Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною в якій просить суд стягнути з відповідачки матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в сумі 6750 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Стягнути з відповідачки на його користь судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.06.2021 він перебуваючи за кермом автомобіля марки «BMW» д.н.з. [NUMBER] , прямував по вул. Грушевського, що в с. Вербівка, де зустрів відповідачку. В ході короткої розмови між ними виник словесний конфлікт, під час якого відповідачка здійснила удар ногою в ліву задню дверку його автомобіля, чим пошкодила автомобіль. Матеріальна шкоду за пошкодження транспортного засобу становить 6750 гривень. Крім того, відповідачка, своїми діями завдала йому моральних страждань. Конфліктна ситуація та факт пошкодження його транспортного засобу стало причиною душевних переживань. Так, зокрема, відразу після суперечки [PERSON] у своїй усній заяві під час телефонного дзвінка до органів поліції вказала, що він, начебто, намагався здійснити на неї наїзд та кермував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Дані заяви відповідачки, в результаті їх розгляду органами поліції - не підтвердились. Однак, сам факт того, що йому довелось звертатись в поліцію з метою спростування неправдивих заяв відповідачки завдало йому значних незручностей та душевних переживань. Крім того, весь час з моменту конфлікту, він перебував в стані постійної напруги та змушений був витрачати час на пошук СТО та технічний огляд транспортного засобу. Моральну шкоду оцінює в 5000 гривень. 09.09.2021 відповідачка подала відзив, в якому вказала, що не згідна із вимогами позивача, оскільки вона не завдавала жодним чином шкоди майну позивача. Не заперечила, що 22.06.2021 біля 11:00 год. вона йшла центральною вулицею с. Вербівка. Позаду неї, на великій швидкості власним автомобілем над`їхав її колишній чоловік [PERSON] , який, на її думку, намагався скоїти на неї наїзд. Вона вчасно відскочила вбік, а він вибіг з автомобіля, почав обзивати її нецензурними та нетактовними словами, та наніс декілька ударів по руках та ногах, що змусило її викликати працівників поліції. В поданій нею заяві в органи поліції, вона не вказувала про пошкодження транспортного засобу. Крім того, з довідки про результати розгляду за зверненням [PERSON] та [PERSON] жителів с. Вербівка Калуського району від 02.07.2021, яка складена старшим дільничним офіцером поліції Ігорем Лапундяком, вбачається, що [PERSON] звертався в органи поліції з приводу пошкодження його автомобіля - 20.06.2021, що повністю виключає навіть припущення про ймовірне пошкодження нею його автомобіля, яке ніби - то мало місце 22.06.2021. Вважає, що долучений позивачем до справи акт технічного огляду автомобіля, є недопустимим та неналежним доказом, який не має жодного правового значення, оскільки від складений 24.06.2021 о 14:19 год., тобто через два дні після вигаданого [PERSON] факту пошкодження нею його автомобіля. Акт складений у її відсутності та не уповноваженою на те особою. З даного акту вбачається, що задня ліва дверка має механічне пошкодження металу і лако-фарбових елементів. Вона не виключає, що в період з 22 по 24.06.2021 позивач міг пошкодити свій транспортний засіб, оскільки його поведінка та манера керування є неадекватними. Вона не вчиняла жодної протиправної поведінки, не завдавала жодної шкоди позивачу і відповідно між її діями та шкодою позивача відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Просила відмовити у задоволенні позову. В судове засідання сторони не прибули, направили суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності, позивач позов підтримав, а відповідачка позов не визнала. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи положення ч.1 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання про відшкодування шкоди регулюються главою 82 Цивільного кодексу України, яка присвячена зобов`язанням, що виникають не за договорами, а внаслідок завдання шкоди. Чинним законодавством (ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167 ЦК ) передбачено право юридичної та фізичної особи на відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи; шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи; моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Так, ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто відшкодуванню підлягає не лише реальна шкода (майно, втрачене або пошкоджене в результаті протиправної поведінки), але й упущена вигода. Теорія цивільного права базується на принципі генерального делікту, відповідно до якого кожному заборонено завдавати шкоди майну іншої особи, що і знайшло юридичне втілення в ст. 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина - психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження винуватості відповідачки у пошкодженні його автомобіля, позивачем до позовної заяви додано довідку про результати розгляду за зверненням [PERSON] та [PERSON] жителів с. Вербівка Калуського району від 02.07.2021, яка складена старшим дільничним офіцером поліції Ігорем Лапундяком. Також, розмір заподіяної шкоди позивач в позовній заяві підтверджує актом технічного огляду автомобіля проведеним керівником СТО [PERSON] 24.06.2021 о 14 год. 19 хв., згідно якого, при огляді встановлено, що задня ліва дверка має механічні пошкодження металу і лако-фарбових елементів. Для відновлення даного елементу авто потрібно буде зробити рихтовочні роботи, а саме витягнути вм`ятину також повний перекрас дверей з переходом на заднє крило та передню дверку. Вартість виконаних робіт становить 6750 гривень ( а.с.8). Крім цього, 13.10.2021 позивачем до матеріалів справи долучено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу №202 від 06.10.2021, складений на підставі протоколу (акт) огляду транспортного засобу від 04.10.2021, з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 6750,42 грн. (а.с.31-51). Відповідачка, як у відзиві на позовну заяву, так і надаючи пояснення в судовому засіданні вказувала, що додані позивачем докази до матеріалів позовної заяви та в процесі розгляду справи, жодним чином не підтверджують пошкодження автомобіля позивача саме нею. Огляд автомобіля, як керівником СТО [PERSON] , так і експертом - оцінювачем [PERSON] , здійснено у її відсутності, а також набагато пізніше зазначеної позивачем події, при цьому позивач користувався автомобілем та міг його самостійно пошкодити, тому просить суд не брати їх до уваги та повністю відмовити в задоволенні позову. Суд, вивчивши надані позивачем докази, погоджується з такими твердженнями відповідачки та не знаходить підстав для висновку про її винуватість у пошкодженні транспортного засобу виходячи з такого. Так, довідкою складеною старшим дільничним офіцером поліції, не встановлюється вина [PERSON] у вчиненні будь-якого правопорушення чи заподіяння шкоди, а лише зазначається зміст пояснень сторін на підставі яких поліцейським проведено профілактичну бесіду про недопущення ними в майбутньому вчинення насильства в сім`ї, а з приводу слів [PERSON] щодо пошкодження автомобіля рекомендовано звернутися в суд ( а.с.5). Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] , як на доказ підтвердження позовних вимог посилався на акт технічного огляду автомобіля, який складений 24.06.2021 о 14:19 год., керівником СТО [PERSON] , яким було визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача на суму 6750 грн., однак ремонт автомобіля позивача на даному СТО не проводився, акт технічного огляду автомобіля від 24.06.2021 ( а.с.8), не містить обов`язкові для первинного документа реквізити, які дають змогу ідентифікувати особу, яка склада та підписувала цей документ, тому суд вважає акт технічного огляду автомобіля від 24.06.2021 неналежним, недостовірним та недопустимим доказом. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. До матеріалів справи позивачем додано Звіт №202 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу виконаний експертом оцінювачем [PERSON] . Звіт про оцінку повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395 (з відповідним змінами). В ході судового розгляду встановлено, що відповідачку [PERSON] не було попереджено про час та місце проведення огляду, а відтак вона не була присутньою під час огляду автомобіля оцінювачем за результатами якого останній склав Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, з яким відповідачка не погоджується. Крім того, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, було встановлено експертом 06.10.2021 - після закриття підготовчого провадження в даній справі та протягом усього цього часу позивач користувався автомобілем. За таких обставин суд визнає Звіт №202 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу виконаний експертом оцінювачем [PERSON] також неналежним та недопустимим доказом. Інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заявленого розміру шкоди позивачем надано не було. З огляду на вищевказане, суд відмовляє в задоволені позову частині стягнення матеріальних збитків у розмірі 6750,42 грн., у зв`язку з недоведеністю розміру збитків. Не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь з відповідачки моральної шкоди у сумі 5000 гривень. Як на підставу своїх позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди, позивач вказував, що відповідачка пошкодила йому автомобіль та безпідставно звернулася в органи поліції, що спричинило моральні страждання для нього. Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що позивачу належить автомобіль марки «BMW» д.н.з. [NUMBER] , який потребує ремонту. Крім того, встановлено, що сторони зверталися в поліцію з приводу існування між ними сімейного конфлікту. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивач ймовірно зазнав моральних страждань внаслідок конфліктної ситуації з колишньою дружиною, та надання відповідних пояснень в органах поліції. Однак, фактів неправомірних дій з боку відповідачки, щодо неправомірного звернення в поліцію, а ні в матеріалах справи, а ні в судовому засіданні не наведено. В даному випадку, відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем. Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed