Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі по 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , діти проживають з батьком. Шлюб між ними було розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2022 року, однак, ще до розірвання шлюбу відповідач їх покинула. Остання є здоровою, має змогу працювати та утримувати дітей, однак добровільно надавати кошти на утримання дітей відмовляється. Натомість, позивач є інвалідом ІІІ групи довічно, отримує пенсію в розмірі 1934,00 грн. за рахунок якої вони втрьох і живуть. Тому, позивач і змушений звернутися з цим позовом до суду. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської від 31.05.2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. 06.06.2022 року від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали від 31.05.2022 року про залишення позову без руху, однак вимоги якої не в повні мірі було виконано. В подальшому, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2022 року позивачу [PERSON] продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою від 31.05.2022 року та надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. На виконання ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2022 року представником позивача було подано до суду заяву від 14.06.2022 року про усунення недоліків позову. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито з призначенням справи до розгляду в судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилася повторно, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Також встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.10.2008 року), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.07.2015 року). Діти проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 3296/06-23/06.2022 від 08.06.2022 року. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов № 02-21/530 від 13.06.2022 року, [PERSON] проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з матір`ю-вдовою та двома малолітніми дітьми [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження. Розлучений, діти проживають з ним, мати залишила дітей і виїхала за кордон. Ніде не працює, має інвалідність, виховує дітей один. Матеріально-побутові умови проживання задовільні, але важкі. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є інвалідом ІІІ групи загальне захворювання, довічно. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. До того ж, в силу ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: partial