Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказав, що з відповідачем по справі, перебуває у шлюбі з 11.01.2018 року, який зареєстровано у Юр"ївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що вчинено актовий запис №03, серія [NUMBER] . Від даного шлюбу подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між подружжям не склалися, відповідач забрала доньку і виїхала проживати у м. Павлоград Дніпропетровської області. Вона фактично, створила сім"ю з іншим чоловіком. Позивач вказав, що за їх з відповідачем спільним рішенням, донька буде проживати з відповідачкою. Відповідач не має наміру примиритися з позивачем. Тому, подальше збереження шлюбу, вже є неможливим. Спільного господарства не ведуть. Перебування у шлюбі з відповідачем буде суперечити його інтересам. На підставі викладеного, позивач прохає суд, розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, в судове засідання 16.09.2022 року не з`явився. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідач, будучи належним чином, повідомленою про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилася. 13.09.2022 року, від її імені до суду подано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, так як вона не має можливості з"явитися до суду, бо немає можливості залишити з ким доглядати її дитину. Відзиву на позов не подавала. Представник відповідача - адвокат Пономаренко А.В. до суду не з"явився. Станом на 15.09.2022 року, направив до суду письмові відомості з зазначенням, про те, що її довідитель, після розірвання шлюбу бажає залишити собі прізвище " [PERSON] ". Відповідно до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено,\~що сторони\~уклали шлюб\~11.01.2018 року, який зареєстровано у Юр"ївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що вчинено актовий запис №03, серія 1-КИ № 3911 (а.с.№15). Від даного шлюбу подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.№12). Сімейні стосунки між подружжям не склалися, відповідач забрала доньку і виїхала проживати у м. Павлоград Дніпропетровської області. Вона фактично, створила сім"ю з іншим чоловіком. Сторони домовилися, що за їх спільним рішенням, донька буде проживати з відповідачкою (а.с.№2-4). Сторони не мають наміру примирятися. Тому, подальше збереження шлюбу, вже є неможливим. Спільного господарства не ведуть. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю, на даний час не має Відповідно до\~ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом\~ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту\~ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У відповідності до\~ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Представником відповідача по спаві заявлено про те, що його довіритель бажає щоб їй залишилося після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] " (а.с.№31). В позовній заяві позивач прохає не стягувати на його користь понесені ним судові витрати з відповідача. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи\~ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.

Outcome: approved