на користь ТОВ «Алекскредит» в сумі 19557 гривень (а.с.19). 07 вересня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №52503 виданого 24 травня 2021 року, у зв`язку зі сплатою боржником заборгованості (а.с.20). Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 січня 2022 року (справа № 729/774/21) виконавчий напис №52503, вчинений 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О. В., було визнано таким що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 22 лютого 2022 року (а.с.12-14). 13 липня 2022 року [PERSON] звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В. О. із заявою про повернення коштів, в якій просив протягом семи днів з моменту отримання даної вимоги повернути на його рахунок кошти в розмірі 2214,60 гривень (а.с.21). Проте, згідно відповіді приватного виконавця Коваля В. О. від 22.07.2022 [PERSON] було відмовлено у поверненні коштів посилаючись на те, що підставою проведення виконавчих дій та вжиття заходів примусового характеру було наявність чинного виконавчого напису обов`язкового для виконання, а тому заява про повернення таких коштів не може бути задоволена. Разом з тим, зазначено, що рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 січня 2022 року не передбачає повернення стягнутих за виконавчим провадженням коштів (а.с.22). Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. За приписами ч.1 ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що ТОВ «Алекскредит» безпідставно набуло 19557 гривень, які були стягнуті з позивача за виконавчим написом, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ТОВ «Алекскредит» вказаних коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В. О. витрат на проведення виконавчих дій та основної винагороди приватному виконавцю в сумі 2214,60 гривень, суд зазначає таке. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Частиною 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Згідно ч.ч.1, 2 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувана або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Частинами 1,2,3\~ст.42Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що кошти виконавчого\~провадження складаються\~з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому\~статтею 27\~цього Закону,\~або основної\~винагороди приватного\~виконавця; 2)\~авансового внеску\~стягувача; 3)\~стягнутих з\~боржника коштів\~на витрати\~виконавчого провадження. Витрати\~органів державної\~виконавчої служби\~та приватного\~виконавця,\~пов`язані з\~організацією та\~проведенням виконавчих\~дій щодо\~забезпечення примусового\~виконання рішень,\~є витратами\~виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.Витрати виконавчого\~провадження приватних\~виконавців здійснюються\~за рахунок\~авансового внеску\~стягувача,\~стягнутих з\~боржника коштів\~на витрати\~виконавчого провадження.\~Витрати виконавчого\~провадження можуть\~здійснюватися приватним\~виконавцем за\~рахунок власних\~коштів.\~За частини\~1\~ст.27\~зазначеного Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. За приписами ч.ч.1,2,3 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», за вчинення\~виконавчих дій\~приватному виконавцю\~сплачується винагорода. Винагорода\~приватного виконавця\~складається з\~основної та\~додаткової. Основна\~винагорода приватного\~виконавця залежно\~від виконавчих\~дій,\~що підлягають\~вчиненню у\~виконавчому провадженні,\~встановлюється у\~вигляді: 1)\~фіксованої суми\~-\~у разі\~виконання рішення\~немайнового характеру; 2)\~відсотка суми,\~що підлягає\~стягненню,\~або вартості\~майна,\~що підлягає\~передачі за\~виконавчим документом. Розмір\~основної винагороди\~приватного виконавця\~встановлюється Кабінетом\~Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Як зазначалося вище, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл.83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз ст.1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування ст.1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст.1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Частиною 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Вказана позиція підтверджується постановою Верховного суду від 05 лютого 2020 року по справі № 201/8493/18. Позивачем в порядку адміністративного судочинства дії та постанови приватного виконавця Коваля В.О. не оскаржувались, неправомірними вони не визнавались. Оскільки вказана основна винагорода та витрати на проведення виконавчих дій не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст.1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження, тому позовні вимоги в частині стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В. О. коштів в сумі 2214,60 гривень задоволенню не підлягають через недоведеність протиправності дій останнього. Вирішуючи\~\~питання\~\~розподілу судових витрат по справі, суд враховує таке. Відповідно до ч.1, 3\~ст.133, ст.137 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» і тому, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача ТОВ «Алекскредит» підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить\~891,45\~гривень. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 зазначеної статті, визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої строни, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №757/47925/15-ц, від 20.06.2018 у справі №127/1284/14-ц, від 27.06.2018 у справі №554/9348/15-ц, від 25.07.2018 у справі №522/4198/ 17-ц, від 23.01.2019 у справі №552/2145/16-ц, від 27.01.2020 у справі № 615/596/18. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Матеріали справи містять ордер на надання правничої допомоги від 02.08.2022 та угоду про надання правничої допомоги від 12.07.2022, укладену між позивачем [PERSON] та адвокатом Чепурною Н. В., згідно якої адвокат зобов`язалася підготувати позовну заяву та представляти інтереси позивача в суді першої інстанції, знайомитися з матеріалами справи, а також користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом, а довіритель зобов`язується здійснити оплату адвокатові за виконані послуги в розмірі домовленому сторонами (а.с.23,28). Як видно із наданого представником позивача розрахунку №1, розрахунку №2 та квитанцій, витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 4400 гривень. При цьому, за складання позовної позивач сплатив адвокатові 3200 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 12.07.2022, за підготовку відповіді на відзив позивач сплатив 1200 гривень, що підтверджує додана квитанція від 09.09.2022 (а.с.26-27). З огляду на те, що предметом спору є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, кількість підготовлених адвокатом документів по справі, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є співмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що з відповідача ТОВ «Алекскредит» на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на надання правничої допомоги у розмірі 4400 гривень. \~ \~ Разом\~з тим,\~посилання представника\~позивача на\~ч.2\~ст.22\~ЗУ «Про\~статус ветеранів\~війни,\~гарантії їх\~соціального захисту»,\~як на\~підставу звільнення\~позивача від\~стягнення з\~нього на\~користь відповідача\~ [PERSON] \~витрат понесених\~на правничу\~допомогу,\~якою визначено,\~що ветерани\~війни та\~члени сімей\~загиблих (померлих)\~ветеранів війни,\~члени сімей\~загиблих (померлих)\~Захисників і\~Захисниць України\~отримують безоплатну\~правову допомогу\~щодо питань,\~пов`язаних з\~їх соціальним\~захистом,\~а також\~звільняються від\~судових витрат,\~пов`язаних з\~розглядом цих\~питань,\~суд не\~бере до\~уваги,\~оскільки дана\~норма стосується\~вирішення питань,\~пов`язаних з\~соціальним захистом\~таких осіб,\~проте дана\~справа не\~відноситься до\~цієї категорії,\~а тому\~з позивача\~підлягають стягненню\~на користь\~відповідача приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В.О., у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині, витрати понесені ним на правничу допомогу. При цьому, суд враховує положення ч.2, 5 ст.137 ЦПК України і позицію представника позивача, згідно якої витрати понесені приватним виконавцем на професійну правничу допомогу у розмірі 2522, 22 гривень, не є пропорційними та співмірними з сумою, яку просив стягнути з приватного виконавця позивач, а саме 2214,60 гривень, часом і обсягом виконаної адвокатом роботи, та вважає що розумною і пропорційною до стягнення з позивача на користь відповідача буде сума в розмірі 1000 гривень витрат понесених на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial