Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

16 вересня 2021 року позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування моральної шкоди 50\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.03.2021 року офіцером за напрямком патрульно-постової служби [INFO] молодшим лейтенантом [PERSON] у відношенні нього було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП. Даний протокол про адміністративне правопорушення було направлено до Волноваського районного суду Донецької області, для прийняття рішення згідно чинного законодавства. Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 14.06.2021 року провадження по справі закрито з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. 24.06.2021 року постанова набрала законної сили. Тобто його, військовослужбовця, учасника бойових дій на сході України, принизили тим, що незаконно притягли до адміністративної відповідальності за вживання наркотиків, яких він в своєму житті ніколи навіть в руках не тримав, не те, щоб вживати. Позивач зазначає, що з моменту складання на нього даного протоколу, він зазнав великого душевного страждання, його бездоганна репутація перед колегами впала. Дії посадових осіб військової комендатури м. Волноваха, Донецької області завдали йому великої моральної шкоди, що призвело до настання тяжких негативних наслідків, що виразилися у погіршенні його здоров`я, як психологічного так і фізичного. Позивач вважає, що за таке страждання, за цей ганебний вчинок у відношенні нього, він має право на відшкодування шкоди та порядок такого відшкодування прямо передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтями 23, 1176 ЦК України. Зазначає, що, враховуючи глибину його фізичних та душевних страждань, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та враховуючи вимоги розумності і справедливості, він вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2021 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2021 року замінено первісного відповідача по справі Східне територіальне управління військової служби правопорядку ВЧ [NUMBER] на належного відповідача [INFO] , цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. була визначена для розгляду даної справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2021 року відкрито провадження у справі та на підставі ч.3 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 24.06.2022 року на адресу суду від представника відповідача [INFO] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві представник відповідача зазначає, що посилання позивача на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не є доцільним, оскільки ст.1 цього Закону визначає перелік дій по відношенню до громадянина, шкода завдана якими підлягає відшкодуванню; моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вважає, що позивачем не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди. Відповідачем Державною казначейською службою України копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано 19.04.2022 року, на що вказує рекомендоване поштове повідомлення із штрих-ідентифікаторами №4900096450945 та №0160144190235. 06.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача Головного управління державної казначейської служби в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на те, що позов є безпідставним, представник просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що ст.1176 ЦК України встановлюється вичерпний перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а також визначає органи на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаного органу. Незаконність у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду повинна виражатися у недотримання чи порушення цими органами встановлених законодавством певних правил і норм. Факт закриття адміністративної справи не є доказом неправомірності дій; складений протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права та обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, та відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів, підставою для подальшого провадження у справі; протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення. В даному випадку для відшкодування шкоди державою необхідно обставини, що доводять наявність порушеного права позивача. Позивачем у позовній заяві зазначено, що йому завдано моральну шкоду, але підтверджуючих доказів за нормою ст. 81 ЦПК України зазначеного розміру відшкодування суду не надає. Перед поданням позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в рамках цивільного судочинства позивач повинен вирішити питання про законність чи незаконність дій чи бездіяльності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ч.3\~ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджується доказами, що [INFO] в м. Волноваха Донецької області офіцер за напрямком патрульно-постової служби Військової комендатури міста Волноваха, Донецької області молодший лейтенант [PERSON] склав відносно [PERSON] . Протокол про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДНК2/0808, зі змісту якого вбачається, що 22.03.2021 року о 10 год. 05 хв. солдат [PERSON] був виявлений у стані наркотичного сп`яніння на території базового табору військової частини [NUMBER] в районі селища Новотроїцьке, Волноваського району, Донецької області в умовах особливого періоду, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП. Постановою судді Волноваського районного суду Донецької області Чальцева Т.В. від 14 червня 2021 року у справі № 221/1772/21, провадження № 3/221/1158/2021, провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП, відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ч.1\~ст.247 КУпАП\~у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП. Даною постановою Волноваського районного суду Донецької області від 14 червня 2021 року, зокрема, встановлено, що згідно довідки КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Маріуполь» Донецької області №68/21 від 22.03.2021 року вбачається, що за висновком огляду у [PERSON] в сечі наркотичні речовини не знайдені перебуває у тверезому стані, а тому дослідивши усі наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказана постанова Волноваського районного суду Донецької області від 14 червня 2021 року набрала законної сили і встановлені нею обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Відповідно до частин першої та другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, і відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема, щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державною лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що передбачено статтями 1173, 1174 ЦК України. На підставі ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особі виникає право на відшкодування моральної шкоди з підстав, які визначені статтями 2, 4 цього Закону. Статтями 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, в тому числі складали рапорти, протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача від 22.03.2021 року, отримували пояснення. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Як вбачається з позовної заяви та встановлено судом, у даній цивільній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, що свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, зважаючи на те, що відшкодування здійснюється незалежно від вини. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18)) від 26.02.2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19), а також об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц, і відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України ці висновки щодо застосування відповідних норм права суд враховує при виборі і застосування норми права до правовідносин у даній цивільній справі. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,\~стаття 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Статтею ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. За приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Згідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 172-10 172-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. Статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважений працівник Збройних Сил України при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення не діє як самостійний суб`єкт владних повноважень, а діє від імені Збройних Сил України. Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України), що спростовує посилання представника відповідача Головного управління державної казначейської служби в Дніпропетровській області про необхідність встановлення судовим рішенням вини в діях військовослужбовця при складанні ним протоколу про адміністративне правопорушення у завданні позивачу моральної шкоди як обов`язкової підстави для компенсації моральної шкоди. Підсумовуючи вищезазначені обставини в даній справі та застосовуючи\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод,\~суд прийшов до висновку, що захист порушеного права позивачем обрано у вірний спосіб. Як зазначається у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95, N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на встановлені судом обставини та наведені вимоги чинного законодавства, суд вважає, що незаконними діями офіцера за напрямком патрульно-постової служби Військової комендатури міста Волноваха, Донецької області молодшого лейтенанта [PERSON] по складанню відносно [PERSON] вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення позивачу дійсно була заподіяна моральна шкода, яка полягає в заподіяних йому душевних стражданнях, яких він зазнав під час та в зв`язку із складанням вказаного протоколу та що не було спростовано відповідачами. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінив у сумі 50\~000,00 грн. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, відносно якого було складено військовослужбовцем протокол за ч.3\~ст.172-20 КУпАП,\~за яким судом провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи з характеру, способу порушення прав позивача як людини і громадянина, військовослужбовця, учасника бойових дій, незаконними діями офіцера за напрямком патрульно-постової служби Військової комендатури міста Волноваха, Донецької області молодшого лейтенанта [PERSON] , з метою компенсувати понесені ним моральні страждання суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та зобов`язати Державну казначейську службу України списати в безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди, частково задовольнивши позовні вимоги позивача. При цьому, визначаючи розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, враховує правовідносини, що склалися між сторонами, та виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав, їх тривалості та враховує, що закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] призвело до поновлення прав позивача, що також є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи. Відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. буде розумним і справедливим відшкодуванням (компенсацією) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача, а не про покарання відповідача за неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 2 ЦПК України. Решта частини позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Судові витрати по даній справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають віднесенню за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial