Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача, про позбавлення батьківських прав. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просили їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з"явився з невідомих підстав будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав. Враховуючи подану заяву позивача, неявку відповідача та від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі: позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано - 21.12.2016р., що підтверджується рішення Полтавського районного суду Полтавської області (а.с.8). Рішення набрало законної сили. Також встановлено, що від шлюбу строни мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачкою та перебуває на її утримання. Батько у вихованні та утриманні дитини участі не приймає. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.13), встановлено, що боржник [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів перед позивачко на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі - 85076.25 грн. та у період часу з жовтня 2018 року по березень 2022р. відповідач жодного разу не сплачував аліменти на утримання дитини. Таким чином можливо зробити висновок про те, що відповідач, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Суд вважає встановленим факт того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, оскільки життям та поведінкою сина не цікавився, спроб встановити з дитиною будь-який контакт не здійснював, матеріально дитину не забезпечує. Відповідач життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що підтверджується належними та допустимими доказами по справі. Частина 3 ст. 27 ЦПК України визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, але відповідач в судові засіданні не з`являвся, докази про неявку з поважних причин не надавав, клопотань та заяв від нього не надходило, що суд вважає за умисне затягування судового процесу. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 СК України, однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність, готувати її до самостійного життя, праці. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати, ростити дитину, турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п. 7 вищезазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно із п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року (зі змінами та доповненнями) "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини " , якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування В/К Подільської районної у місті Полтаві ради від 23.08.2022р. № 103, встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] (а.с.40). Суд вважає, що подані позивачем докази по справі свідчать про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов в частині позбавлення батьківських прав, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 164 СК України, оскільки однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, що доведено позивачем на підставі ст. 81 ЦПК України наявними доказами у справі. За даних обставин, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, а тому підлягає задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved