Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

04 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 11.06.2021 року протокольною ухвалою суду, у зв`язку зі смертю відповідача, було замінено відповідача [PERSON] на її правонаступника [PERSON] . В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті до 30.04.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 50 322,76 грн.; інфляційну складову боргу в розмірі 2 918,72 грн.; 3% річних в розмірі 2 138,37 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 45 014,37 грн.; інфляційну складову боргу в розмірі 958,83 грн.; 3% річних в розмірі 1 155,91 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.05.2018 року він є виконавцем послуг з централізованого опалення для житлових будинків комунальної форми власності. Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, яку постачає позивач за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 50 322,76 грн. та відповідно до п. 1.3 Договору право вимоги інфляційної складової боргу та 3% річних. Разом з тим, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги з централізованого опалення, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2020 року становить 95 337,13 грн. 16.02.2022 року до суду надійшов відзив від відповідача, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки, на думку відповідача, до позивача не перейшло право вимоги від ПАТ «Київенерго», а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості до 30.04.2018 року, а також відсутні підстави для стягнення заборгованості з 01.05.2018 року тому, що в матеріалах справи відсутній договір, за яким надаються послуги з централізованого опалення. Крім того, 16.02.2022 року від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій остання просить відмовити в задоволенні позову КП «Київтеплоенерго», у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 21.06.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечує проти викладеного у відзиві на позовну заяву та зазначає, що послуги з централізованого опалення в будинку [ADDRESS] в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо сплати за них. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином. До суду направила заяву про слухання справи в її відсутність в якій просить відмовити в задоволенні заявлених вимог, з підстав, викладених у відзиві та з врахуванням заяви про застосування строків позовної давності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 03.10.2017 року є власником квартири [ADDRESS] та споживає послуги з централізованого опалення, які надає позивач. [PERSON] з 18.06.1985 року мала зареєстроване місце проживання в квартирі [ADDRESS] та їй на праві власності належало 17/100 частин зазначеної квартири. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа за заявою [PERSON], яка є донькою померлої та єдиною спадкоємицею. Згідно з розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.04.2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності та постачання теплової енергії споживачам. Так, з 01.05.2018 року, КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а отже є виконавцем цих послуг для житлових будинків комунальної форми власності. Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 року між позивачем та ПАТ «Київенерго» було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до [PERSON] з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг, як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), в тому числі визначені рішеннями суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 №830. Відповідно до п. 31 Правил надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Правила) вартістю послуги з постачання гарячої води є встановлений відповідно до законодавства тариф. За змістом п. 32 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Згідно з п. 35, 36 Правил розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.03.2020 року, власники квартири [ADDRESS] належним чином не виконували свої зобов`язання в частині сплати за послуги опалення, а тому за ними обліковується заборгованість до 30.04.2018 року в сумі 50 322,76 грн., та з 01.05.2018 року по 01.04.2020 року в сумі 45 014,37 грн. Відповідач не надала суду доказів, що вона не отримувала послуги або отримувала їх не в повному обсязі. При цьому, суду стало відомо, що судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2017 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/70016951) з [PERSON] на користь ПАТ «Київенерго» було стягнуто заборгованість за комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням інфляційних витрат та 3-х % річних у розмірі 33 403,75 грн., яка виникла станом на 01.08.2017 року. Як вбачається із копії заяви, заборгованість за послуги опалення стягнуто станом на 01.08.2017 року в загальній сумі 25 300,10 грн. Єдиний державний реєстр судових рішень не містить відомостей про скасування зазначеного судового наказу. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо застосування строку позовної давності необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, ч. 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за період з 01.05.2018 року до 01.03.2020 року, відповідач у квітні 2019 року сплатила 5 000,00 грн. за послуги з централізованого опалення, що свідчать про визнання нею свого обов`язку. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). Отже, з урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відповідачем вчинялись дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, тому суд вважає, що строк позовної давності не пропущений. Таким чином суд вважає за можливе стягнути з відповідача з врахуванням виданого судового наказу, на користь позивача заборгованість за період з 01.08.2017 року по 30.04.2018 року, що становить всього 25 022,66 грн. та за період з 01.05.2018 року по 31.03.2020 року в сумі 45 014,37 грн. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що за спожиті послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] відповідачу було нараховано: за листопад 2017 року - 4 657,50 грн.; за грудень 2017 року - 4 062,38 грн.; за січень 2018 року - 6 014,87 грн.; за лютий 2018 року - 5 008,71 грн.; за березень 2018 року - 5 279,20 грн., а всього 25 022, 66 грн. Тому, застосовуючи положення ч.2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] нараховані на вказані суми інфляційні втрати та 3% річних, а саме: за листопад 2017 року на суму заборгованості 4 657,50 грн. - інфляційні втрати становлять 710,43 грн., 3% річних - 314,60 грн.; за грудень 2017 року на суму заборгованості 4 062,38 грн. - інфляційні втрати становлять 573,29 грн., 3% річних - 264,05 грн.; за січень 2018 року на суму заборгованості 6 014,87 грн. - інфляційні втрати становлять 747,40 грн., 3% річних - 375,64 грн.; за лютий 2018 року на суму заборгованості 5 008,71 грн. - інфляційні втрати становлять 572,15 грн., 3% річних - 301,28 грн.; за березень 2018 року на суму заборгованості 5 279,20 грн. - інфляційні втрати становлять 539,05 грн., 3% річних - 304,10 грн., що становить всього інфляційні в сумі 3 142,32 грн. та 3% річних в сумі - 1 559,67 грн. Крім того, за період з 01.05.2018 року по 31.03.2020 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги централізованого опалення в сумі 45 014,37 грн., 3% річних та інфляційні згідно із розрахунками позивача, що становить відповідно 1 155,91 грн. - 3% річних та 958,83 грн. - інфляційні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.08.2017 року до 01.03.2020 року в розмірі 70 037,03 грн. (25 022,66 грн. + 45 014,37 грн.), а також інфляційну складову боргу в розмірі 4 101,15 грн. (3 142,32 грн. + 958,83 грн.) та 3% річних в розмірі 2 715,58 грн. (1 559,67 грн. + 1 155,91 грн.). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial