Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 29 жовтня 2016 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого у них народилися сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення з даною позовною заявою послужило те, що з відповідачем у них різні характери та погляди на сімейне життя, що призводить до частих непорозумінь та сварок. Останнім часом сімейні стосунки між ними повністю зіпсувалися, вони втратили один до одного почуття взаємної любові, поваги, довіри, через що сім`я почала руйнуватися. Позивач також зазначає, що рішення про розірвання шлюбу він прийняв остаточно і змінювати його не має наміру, оскільки примирятися з дружиною вони намагалися неодноразово, однак це не дало бажаного результату. Вказує, що переїхав проживати окремо від дружини, так як ведення спільного господарства стало нереальним; при цьому разом з ним переїхали і сини. Оскільки як він вже зазначав вони з дружиною разом не проживають вже тривалий час та не ведуть спільного господарства, діти проживають разом з ним, з цього приводу спору між ними з відповідачем немає, тому просить залишити дітей проживати при ньому. На підставі наведених аргументів просить позов задовольнити.\~\~\~ У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак одночасно з позовом подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити.\~ Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без її участі, оскільки примирення між ними неможливе. Крім цього зазначила, що спір про місце проживання спільних дітей між нею та позивачем відсутній, діти проживають разом з батьком та перебувають на його повному утриманні. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та подані учасниками заяви, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 29 жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 11, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане вказаним виконкомом 29 жовтня 2016 року. Також встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народилися двоє дітей сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями відповідних свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими виконкомом Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 07 квітня 2021 року та 28 серпня 2018 року відповідно. Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, про що свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітніх дітей. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх синів, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам спільних дітей, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Приймаючи рішення про задоволення позову й щодо залишення малолітніх дітей синів [PERSON] та [PERSON] на проживання разом з батьком, суд керується позицією Верховного Суду, що була висловлена ним у справі\~ № 200/952/18 у постанові від 15 січня 2020 року, де Судом зокрема зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки у даному випадку спір між сторонами з цього приводу відсутній, що встановлено судом на підставі заяви відповідача, в якій остання визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за можливе залишити малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем [PERSON] . Судовий збір у порядку ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved