Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування 3/4 частки квартири [ADDRESS] від 07.10.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори та скасування в державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності [PERSON] на 3/4 частку квартири. Позовна заява мотивована тим, що 07.10.1998 року було укладено та посвідчено державним нотаріусом 11-ї державної нотаріальної контори м. Києва Бєлугіною В.Л. договір дарування 3/4 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - представником неповнолітнього сина [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подарували [PERSON] належну їм на праві власності квартиру. При укладенні вищезазначеного договору виявилось, що 1/4 частина квартири не може бути подарована, оскільки у відповідності до Свідоцтва про право власності на житло видане 16.03.1993 року, 1/4 квартири приватизована на [PERSON] , який помер [INFO] у віці 4 місяців та 6 днів. Тобто, квартиру приватизовано на всіх осіб, що були у ній прописані, у тому числі і на померлу особу. Рішенням Оболонського районного суду від 14.06.2021 року визнано розпорядження про приватизацію квартири [ADDRESS] та Свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 16.03.1993 року на цю квартиру недійсними. 10.12.2021 року від Державного реєстратора було отримано відмову у реєстрації вищезазначеного рішення суду, оскільки, у 1998 році не велося відповідного реєстру прав власності, тому скасувати розпорядження про приватизацію - є неможливим. У реєстрі прав власності зазначено лише право власності [PERSON] на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , набуте на підставі договору дарування, укладеного на підставі свідоцтва, яке 14.06.2021 року визнане судом недійсне. Оскільки, свідоцтво про право власності № [NUMBER] видане 16.03.1993 року є нікчемним у зв`язку із невідповідністю вимогам законодавства та визнано недійсним, позивач просить суд визнати недійсним і договір дарування, що був укладений на підставі зазначеного свідоцтва. У відзиві на позовну заяву Управління Житлово-комунального господарства Оболонської районної державної адміністрації у м. Києві зазначили, що управління є неналежним відповідачем та законні права та інтереси позивача не порушували. В підготовчому судовому засіданні 15.09.2022 року було задоволено заяву представниці позивача [PERSON] - адвоката Кульбіч-Каблукової С.А. про заміну відповідача належним та замінено Управління Житлово-комунального господарства Оболонської районної державної адміністрації у м. Києві на [PERSON] , а Управління Житлово-комунального господарства Оболонської районної державної адміністрації у м. Києві залучено в якості третьої особи. В судове засідання позивач не з`явився про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. В підготовчому судовому засіданні представниця позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , яка є одним з дарувальників квартири, та правонаступником інших дарувальників в підготовчому судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради надав до суду пояснення в яких просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України та провадити розгляд справи без участі представника Департаменту. Представник третьої особи Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління юстиції м. Київ в підготовче судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Від завідувача Руслани Ричок надійшли пояснення в яких розгляд справи просили здійснювати без присутності представника нотаріальної контори, та зазначила, що станом на час посвідчення договору дарування 3/4 частини квартири належали дарувальникам на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Свою дійсну волю щодо розпорядження майном дарувальники виклали у договорі дарування 3/4 частини квартири, отже договір був належним чином посвідчений. Представник третьої особи Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної державної адміністрації у місті Києві не в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалив: проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної державної адміністрації у місті Києві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07.10.1998 року було укладено та посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої державної нотаріальної контори Бєлугіною В.Л. договір дарування 3/4 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - представником неповнолітнього сина [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подарували [PERSON] належні їм на праві власності 3/4 частини квартири. 1/4 частина квартири у відповідності до Свідоцтва про право власності на житло видане 16.03.1993 року, була приватизована на [PERSON] , який помер [INFO] у віці 4 місяців та 6 днів. Тобто, квартиру приватизовано на всіх осіб, що були у ній прописані, у тому числі і на померлу особу. Рішенням Оболонського районного суду від 14.06.2021 року визнано розпорядження про приватизацію квартири [ADDRESS] та Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 16.03.1993 року на цю квартиру - недійсними. Оскільки, рішенням Оболонського районного суду від 14.06.2021 року розпорядження про приватизацію та Свідоцтво про право власності на квартиру визнано недійсними то і правочин, вчинений на підставі цих документів, має бути визнано недійсним. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом не дійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотиву правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі, неможливості її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Отже, предметом доказування в суді є те, що помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Згідно ст. 81 ЦПК України , кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В Постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 році зазначено, що особа на підтвердження своїх вимог повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Враховуючи те, що позивач не може володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном, оскільки вчинення договору дарування 3/4 частини частини квартири [ADDRESS] відбулося на підставі нікчемного правочину, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved