Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом, у якому просить стягнути на її користь з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) у якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. (цивільна справа № 274/6624/20). [PERSON] звернулась з позовом, у якому просить стягнути на її користь Залізниці у якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. (цивільна справа № 274/6390/20). Позови обґрунтовані тим, що 26.12.2018 р. машиніст поїзду № 127 Харків - Ковель на 31 км ПК1 на перегоні Бердичів - Михайленки допусти наїзд пішохода [PERSON] , який внаслідок отриманих травм загинув на місці пригоди. Власником поїзда є Залізниця, машиніст поїзда на момент події був працівником Залізниці. [PERSON] та [PERSON] є дочками загиблого [PERSON] , внаслідок загибелі останнього їм було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Ухвалою від 11.02.2022 р. об`єднано в одне провадження цивільну справу № 274/6624/20 за позовом [PERSON] до Залізниці про відшкодування моральної шкоди з цивільною справою № 274/6390/20 за позовом [PERSON] до Залізниці про відшкодування моральної шкоди, та присвоєно їй № 274/6624/20. Залізниця просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] не довели обставин, на які посилаються як на підстави позову, а також заперечила проти стягнення витрат на правовому допомогу у заявленому розмірі, посилаючись на те, що останній є значно завищеним та підлягає зменшенню. Судом з`ясовано, що постановою від 28.12.2018 р. слідчого СВ Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області капітана поліції Журбея В.М. (далі - Слідчий) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018060050001491 від 26.12.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 Кримінального кодексу України, зазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а. с. 6, 71, оригінали матеріалів відповідного кримінального провадження, які досліджувалось Судом). Ця постанова не оскаржувалась, що випливає матеріалів відповідного кримінального провадження. Під час прийняття постанови Слідчим було встановлено, що, зокрема: - 26.12.2018 р. близько 07:45 на залізничному переїзді через вул. Житомирська в м. Бердичеві на 30 км пікету № 5 непарної колії перегону Бердичів - Михайленки Козятинської дистанції колії було смертельно травмовано пасажирським електропотягом № 127 сполученням Харків - Ковель [PERSON] , який народився [INFO] , який від отриманих травм загинув на місці пригоди; - з показів свідка [PERSON] встановлено, що 26.12.2018 р. він перебував на своєму робочому місці, а саме - на чергуванні по залізничному переїзді на 30 км, де близько 07:45 він вийшов на переїзд, щоб провести потяг, який рухався в напрямку станції Михайленки, де помітив двох чоловіків, які почали перебігати колії перед потягом. Він почав кричати, робити зауваження, однак вони його проігнорували. В подальшому пасажирський потяг зупинився та помічник машиніста або машиніст, вийшовши, повідомив про смертельне травмування чоловіка похилого віку, який переходив, перебігав через колії; - згідно з актом службового розслідування аварії, яка мала місце 26.12.2018 р. о 07:45 на 30 км пікету № 5 непарної колії (в межах охороняємого переїзду 30 км) перегону Бердичів - Михайленки поїздом № 127 ВЛ-80 № 1392 сполученням Харків - Ковель під управлінням машиніста ТЧ-3 Козятин [PERSON] було допущено наїзд на сторонню особу, яка перебігала колію перед поїздом; - з пояснень машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] встановлено, що, слідуючи по перегону Бердичів Михайленки близько 07:45, при під`їзді до охороняємого переїзду 30 км подавались сповіщувальні звукові сигнали великої гучності. Під`їжджаючи до переїзду, локомотивна бригада помітила, що через переїзд із закритими шлагбаумами при справно працюючій переїздній сигналізації перебігали дві людини. На сигнали великої гучності люди не реагували та продовжували бігти, було застосовано екстрене гальмування, але наїзд попередити не вдалось. Електропоїзд № 127 після застосування термінового гальмування зупинився на 31 км пікету № 1, де було виявлено частини тіла чоловіка між рейками непарної колії. Медичну допомогу надавати не було необхідності, так як потерпілий отримав травми, не сумісні з життям, його доставлено в морг Бердичівської ЦМЛ. - локомотивною бригадою електропоїзда були вжиті всі заходи для попередження наїзду на людину, вини залізниці у даному випадку немає. Випадок смертельного травмування потерпілого [PERSON] стався внаслідок порушення ним пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 2.2, 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. - таким чином можна вважати, що смертельне травмування [PERSON] , який народився [INFO] , настало внаслідок порушення ним пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 2.2, 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Наведені обставини підтверджуються матеріалами відповідного кримінального провадження та Залізницею не спростовані. Те, що [PERSON] помер [INFO] , підтверджується також свідоцтвом про смерть від 21.06.2019 р. (а. с. 10, 74). Електровоз ВЛ80 № 1392 перебуває на балансі виробничого підрозділу Локомотивне депо "Львів - Захід" регіональної філії "Львівська залізниця" Залізниці, [PERSON] з 15.06.2006 р. працює у виробничому підрозділі Локомотивне депо Козятин регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Залізниці, займає посаду машиніста електровоза дільниці експлуатації локомотивів Козятина, що підтверджується листами від 25.08.2020 р. з додатком Залізниці (а. с. 8, 9, 72, 73). Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що 26.12.2018 р. близько 07:45 на залізничному переїзді через вул. Житомирська в м. Бердичеві на 30 км пікету № 5 непарної колії перегону Бердичів - Михайленки Козятинської дистанції колії було смертельно травмовано пасажирським електропотягом № 127 (електровозом ВЛ80 № 1392, власником якого є Залізниця та яким керував працівник Залізниці [PERSON] ) сполученням Харків - Ковель [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці пригоди, смертельне травмування сталось через порушення загиблим пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 2.2, 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України 19.02.1998 р. № 54 (далі - Правила). [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 08.08.1969 р. та від 15.07.1969 р., свідоцтвом про укладення шлюбу від 23.07.1977 р. та свідоцтвом про шлюб від 23.11.2017 р. (а. с. 11, 75, 12, 76). Частиною першою, пунктом 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. [PERSON] та [PERSON] було заподіяно моральну шкоду у зв`язку з загибеллю [INFO] батька - [PERSON] внаслідок травмування поїздом, оскільки загибель близького родича, поза розумним сумнівом, викликає душевні страждання. Частинами третьою - п`ятою статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином моральна шкода, завдана [PERSON] та [PERSON] смертю батька - [PERSON] , має бути відшкодована Залізницею. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, Суд виходить з такого. Частиною п`ятою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Частиною другою статті 1193 Цивільного кодексу України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 та 2.3 Правил пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Як було з`ясовано Судом вище, смертельне травмування [PERSON] поїздом сталось через порушення ним пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 2.2, 2.3 Правил. Це вказує на те, що смерті [PERSON] сприяла його груба необережність, яка полягала у нехтуванні нім пунктами 1.1, 1.2, 2.1, 2.2, 2.3 Правил, що, зважаючи на наведене вище, є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Приймаючи до уваги викладене, Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 30 000,00 грн. кожній з дочок [PERSON] , тобто їх позов підлягає частковому задоволенню. Додатково Суд зазначає, що при ухваленні рішення були враховані висновки, які містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2022 р. у справі № 748/702/21-ц (провадження 61-16363св21) - https://reyestr.court.gov.ua/Review/105036336. Щодо відшкодування судових витрат. У позовних заявах [PERSON] та [PERSON] просять стягнути на їх користь з Залізниці витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. кожній. Залізниця заперечила проти стягнення витрат на правовому допомогу у заявленому розмірі, посилаючись на те, що він є значно завищеним та підлягає зменшенню. Згідно з частинами першою - п`ятою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З детальних описів робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, наданих [PERSON] та [PERSON] , випливає, що їх адвокатами їм було надано консультації вартістю 2 000,00 грн., здійснено підготовчі дії, спрямовані на подання позовних заяв у суд вартістю 2 000,00 грн., підготовку та подання позовних заяви в суд вартістю 6 000,00 грн. (а. с. 23, 97). Також Суд зазначає, що представник [PERSON] та [PERSON] прийняв участь у двох судових засіданнях у режимі відео конференцій, що підтверджується протоколами судових засідань від 06.09.2021 р. та від 05.09.2022 р. Визначаючи розмір витрат [PERSON] та [PERSON] на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, Суд враховує, що справа є типовою, а відтак має незначну складність, при цьому правнича допомога надавалась адвокатами Адвокатського об`єднання "Автопоміч", яке спеціалізуються на наданні саме такої допомоги, що випливає з відкритих джерел у мережі Інтернет, у тому числі - текстів судових рішень з Єдиного державного реєстру судових рішень, де представниками позивачів в аналогічних справах також були адвокати Адвокатського об`єднання "Автопоміч", зважаючи на ціну позовів - 150 000,00 грн. кожен, справа має середню значимість для [PERSON] та [PERSON] , адвокатами було складено позовні заяви з додатками, що, враховуючи типовість справи, не потребувало значної кількості часу, декілька типових клопотань з процесуальних питань та направлено позовні заяви до суду, що також не потребувало значної кількості часу, один з адвокатів приймав участь у двох судових засіданнях тривалістю близько 50 та 34 хвилин. Приймаючи до уваги наведене, Суд вважає, що розмір цих витрат має становити 5 000,00 грн. для кожної. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з Залізниці на користь [PERSON] та [PERSON] у якості відшкодування судових витрат, а саме - витрат на правничу допомогу, підлягають стягненню грошові кошти у розмірі по 1 000,00 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). Також на підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з Залізниці на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 600,00 грн.

Outcome: partial