Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі -АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом про визнання за позивачем АБ «Укргазбанк» права іпотекодержателя належної на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS] , яке виникло на підставі укладеного між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] договору іпотеки № 2 без оформлення заставної від 20.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 4054. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 24.01.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та[PERSON] було укладено кредитний договір № 12-Ф/07, за умовами якого Банк надав позичальнику споживчий кредит (з урахуванням додаткових угод №№ 1-7) у розмірі 799 500,00 доларів США на строк з 24.01.2007 року по 10.06.2008 року, а з 11.06.2008 року по 22.12.2009 року у сумі 380 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом з 24.01.2007 року по 21.08.2008 року, виходячи з 16,0% річних, а з 22.08.2008 року по 22.12.2009 року, виходячи з 18% річних. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2011 року по справі № 2-85/1/2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 12-Ф/07 від 24.01.2007 року в сумі 314 888,29 доларів США та 118 335,33 грн. На даний час рішення суду не виконано, заборгованість перед Банком не погашено. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 2 без оформлення заставної від 20.08.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 4054, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2014 року у справі № 522/17694/14 визнано право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , та виділено [PERSON] із спільної сумісної власності Ѕ частку майна, визнавши за нею право на вказану квартиру; визнано недійсним Договір іпотеки та внесено запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру іпотек відносно іпотеки від 20.08.2009 року щодо квартири; внесено запис про скасування державної реєстрації прав до Єдиного реєстру заборон відчуження від 20.08.2009 року, яким накладено заборону на нерухоме майно (квартиру). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.05.2016 року у справі № 522/17694/14 скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2014 року, у задоволенні позову відмовлено. 15.06.2016 року за заявою АБ «Укргазбанк» державним реєстратором поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про іпотеку квартири. Однак, у період відсутності в Державному реєстрі речових прав записів про обтяження майна іпотекою спірна квартира у період чинності рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2014 року у справі № 522/17694/14 була декілька разів відчужена без згоди на те Банку, а саме: 07.04.2015 року між [PERSON] та громадянкою Молдови [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири; 03.06.2015 року між громадянкою Молдови [PERSON] та громадянином Молдови відповідачем [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири. Позивач вважає відповідача [PERSON] недобросовісним набувачем спірної квартири, оскільки при укладенні Договору купівлі-продажу відповідачу [PERSON] було відомо про обтяження квартири іпотекою АБ «Укргазбанк». Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року у справі № 755/6927/18 у задоволенні вимог АБ «Укргазбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 02.06.2021 року у справі № 755/6927/18 рішення суду першої інстанції було змінено та у задоволенні позову відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Постановою Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі № 755/6927/18 рішення судів першої та апеляційної інстанції змінено та викладено їх мотивувальні частини у редакції постанови, підставою відмови в задоволенні позовних вимог Банку Верховним Судом зазначено неправильно обраний Банком спосіб захисту порушених прав, вказавши, що належним способом захисту Банку буде звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. 07 липня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про визнання права іпотекодержателя та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 08 вересня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києваписьмове клопотання представника позивача Мартинюка Євгена Володимировича про розгляд справи з повідомленням/викликом сторін, залишено без задоволення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 07 липня 2022 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк») та [PERSON] укладено Кредитний договір № 12-Ф/07,за умовами якого Банк надав позичальнику споживчий кредит (з урахуванням додаткових угод №№ 1-7) у розмірі 799 500,00 доларів США на строк з 24.01.2007 року по 10.06.2008 року, а з 11.06.2008 року по 22.12.2009 року у сумі 380 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом з 24.01.2007 року по 21.08.2008 року, виходячи з 16,0% річних, аз 22.08.2008 року по 22.12.2009 року, виходячи з 18% річних.(Том 1 а.с. 117-120, 121-133) У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 серпня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки №2 без оформлення заставної, відповідно до якого [PERSON] передав іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , житловою площею 65,50 кв.м., загальною площею 113,60 кв.м. (Том 1 а.с. 134-137) Відповідно до 3.3.5, 3.3.7 Договору іпотеки, іпотекодавець[PERSON] зобов`язався не розпоряджатись, в тому числі не відчужувати в будь-який спосіб та не передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку без письмової згоди іпотекодержателя АТ «Укргазбанк» та зобов`язався одержати згоду іпотеко держателя на вчинення дій, пов`язаних із правом власності на предмет іпотеки. (Том 1 а.с. 135) 29 квітня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалене рішення у цивільній справі №2-85/1/2011, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбан» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №12-Ф/07 в сумі 314 888,29 доларів США та 118 335,33 грн., судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. (Том 1 а.с. 138-141) 17 листопада 2011 року Апеляційним судом міста Києва постановлено ухвалу про відхилення апеляційної скарги [PERSON] , в особі представника [PERSON] . Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2011 року залишено без змін. (Том1 а.с. 142-147) На день звернення позивача АБ «Укргазбанк» з даним позовом до суду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2011 року у справі № 2-85/1/2011 не виконано, згідно виписки по рахунку та розрахунку заборгованості за Договором № 12-Ф/07 від 24.01.2007 наявна заборгованість станом на 31.12.2021 року у розмірі 27 905 991,40 грн. (Том 1 а.с. 105-114) 17 жовтня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси у справі № 552/17694/14 ухвалено рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Євробанк» про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на майно, визнання договорів іпотеки недійсними. (Том 1 а.с. 150-153) Вищезазначеним рішенням суду встановлено як такий, що має юридичне значення, факт проживання однією сім`єю[PERSON] та [PERSON] з січня 2005 року до грудня 2013 року та, серед іншого, визнано право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; виділено [PERSON] із спільної сумісної власності Ѕ частку майна, визнавши за нею право на вказану квартиру; визнано недійсним Договір іпотеки від 20 серпня 2009 року та внесено запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру іпотек відносно іпотеки, укладений між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] , від 20.08.2009 року щодо квартири; внесено запис про скасування державної реєстрації прав до Єдиного реєстру заборон відчуження від 20.08.2009 року, яким накладено заборону на нерухоме майно (квартиру). 07 квітня 2015 року між [PERSON] та громадянкою Молдови [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстровано в реєстрі за № 409, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . (Том 1 а.с. 179-180) 03 червня 2015 року між громадянкою Молдови [PERSON] та громадянином Молдови [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстровано в реєстрі за № 572, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . (Том 1 а.с. 170-171) 17 травня 2016 року рішенням Апеляційного суду Одеської області у справі № 552/17694/14 скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Євробанк», Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів іпотеки та вилучення з державного реєстру прав на нерухоме майно номерів запису про іпотеку і скасування та вилучення записів про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна і ухвалено в цій частині нове рішення.Відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] ,Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Євробанк», Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів іпотеки та вилучення з державного реєстру прав на нерухоме майно номерів запису про іпотеку і скасування та вилучення записів про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна.В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року залишено без змін. (Том 1 а.с. 154-159) Станом на 25 січня 2018 року за позичальником [PERSON] рахувалась заборгованість у розмірі 759 030,86 доларів США, яка складається із: прострочена заборгованість за кредитом - 289 194,70 доларів США, заборгованість за простроченими процентам - 469 836,16 доларів США та заборгованість у розмірі 21 413 787,95 грн., яка складається з: пені за несвоєчасне погашення кредиту - 9 149 091,42 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів - 12 190 746,53 грн., штрафу за неналежне виконання підпунктів 3.3.1-3.3.13 договору іпотеки - 73 950 грн. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року по справі № 755/6927/18 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив із того, що оскільки станом на 03 червня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про заборону відчуження квартири [ADDRESS] , відсутні, так само і відсутня інформація про реєстрацію нотаріусом договору іпотеки щодо спірного об`єкта нерухомого майна, тому особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування прав інших осіб чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від зареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Суд вважав доведеним той факт, що [PERSON] не є стороною кредитного договору, укладеного 24 січня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] , не виступає фінансовим та майновим поручителем за цим договором, належне йому особисте майно в іпотеку банку не передавав. У той же час право власності у відповідача на спірний об`єкт нерухомого майна виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з фізичними особами [PERSON] та[PERSON] , при посвідченні договору приватним нотаріусом ОМНО Колодяжною А. В. відомості про заборону відчуження у державному реєстрі були відсутні, тобто набувач не знав і не міг знати про існування таких прав чи обтяжень, доказів зворотного стороною позивача не надано, а отже, іпотека не перейшла до нового власника.При вирішенні цього спору суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування до вимог банку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають захисту в судовому порядку з урахуванням обраного способу захисту. Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року по справі № 755/6927/18 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року змінено. Змінюючи мотиви відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав про збереження обтяження майна іпотекою внаслідок скасування рішення суду про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження цього майна іпотекою та про поширення на [PERSON] , відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», статусу іпотекодавця за іпотечним договором, оскільки до нього перейшло право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки.Разом з тим суд апеляційної інстанції вважав, що позивач як іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки, але до його вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки спливла позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачем до ухвалення судом рішення. Таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов, оскільки встановив, що позивачу було відомо про невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.У зв`язку з цим кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання, та отримав рішення, яке набрало законної сили у листопаді 2011 року, але не було звернуто до виконання. З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся лише у травні 2018 року.При цьому вказав, що позивач не довів поважність причин пропуску строку позовної давності. Наведені у клопотанні про поновлення строку обставини, зокрема наявність рішення про стягнення заборгованості, виконання якого можливе за рахунок іпотечного майна, розгляд Приморським районним судом м. Одеси справи за позовом [PERSON] , яка оспорювала укладений [PERSON] договір іпотеки від 20 серпня 2009 року № 2, не дають підстав вважати про неможливість іпотекодержателя реалізувати своє право на позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Постановою Верховного Суду від 03.11.2021 року по справі № 755/6927/18рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року змінено, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року залишенобез змін. (Том 1 а.с. 160-168) Приймаючи постанову про зміну рішень першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 року по справі № 755/6927/18 дійшов наступних висновків. Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) вказала, що виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення (пункти 9.11, 9.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20)). Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року, зокрема в частині вимог про визнання недійсним договору іпотеки та вилучення з Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про іпотеку і скасування та вилучення записів про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна. При цьому кінцевим набувачем спірного майна став [PERSON] , що підтверджено договором купівлі-продажу. У постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, ані на чинність іпотеки. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна. Отже, висновки суду апеляційної інстанції, який змінив мотиви відмови суду першої інстанції, про те, що у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису і це означає, що іпотека є дійсною змоменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек, -не відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс), оскільки свої висновки суд апеляційної інстанції зробив без врахування наявності чи відсутності обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Щодо конкретного способу захисту цивільного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Виходячи з обставин цієї справи, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право порушене, належним способом захисту буде звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя. Тому Верховний Суд вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку аргументам касаційної скарги банку щодо застосування строків позовної давності. Таким чином, на виконання роз`яснень, наведених у постанові Великої Палати Верховного Судувід 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) та постанови Верїховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 755/6927/18 (провадження № 61-11779св21), з урахуванням обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом визнання за ним права іпотекодержателя, суд дійшов наступних висновків щодо наявності або відсутності добросовісності зареєстрованого володільця спірного нерухомого майна відповідача у справі [PERSON] Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. З конструкції ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц (провадження № 61-22378св19) Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем АБ «Укргазбанк» права іпотекодержателя належної на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS] , яке виникло на підставі укладеного між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] договору іпотеки № 2 без оформлення заставної від 20.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 4054, - з огляду на те, що виключення на підставі рішення суду відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не впливає на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена Законом. У такому випадку скасування рішення суду, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек, тому визнання даним рішенням суду права позивача як іпотекодержателя стосовно спірного іпотечного майна, має наслідком внесення до відповідного державного реєстру запису про іпотекодержателя. При цьому, судом ураховано, що наявність встановлених матеріалами справи обставин, свідчить про недобросовісність набувача іпотечного майна відповідача [PERSON] , який при укладенні договору купівлі-продажу такого майна від 03.06.2015 року мав можливість ознайомитися із наявною в матеріалах нотаріальної справи (Том 1 а.с. 169-243) Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38472865 від 03.06.2015 року (Том 1 а.с. 226-227), яка містить відомості про первинного власника квартири [PERSON] , про перебування квартири під іпотекою на підставі договору іпотеки № 2 від 20.08.2009 року та, відповідно, [PERSON] мав можливість вжити усіх розумних заходів для звернення до іпотекодержателя АБ «Укргазбанк» з метою ознайомлення з умовами договору іпотеки, з`ясування стану кредитних правовідносин сторін цього договору та встановлення дійсного права іпотекодавця на продаж предмета іпотеки (квартири) за наявності згоди Банку як іпотекодержателя або стану кредитної заборгованості. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про визнання права іпотекодержателя є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до частини першої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00 грн., тобто по 1 240,50 грн. з кожного, які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі викладеного,ст.ст. 1, 3, 23 Закону України «Про іпотеку» ст.ст. 11, 13, 14, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved