Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнив і в якому просить визнати за ТОВ АПК «Магнат» переважне право на укладення з [PERSON] договору оренди земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером 7423380400:08:001:2319, перевести права та обов`язки орендаря за договором оренди від 15.05.2020 вказаної земельної ділянки площею, розташованої на території Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, номер запису про інше речове право 37010557 від 17.06.2020, з ФГ «Павленко Агро» на ТОВ АПК «Магнат» та визнати за ТОВ АПК «Магнат» право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур на вироблену продукцію, вирощену підприємством на вказаній земельній ділянці. В обгрунтування позову посилається на те, що спірна земельна ділянка, яка розташована в масиві поля [NUMBER], перебуває у користуванні ТОВ АПК «Магнат» близько 10 років, у зв"язку з чим відповідно до ч.4 ст.37-1 ЗК України ТОВ є особою, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогогосподарського призначення та згідно ч.4 ст.8-2 Закону України «Про оренду землі» ТОВ має переважне право на укладення договору оренди цієї земельної ділянки, належної [PERSON] 02 червня 2021 року ТОВ письмово повідомило [PERSON] про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди вказаної земельної ділянки на тих саме умовах, що і укладений нею договір ФГ «Павленко Агро», на що відповідь від неї не отримали. ТОВ АПК «Магнат» здійснює діяльність щодо обробітку полів (земельних ділянок) з вирощуванням сільськогосподарських культур на території Ніжинського та Прилуцьких районів. Межі земельної ділянки [PERSON] у масиві поля не встановлені, що унеможливлює визначення точного місця її розташування, що, у свою чергу, призвело до її обробітку позивачем. Позивач просить визнати за ТОВ права власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію, вирощену на цих земельних ділянках. У судове засідання сторони не з*явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії списку земельних ділянок масиву поля [NUMBER] орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 7423380400:08:001:2319 площею 2,00 га, належної [PERSON] , зазначено ФГ «Павленко Агро» (а.с.27). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна 30.06.2021 державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7423380400:08:001:2319 площею 2,00 га на підставі рішення органу місцевого самоврядування - Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 24.04.2020 (а.с.17). Під час судового розгляду позивачем не надані докази на підтвердження правомірності користування земельною ділянкою, власником якої є [PERSON] . 15.05.2020 між [PERSON] , як власником земельної ділянки з кадастровим номером 7423380400:08:001:2319 площею 2,00 га, та ФГ «Павленко Агро» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки зі строком дії до 15.05.2030. Державна реєстрація речового права на земельну ділянку здійснена 17.06.2020, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.17,зворот). Даний договір недійсним в установленому законом порядку не визнано. У матеріалах справи наявна копія листа - повідомлення ТОВ АПК «Магнат» від 02.06.2021, адресованого [PERSON] та ФГ «Павленко Агро» , у якому ТОВ висловило намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на тих самих умовах, на яких було укладено договір оренди землі з ФГ «Павленко Агро». (а.с.19). На лист-повідомлення позивача відповідь відповідачкою [PERSON] не надана. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів. Згідно ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. До спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми, а саме: Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі». За змістом ч.1 статті 93 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату у порядку і розмірі, встановленому договором або законом. Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі, а у статті 18 цього Закону визначено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За змістом статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі, як істотна умова договору, визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема, припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин. Власник земельної ділянки вправі користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою після закінчення договору оренди за правилами статті 317 ЦК України, укладати договори оренди з іншими орендарями на власний розсуд. Частиною 4 ст.37-1 ЗК України та частиною 3 ст.8-2 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді,-на одержання їх у суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи. Право оренди землі набувається у порядку, встановленому ЗУ «Про оренду землі». Особою, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, є землекористувач, якому належить право користування (оренда, емфітевзис) земельними ділянками, розташованими у масиві земель сільськогосподарського призначення загальною площею не менш як 75 відсотків усіх земель масиву. Для реалізації права оренди земельної ділянки згідно з нормами ст.8-2 Закону України «Про оренду землі» необхідно: наявність наміру власника земельної ділянки передати її в оренду; звернення істотного землекористувача до власника земельної ділянки з листом-пропозицією укласти договір оренди на певних умовах; звернення іншої особи (осіб) до власника земельної ділянки з пропозицією укласти договір оренди землі. Укладення договору оренди є добровільним проявом волі власника земельної ділянки. Станом на час розгляду справи наявний договір оренди земельної ділянки, який є предметом спору, з ФГ «Павленко Агро» та [PERSON] від 15.05.2020. Згідно листа-повідомлення від 02.06.2021 позивачем повідомлено [PERSON] про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди її земельної ділянки на тих саме умовах, що і укладений договір із ФГ «Павленко Агро», на що відповідь відповідачкою не надана. Вказане повідомлення надіслане відповідачці, як власнику земельної ділянки, після укладення відповідного договору оренди з ФГ «Павленко Агро», докази щодо звернень на укладення договору до цієї події суду не надані, при цьому переважне право особи на укладення договору оренди земельної ділянки, якій належить право користування істотною частиною відповідного масиву земель сільськогосподарського призначення, існує лише на момент укладення такого договору оренди з іншою особою (орендарем). Водночас у випадку, коли договір оренди земельної ділянки з іншими орендарем вже укладено, то особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право на укладення договору суборенди такої земельної ділянки з передачею взамін права користування іншою земельною ділянкою за наявності умов, встановлених ч.3 ст.8-2 Закону України «Про оренду землі», та з урахуванням особливостей, передбачених ч.5 ст.8-2 цього Закону. Докази на підтвердження здійснення вказаних дій позивачем суду не надані. У ході розгляду справи судом встановлено, що набута у власність [PERSON] спірна земельна ділянка мала статус невитребуваних земельних паїв, її було виділено в натурі з єдиного земельного масиву. З огляду на викладені обставини та з урахуванням норм права, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що орендар і власник паю за власним бажанням можуть укласти між собою договір оренди земельної ділянки, при цьому, на вказані правовідносини не поширюється правило переважного права на оренду. Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18.01.2021 у справі №181/599/19 та від 19.05.2021 у справі №181/598/19, які враховуються судом, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України. Щодо вимог заявленого позову у частині переведення прав та обов`язків орендаря за договором оренди землі спірних земельних ділянок з ФГ «Павленко Агро» на ТОВ АПК «Магнат» та визнання права власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію, вирощену підприємством на земельній ділянці, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи, що вони є похідними від вимог про визнання за ТОВ АПК «Магнат» переважного права на укладення з [PERSON] договору оренди земельної ділянки та зважаючи на те, що відповідачка не претендує на посіви, тому відсутній предмет спору у цій частині. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги ТОВ АПК«Магнат» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Outcome: dismissed