Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . На сьогодні в належному позивачу будинку зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 року - шлюб між сторонами розірвано. На початку листопада 2020 року, відповідач зібрала свої особисті речі та речі спільних дітей і залишила домоволодіння, у якому до сьогоднішнього дня не зявлялась. На сьогодні позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі і не має змоги одноособово сплачувати комунальні послуги за усіх осіб, які зареєстровані у його будинку, тим паче, що відповідач взагалі не проживає у будинку тривалий час. Крім того, позивач не має можливості оформити субсидію, а утримання будинку в належному стані відбувається за рахунок його особистих коштів. Фактично відповідач втратив зв`язок з житлом з листопада 2020 року. На вимогу позивача щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку для оформлення субсидії, відповідач надавала відмову через небажання займатися випискою. В подальшому позивач втратив зв`язок з відповідачем, і на сьогодні місце перебування [PERSON] йому невідомо. Відсутність відповідача в будинку з листопада 2020 року є тією обставиною, яка має істотне значення для позивача, як до власника квартири. Позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 23.06.2022 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву від відповідача, в у становлений законом строк, не надійшло. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 23.06.2022 року позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження. Встановлені судом обставини: Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору дарування житлового будинку від 31.01.2014 року, належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Право власності на домоволодіння зареєстровано 31.01.2014 року, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З довідки виконкому Леськівської сільської ради від 09.02.2022 року №117 вбачається, що станом на 01.02.2022 року і по даний час, у [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - баба, [PERSON] - дочка. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 року, яке набрало законної сили, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 травня 2009 року - розірвано. Згідно акту обстеження місця проживання від 22.02.2022 року, затвердженого Леськівським сільським головою, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не проживають з листопада 2020 року у [ADDRESS] . [PERSON] добровільно виїхала з будинку разом з малолітніми дітьми. Під час огляду будинку відсутні дитячі речі та особистої речі [PERSON] . На даний час [PERSON] не з`являється та не веде спільне господарство з [PERSON] . Норми права, що підлягають застосуванню: Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 Житлового Кодексу України). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема - припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності та повноті, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилася у спірний будинок за згодою його власника, оскільки на той час перебувала з ним у шлюбних відносинах і вважалася членом сімї. Однак, після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, [PERSON] припинила вести спільне господарство з [PERSON] і залишила будинок, разом зі спільними дітьми. Тобто, відповідач має інше житло, в якому проживає з дітьми, однак зніматися з реєстраційного обліку у колишньому помешканні не бажає. Особистих речей у будинку не має. Будь-які докази на підтвердження того, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у користуванні житлом, у матеріалах справі відсутні. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Так як відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана більше року, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню, на вимогу власника цього майна, на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла - для позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням, зокрема - житловим будинком [ADDRESS] . Дане судове рішення не створить дисбалансу інтересів сторін, оскільки відповідачем не доведено, що вона має потребу у вказаному житлі, а позивач створює їй перешкоди у користуванні останнім. Натомість, відсутність відповідача у будинку більше одного року, не прийняття участі у веденні спільного господарства з позивачем та повна бездіяльність щодо сплати комунальних послуг за житло - є обставинами, що мають істотне значення для припинення сервітуту. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи повне задоволення позовних вимог, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved