Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] [PERSON] , виклав у відкритий доступ в мережу Інтернет, а саме на сайт відеохостингу - YouTube.com відео, в даному відео [PERSON] перші 17 хв. розповідає про його бачення причин вибуху в будинку по [ADDRESS] , а наступні 27 хв. видаючи свої догадки за достовірні факти, ображає позивача та його сім`ю, називає позивача брехуном, хабарником, мерзотою, піарником, людиною що пише з фейкових сторінок. Однак, жодне слово відповідача у відео не підкріплене фактами, заключенями будь-яких інстанцій. 1) У відео, [PERSON] , стверджує що позивач отримав матеріальну вигоду в розмірі 300 000,00 грн. та ніяким документом це підтвердити не зміг; 2) У відео, [PERSON] , неодноразово називає позивача брехуном та мерзотою, що принижує честь і гідність людини як члена суспільства; 3) У відео, [PERSON] , розповсюджує інформацію, що позивач пише з фейкових сторінок ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), хоча цей факт потребує доказу, але не маючи жодних підтверджень, ця особа стверджує, що цей факт вже відбувся; 4) У відео, [PERSON] , стверджує що позивач не отримав травм від вибуху, а прикидався та маніпулював для отримання посвідчення інваліда, й ці його слова не підтверджені жодним документом. На противагу вказаного, позивач проходив судово-медичну експертизу, котра підтвердила отримання травм, й неодноразово консультувався з травматологом [PERSON] (Медичний кабінет "NOVA" м. Фастів). Тобто, дана особа, [PERSON] , розповсюдила проти позивача бездоказні твердження, як факт котрий відбувся, у мережі Інтернет, на сторінках груп Facebook м. Фастів. В зв`язку з тим, що сумарна кількість підписників груп «[INFO]» та «[INFO]» у Facebook понад 40600 осіб (сорок тисяч шістсот осіб), а відео на сайті відеохостингу - YouTube.com, продивилося понад 1400 осіб, поширення такого роду інформації щодо позивача та членів його сім`ї, є ніщо інше як порушення його немайнових прав та приниження гідності, честі і ділової репутації, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Також зазначив, що відповідач має відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., яка є мінімальною для відшкодування душевних страждань позивача, відтак, розумною та справедливою. На підставі викладеного, просив суд визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, і порушує особисті немайнові права [PERSON] , відео звукову інформацію, яка розміщена у мережі Інтернет на ресурсі YouTube та текстову інформацію, яка розміщена у мережі Фейсбук ; зобов`язати [PERSON] у семиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у такий саме спосіб, яким вона була поширена, а саме: оприлюднити відеосюжет щодо спростування інформації розміщеної ним у мережі Інтернет на ресурсі YouTube:[INFO], шляхом випуску нового відео сюжету про недостовірність поширеної інформація про причетність [PERSON] до отримання неправомірної грошової вигоди у розмірі 300 000 грн. від представників Облгазу, та недостовірність інших тверджень й образ які звучали у відео від [PERSON] ; текстову інформацію, яка розміщена у мережі Фейсбук на сторінці відповідача [INFO] та викласти її наступного змісту: Спростовуємо зазначену інформацію, повідомляючи, що інформація розміщена на сторінці відповідача [INFO] не відповідає дійсності. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., а також судові витрати покласти на відповідача. 28 серпня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 24.09.2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю та вважає, що позов є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Позивач зазначає, що відповідач нібито розповсюджував не правдиву інформацію в мережі Інтернет, на сторінках Facebook та YouTube , що не відповідає дійсності. Оскільки, саме позивач протягом тривалого часу розповсюджував не правдиву інформацію в мережі Інтернет, на сторінках Facebook, здійснював наклепи на померлого брата відповідача [PERSON] , що принижували його честь та гідність. Так, позивач викладав у відкритий доступ в мережі Інтернет, на сторінці свого профілю в Facebook неправдиву інформації. В даному пості позивач пише, що це нібито його особиста думка, але бездоказово прямо звинувачує померлого брата відповідача [PERSON] у вибуху, що стався [INFO] у житловому будинку [ADDRESS] . Позивач стверджує, що в м. Фастові [INFO] року о 9:16 стався вибух боєприпасів в квартирі [ADDRESS] , привезених [PERSON] (сапером) із зони проведення АТО. Однак жодних доказів позивач не мав, а лише розповсюджував не правдиву інформацію, яка швидко була розповсюджена по нашому маленькому містечку, та в подальшому вплинула на життя всієї родини відповідача. Відповідача та його родину безпідставно звинувачували у вибуху будинку, зазначаючи, що будинок навмисно підірвав померлий брат відповідача. Племінниця відповідача, рідна донька брата, не могла ходити навіть в школу, так як діти та їх батьки знущались над нею та розповідали який негідник її тато. Позивач стверджує, що епіцентром згаданого вище вибуху є зала (кімната, але згідно висновку експерта №14-440 від 03.05.2019 епіцентром є вся квартира [ADDRESS] , яка повністю зруйнована. В пості [PERSON] стверджує, що " Товариш [PERSON] розповідає, що вони того ранку хотіли розрізати снаряд, та здати на металолом, який [PERSON] привіз із зони АТО. Товариш пішов за пляшкою, та не вспів повернуться як пролунав вибух. Ім`я товариша [PERSON] не пишу, так як він підписав лист про нерозповсюдження таємниці слідства."Проте дана інформація не підтверджена жодними доказами, та є наклепом на брата відповідача, який помер, і не може захистити свою честь та гідність. Ніякого такого товариша не існує, в матеріалах кримінального провадження №12018110310001369, яке відкрито у зв`язку з вибухом вказаного вище будинку, відсутня дана інформація. Також в пості позивач пише, що «МЧСники винесли щось в клітчатій сумці, погрузили в машину не відкриваючи і вивезли в невідомому напрямку, більшість вважає що це були залишки вибухових предметів, або каркас вибухового предмету. Також на фото № 5 де працюють МЧС, чорним обвів підозрілий предмет, схожий на залишок від снаряду». Проте дана інформація також є неправдива та не підтверджена жодними доказами. Розписує про те, начебто брат комусь погрожував, що він їх підірве, так як із зони АТО працюючи сапером, привіз вибухівку, що також є наклепом. В пості, здійснюючи наклеп на брата, цинічно зазначає, що «не хоче очорнити пам`ять про [PERSON] ». Крім того, позивач без дозволу родичів виставляв фото загиблого брата з снарядом, вказуючи, що причина вибуху інша (не газова). В коментарях позивач поширює неправдиву інформацію, що знову будинок підірвали снарядами, що брат вивіз з АТО снаряди, що брат в 7 ранку дзвонив в поліцію, погрожував підірвати будинок і т.д. Не існує жодних встановлених правоохоронними органами або судом обставин щодо причетності брата до вибуху будинку, а позивач публічно поширюючи недостовірну інформацію, формує негативну соціальну оцінку його як особистості в очах широкого кола осіб, чим фактично порушує його честь гідність. Тобто, позивач раз за разом, викладаючи такі пости давав людям привід обговорювати цю трагедію та обливати брудом загиблого брата, безпідставно звинувачуючи його у вибуху будинку. Позивач в мережі Інтернет розповсюджує неправдиві твердження на сторінках Facebook. Позивач пише пост: "Слідчим дана вказівка: розслідування проводити тільки як вибух газу, і ніяк інакше." Знову наклеп та неправдива інформація. Позивач знову ж таки пише наступне: "Звертаю Вашу увагу: внаслідок підриву житлового будинку", акцентуючи увагу підписників, що будинок зруйновано внаслідок навмисного підриву. Проте, згідно висновку експерта №14- 440 від 03.05.2019 причиною вибуху, що стався [INFO] у вищевказаному житловому будинку є тепловий вплив джерела ініціювання (запалення) газоповітряної суміші, конкретний вид якого встановити не представлялось можливим, який знаходився в зоні розміщення кухні квартири [ADDRESS] та частини коридору біля неї, внаслідок якого відбулось ініціювання (запалення) газоповітряної суміші, в області вибухонебезпечних концентрацій, з подальшим її миттєвим згоранням та утворенням значного надлишкового тиску при швидкісних режимах горіння від дефлаграційного до детонаційного, що й призвело до руйнування та пошкодження конструктивних елементів частити житлового будинку. Отже, будинок зруйновано від нещасного випадку, витоку газу, а не підриву, як неодноразово безпідставно стверджував позивач у своїх постах. Позивач постійно писав пости на своїй сторінці в Facebook та дописував в Фастівських групах щодо причин вибуху будинку, налаштовуючи людей та стверджуючи, що їх обманюють, що вибухнув не газ. Зазначав, що начебто проводив якісь особисті експертизи, які різняться з офіційними, що вибухнула вибухівка, а не газ. Позивач протягом тривалого часу поширював неправдиву інформацію щодо причин вибуху. Публічно, поширюючи недостовірну інформацію формував негативну соціальну оцінку брата як особистості в очах широкого кола осіб. Крім того, позивач неодноразово ображав відповідача в соціальних мережах, Facebook, в групі ОСББ, у вайбері, виражаючись в його адрес «Ідіот», « Воно », «[PERSON]», «хвора людина». На даний час, позивач продовжує розповсюджувати публічно неправдиву інформацію про відповідача. Зокрема щодо пропозиції позивачу матеріальної винагороди в розмірі 300 000,00 грн. відповідач отримав від самого позивача, що підтверджується їхньою перепискою в соціальній мережі, яку відповідач додає. Також зазначив, що із матеріалів справи не вбачається обґрунтувань щодо розміру моральної шкоди та не надано жодного доказу на підтвердження моральної шкоди. На підставі викладеного, просив в задоволенні позову відмовити. 24.09.2020 року відповідачем подана зустрічна позовна заява відповідно до якої просив прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] у справі №381/1886/20. Визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права брата відповідача [PERSON] та його на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, що опублікована та поширена [PERSON] в мережі Facebook, де зазначено зокрема про те, що «стався вибух боєприпасів в квартирі [ADDRESS] , привезених [PERSON] (сапером) із зони проведення АТО», «в день вибуху будинку хотіли розрізати снаряд, та здати на металлолом, який [PERSON] привіз із зони АТО», « [PERSON] комусь погрожував, що він їх підірве, так як із зони АТО працюючи сапером, привіз вибухівку». Зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили видалити публікації на власній сторінці в мережі Facebook, де зазначено зокрема про те, що «стався вибух боєприпасів в квартирі [ADDRESS] , привезених [PERSON] (сапером) із зони проведення АТО», «в день вибуху будинку хотіли розрізати снаряд, та здати на металлолом, який [PERSON] привіз із зони АТО», « [PERSON] комусь погрожував, що він їх підірве, так як із зони АТО працюючи сапером, привіз вибухівку» та опублікувати на власній сторінці в мережі РасеЬоок спростування вказаної недостовірної інформації наступного змісту «Інформація розміщена на сторінці відповідача поширена: [INFO] , [INFO] та в групах [INFO] , [INFO] [NUMBER] , [INFO] , [INFO] ?, [INFO] недостовірною та не відповідає дійсності. А також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10 000,00 грн. моральної шкоди. 02.11.2020 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову відповідно до якої просив: визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , поширену [PERSON] , інформацію: - [INFO] у відео під назвою «[INFO]», опублікованому на сервісі відеохостингу YouTube за посиланням: [INFO] інформацію; - [INFO] у публікації, розміщений у соціальній мережі «Facebook» за посиланням [INFO] на сторінці користувача « [PERSON] »; - [INFO] у публікації, розміщений у соціальній мережі «Facebook» за посиланням [INFO] на сторінці користувача « [PERSON] »; - [INFO] у публікації, розміщені у соціальній мережі «Facebook» за посиланням [INFO] на сторінці користувача « [PERSON] ». Зобов`язати [PERSON] у семиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену відповідачем недостовірну інформацію шляхом розміщення на сервісі відеохостингу YouTube та в соціальній мережі Facebook за посиланням [INFO] на сторінці користувача « [PERSON] » відео з оголошенням вступної та резолютивної частини рішення суду у справі № 381/1886/20, а також стягнути з [PERSON] на його користь 10 000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою від 09.12.2020 року продовжений строк підготовчого провадження, на 30 днів. 21.01.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що [INFO] у мережі Інтернет на ресурсі YouTube користувачем « [PERSON] » опубліковане відео під назвою «[INFO]», в якому викладена негативна, недостовірна і така, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформація. Зі змісту відео вбачається, що воно поширено відповідачем - [PERSON] . Жодне з вказаних вище тверджень відповідача по відношенню до позивача не є достовірним. У відео інформація про позивача поширена відповідачем протягом 27 хв. у принизливій та очевидно образливій формі, з використанням таких слів як «мерзотник», «падло», «брехун», які спрямовані сформувати в інших людей образ про позивача як про людину, яка завжди говорить неправду, здатну на всіляку підлість, негідника. Публічне неодноразове використання відповідачем вказаних слів по відношенню до позивача, а також поширення у відео неправдивої інформації щодо позивача протягом 27 хв., що складає більшу половину відео, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, тому з огляду на положення абзацу 2 частини другої статті 30 ЗУ «Про інформацію», відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану такими висловами моральну шкоду, яку позивач визначив у розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 21.01.2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди - залишено без руху. Ухвалою від 09.02.2021 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою від 09.02.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Ландишевої С.М. (за первісним позовом) про витребування доказів задоволено. 23.02.2021 року представником позивача (за первісним позовом) поданий відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якої просила в задоволені зустрічного позову відмовити в повному обсязі. 23.02.2021 року відповідачем за первісним позовом поданий відзив на заяву про зміну предмету позову відповідно до якого просив в задоволені позовних вимог позивача відмовити. 05.03.2021 року представником позивача (за первісним позовом) поданий відзив на заяву про зміну предмету позову відповідно до якої просила з урахуванням заяви про зміну предмету позову позовні вимоги позивача задовольнити. 22.03.2021 року відповідачем (за первісним позовом) подане заперечення проти позову. 05.04.2021 року відповідачем (за первісним позовом) подана відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якої просив задовольнити його позовні вимоги. 05.04.2021 року представником позивача (за первісним позовом) подані заяви про залишення без розгляду заперечення [PERSON] , про виправлення описки та про залишення без розгляду відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою від 07.04.2021 року заяву представника позивача [PERSON] - Ландишевої С.М. про виправлення описки в ухвалі суду про витребування доказів від 09.02.2021 року задоволено. 19.04.2021 року представником позивача (за первісним позовом) подане заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якої просила відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] . Ухвалою від 26 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач, представник позивача (за первісним позовом) свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач, представник відповідача (за первісним позовом) в судовому засіданні проти задоволення позову позивача заперечували, свій зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог сторін, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими гл.3 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти, зокрема,: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] в [ADDRESS] стався вибух, внаслідок якого була фактично зруйнована частина багатоквартирного будинку. Позивач [PERSON] та його родина є постраждалими та залишились фактично без житла. Під час цього вибуху загинув брат відповідача [PERSON] - [PERSON] , який за життя був військовослужбовцем та приймав участь в АТО на сході України. Позивач, звертаючись до суду стверджує, що [INFO] [PERSON] , виклав у відкритий доступ в мережу Інтернет, а саме на сайт відеохостингу - YouTube.com відео, в даному відео [PERSON] перші 17 хв. розповідає про його бачення причин вибуху в будинку по [ADDRESS] , а наступні 27 хв. видаючи свої догадки за достовірні факти, ображає позивача та його сім`ю, називає позивача брехуном, хабарником, мерзотою, піарником, людиною що пише з фейкових сторінок. У відео, [PERSON] , стверджує що позивач отримав матеріальну вигоду в розмірі 300 000,00 грн. та ніяким документом це підтвердити не зміг. У відео, [PERSON] , неодноразово називає позивача брехуном та мерзотою, що принижує честь і гідність людини як члена суспільства. У відео, [PERSON] , розповсюджує інформацію, що позивач пише з фейкових сторінок ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), хоча цей факт потребує доказу, але не маючи жодних підтверджень, ця особа стверджує, що цей факт вже відбувся. У відео, [PERSON] , стверджує що позивач не отримав травм від вибуху, а прикидався та маніпулював для отримання посвідчення інваліда, й ці його слова не підтверджені жодним документом. [PERSON] , розповсюдила проти позивача бездоказні твердження, як факт котрий відбувся, у мережі Інтернет, на сторінках груп Facebook м. Фастів. В зв`язку з тим, що сумарна кількість підписників груп «[INFO]» та «[INFO]» у Facebook понад 40600 осіб (сорок тисяч шістсот осіб), а відео на сайті відеохостингу - YouTube.com, продивилося понад 1400 осіб, поширення такого роду інформації щодо позивача та членів його сім`ї, є ніщо інше як порушення його немайнових прав та приниження гідності, честі і ділової репутації. При цьому, [PERSON] є громадським діячем, керівником підприємства, а поширена відповідачем інформація формує в громадськості негативне уявлення про нього. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] , звертаючись до суду з позовом зазначив, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу розповсюджував негативну та не правдиву інформацію в мережі Інтернет, на сторінках РасеЬоок , здійснював наклепи на його померлого брата [PERSON] , який загинув під час вибуху будинку в [ADDRESS] , чим порушив його особисті немайнові права, оскільки не існує жодних встановлених правоохоронними органами або судом обставин щодо причетності його брата до вибуху будинку, а відповідач публічно, поширюючи недостовірну інформацію формує негативну суспільну думку його як особистості в очах широкого кола осіб, чим фактично порушує по \-честь і гідність. Так, відповідач викладав у відкритий доступ в мережі Інтернет, на сторінці свого профілю в РасеЬоок неправдиву інформації, зокрема: за посиланням [INFO] [PERSON] зазначає, що в даному пості відповідач [PERSON] пише, що це нібито його особиста думка, але бездоказово прямо звинувачує його померлого брата [PERSON] у вибуху, що стався [INFO] у житловому будинку [ADDRESS] , а саме: 1. [PERSON] стверджує, що в м. Фастові [INFO] року о 9:16 стався вибух боєприпасів в квартирі [ADDRESS] із зони проведення АТО. Однак жодних доказів не мав, а лише розповсюджував не правдиву інформацію, яка швидко була розповсюджена по м.Фастову та в подальшому вплинуло на життя всієї родини. Родину загиблого безпідставно звинувачували у вибуху будинку, зазначаючи, що будинок навмисно підірвав [PERSON] ; 2. [PERSON] стверджує, що епіцентром згаданого вище вибуху є зала (кімната), але згідно висновку експерта №14-440 від 03.05.2019 епіцентром є вся квартира [ADDRESS] , яка повністю зруйнована; 3.в пості [PERSON] стверджує, що " Товариш [PERSON] , розповідає що вони того ранку хотіли розрізати снаряд, та здати на металлолом, який [PERSON] привіз із зони АТО, менший по довжині що на фото №4. Товариш пішов за пляшкою, та не вспів повернуться як пролунав вибух; 4.також в пості відповідач пише, що «МЧСники винесли щось в клітчатій сумці, погрузили в машину не відкриваючи і вивезли в невідомому напрямку, більшість вважає що це були залишки вибухових предметів, або каркас вибухового предмету. Також на фото № 5 де працюють МЧС, чорним обвів підозрілий предмет, схожий на залишок від снаряду». Проте дана інформація також є не правдива та не підтверджена жодними доказами. На думку [PERSON] , вищезазначена та розповсюджена [PERSON] інформація не підтверджена жодними доказами, є наклепом на його брата [PERSON] , який помер, і не може захистити свою честь та гідність, в матеріалах кримінального провадження №12018110310001369, яке відкрито у зв`язку з вибухом вказаного вище будинку, відсутня дана інформація. Позивач [PERSON] зазначає, що в коментарях відповідач поширює неправдиву інформацію, що брат вивіз з АТО снаряди, що знову будинок підірвали снарядами, що мій брат в 7 ранку дзвонив в поліцію, погрожував підірвати будинок і т.д. Крім того, відповідач без дозволу родичів виставляв фото загиблого брата з снарядом, зазначаючи, що причина вибуху інша (не газова). Тобто, відповідач раз за разом, викладаючи такі пости давав людям привід обговорювати цю трагедію та облити брудом загиблого брата позивача, безпідставно звинувачуючи його у вибуху будинку. Як вбачається з матеріалів справи, останні містять безліч коментарів фастівчан в соціальних мережах, в тому числі безпосередньо постраждалих, про вибух в будинку [ADDRESS] , який стався [INFO]. Ця трагедія тривалий час була предметом обговорень зокрема в мережі інтернет та викликала великий суспільний резонанс. За фактом вибуху, було відкрито кримінальне провадження № 12018110310001369 від 14.12.2018. В межах даного кримінального провадження було призначено вибухо-технічну та вибухо-технологічну експертизи. Відповідно до висновку експерта № 14-440 від 03.05. 2019, (а.с.168-196 т.3) причиною вибуху, що стався [INFO] у житловому будинку [ADDRESS] є тепловий вплив джерела ініціювання (запалення) газоповітряної суміші, конкретний вид якого встановити не представилось можливим, який знаходився у зона розміщення кухні квартири [ADDRESS] та частини коридору біля неї, внаслідок якого відбулось ініціювання (запалення) газоповітряної суміші в області вибухонебезпечних концентрацій з подальшим її миттєвим згоранням та утворенням значного надлишкового тиску при швидкісних режимах горіння від дефлаграційного до дистанційного, що й призвело до руйнування та пошкодження конструктивних елементів частини житлового будинку. Утворення газоповітряної суміші відбулося внаслідок потрапляння побутового газу в приміщення квартири [ADDRESS] з гнучкої газової труби з полімерного матеріалу, яка вела до газової плити та була від`єднала від самої газової плити. Епіцентр вибуху, що стався [INFO] у житловому будинку [ADDRESS] знаходився в об`ємі квартири [ADDRESS] на 4 поверсі. 12.06.2020 постановою слідчого СВ Фастівського ВП кримінальне провадження № 12018110310001369 від 14.12.2018 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.270 КК України. 02.07.2021 року за скаргою потерпілого [PERSON] , слідчим суддею було скасовано постанову слідчого СВ Фастівського ВП про закриття кримінального провадження № 12018110310001369. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Разом з тим, одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у такій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Як зазначалось вище, Конституцією України проголошено право кожного на свободу думки і слова, на вільне виявлення своїх поглядів і переконань. Стаття 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини також регламентує право людини на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд у своїй чисельній практиці зазначає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи, та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями. Оціночне судження, як стверджує практика Європейського суду з прав людини (справа «Лінгенс проти Австрії»), є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними джерелами інформації. Оціночні судження зі свого боку не підлягають спростуванню и? доведенню і?х правдивості, оскільки є розумовим актом, що має оціночнии? характер і виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленоі? думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, упевненість чи сумнів. Часто оціночні судження пов`язані з висловлюванням критики та наданням оцінки діям. Отже, будь-яке судження, яке має оціночнии? характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функціи?, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та діловоі? репутаціі? та, відповідно, не є предметом судового захисту. Тому, вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думки. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки, які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшеними, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються. Європейський Суд у своїй судовій практиці дотримується підходу щодо захисту свободи вираження, вказуючи, що свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. Свобода слова визнається цінною, оскільки публічні обговорення є можливим інструментом досягнення суспільних цілей та вираження особистих поглядів саме по собі є людським благом - благом пошуку істини, досягнення справедливості, викриття негативних тенденцій у суспільстві і взаємовідносинах між людьми. Вільне передавання почуттів, поглядів та ідей є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, так само, як і здатність людини сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми, яка є також важливою для формування особистих переконань. В § 188 рішення від 06 жовтня 2015 року «Карпюк та інші проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Тобто, з урахуванням викладеного вище аналізу фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. З пункту 7 Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи вбачається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. З розміщеного відповідачем за первісним позовом [PERSON] відеоролика вбачається, що в ньому висловлена його особиста позиція щодо поведінки позивача після вибуху в будинку, що, на думку суду, є реакцією на дописи [PERSON] , який на його думку, звинувачував та висловлювався про його брата - учасника АТО. Суд також зважає на те, що відповідач [PERSON] позивач за зустрічним позовом, також відомий як брат загиблого під час вибуху будинку - [PERSON] , квартира якого і була епіцентром вибуху. При цьому, суд звертає увагу, що наслідки вибуху будинку, мали суспільний резонанс, оскільки загинули двоє людей та понад тридцять родин залишились без житла, а тому тривалий час демонструвались різними засобами масової інформації. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який був сусідом [PERSON] , за життя з [PERSON] дружніх стосунків не підтримував, чув, що він дебоширив, часто в його квартирі були п`янки, погроз від [PERSON] , що він підірве будинок йому не відомо. Свідок [PERSON] , суду пояснив, що він особисто знав [PERSON] , який був його сусідом. Загиблий за життя частенько випивав, лаявся. Перед вибухом у будинку, він особисто не чув ніяких погроз від [PERSON] . Після вибуху дуже відчувався запах газу. Згодом у Фейсбуці були знімки [PERSON] зі зброєю, слухи були різні, але на його думку, [PERSON] міг бути причетним до вибуху будинку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що йому відомо про конфлікт між [PERSON] і [PERSON] , що зі сторони [PERSON] була провокація в соціальних мережах щодо вибуху і причетності брата [PERSON] до вибуху будинку. [PERSON] писав у Фейсбуці , що [PERSON] підірвав будинок, оскільки щось привіз із зони АТО. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його сусідом, та проживали до вибуху в одному будинку. Він особисто бачив у Фейсбуці дописи на сторінці [PERSON] , його фото, він писав пости, а також розміщував на своій сторінці плакати передвиборчої компанії. По Фастову обговорювали причини вибуху, були різні версії. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у Фейсбуці [PERSON] постив, що [PERSON] грозився привезти із зони АТО гранати і підірвати будинок. В групі « [INFO] » [PERSON] розміщував дописи стосовно [PERSON] та зазначав, що будинок був підірваний в чому звинувачував [PERSON] . Про конфлікт між [PERSON] і [PERSON] дізнався із фейсбуку. В судовому засіданні також було досліджено електронний доказ, оглянуто відео сюжет (т.2 а.с.48). З розміщеного відповідачем [PERSON] відеоролика вбачається, що в ньому висловлена його особиста позиція, на початку якого останній зазначає, що він висловлює свою особисту думку, щодо вибуху на [ADDRESS], яку він нікому не нав`язує. [PERSON] в цьому сюжеті спростовує позицію [PERSON] , який в соціальних мережах висловлює позицію щодо причетності до вибуху будинку - [PERSON] [PERSON] . [PERSON] , висловлює позицію на захист свого покійного брата та його непричетності до вибуху, а також власну думку щодо поведінки позивача, як учасника суспільного життя, який за родом своєї діяльності є учасником масових заходів, які демонструються зокрема на власній сторінці та засобами масової інформації, і який має тисячі підписників, до свідомості яких доноситься інформація того чи іншого формату. Також, у відео сюжеті [PERSON] дає оцінку допису, що опублікований на сторінці [PERSON] щодо пропозиції представників Облгазу про надання матеріальної допомоги в розмірі 300000 гривень, від якої останній відмовився. Також, [PERSON] звертає увагу, що останнім часом в соціальних мережах публікується багато бруду в бік органів місцевої влади громади Фастова, зокрема на мера міста, а за цим стоїть [PERSON] , який особисто озвучував [PERSON] свої наміри та бажання обіймати посаду мера Фастова, або ж, хоча б, депутата місцевої ради, у зв`язку з чим пішов навчатись в Центр політичної освіти, створює в соціальних мережах групу, в якій зазначає себе кандидатом на політичну посаду у Фастові та виставляє запис, що створює команду однодумців для участі у місцевих виборах. З урахуванням пояснень свідків та викладеного вище, суд вважає, що сторони, як особи, які є постраждалими від вибуху будинку [ADDRESS] : [PERSON] (отримав травми та втратив житло); [PERSON] (втратив близьку людину-загинув брат), які мають велику кількість підписників в мережі Інтернет, є публічними особами, а особливо, після трагедії, яка відбулась [INFO], а [PERSON] є політично спрямованою, публічною у м. Фастові особою. Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її стаття 10 обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський суд з прав людини вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час, як публічних осіб така норма не стосується. З аналізу зазначених рішень вбачається, що Європейський суд з прав людини вважає порушенням ст. 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо громадяського діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Проте, ч.2 ст. 10 Конвенції передбачено законодавче обмеження права на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань, зокрема, для захисту репутації або прав інших осіб, тощо, і є необхідним в демократичному суспільстві. Тому, навіть коли твердження становить оціночне судження, має бути наявна фактична основа для такого судження. З позиції правової природи право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя. Однак, якщо позивач - публічна особа, вона має бути готовою до підвищеного рівня критики, у порівнянні з приватною собою, в тому числі до критики у грубій формі, адже публічні особи є об`єктом прискіпливої, інколи доскіпливої уваги суспільства, на яку вони погодилися, коли обрали політичну кар`єру. Відповідно до ст.29 Закону України « Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка поширюється будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з другого - була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18). Оцінюючи доводи сторін, суд враховує усталений підхід Європейського суду з прав людини щодо меж допустимої критики, які є ширшими щодо одних категорій осіб та звужуються по мірі того, як зменшується публічність особи: щодо політика - найширші межі критики; щодо державного службовця; щодо підприємця та менеджера підприємства загальнонаціонального масштабу; щодо "активного гравця на суспільній арені", наприклад відомий журналіст; щодо приватної особи, наприклад спортсмена; щодо звичайної пересічної особи. З урахуванням цього, суд вважає, що висловлювання відповідача [PERSON] щодо причетності [PERSON] до отримання неправомірної грошової вигоди у розмірі 300000 гривень від представника Облгазу та всі інші, що звучали у відео сюжеті [PERSON] , хоч і зачепили його почуття, як фізичної особи, однак висловлені в пристойній формі та у виразах, прийнятих у спілкуванні людей, є оціночними судженнями про певні події, право на які гарантоване законом та які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд, також вважає, що висловлювання відповідача за зустрічним позовом щодо загиблого брата позивача [PERSON] також не переходять межі допустимої критики, хоча і можуть зачіпати його почуття, оскільки покійний брат був військовослужбовцем, який боронив країну в зоні АТО. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦК України право на повагу до гідності та честі є особистим немайновим правом фізичної особи. Суд визнає, що сторони по справі є відомими та публічними особами в соціальних мережах, зокрема стали такими після трагедії, що відбулась в [INFO]. Самі сторони своєї публічності не спростовували. У Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Між тим, право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри, позицію, поведінку публічної особи. Отже, позивач [PERSON] повинен довести не тільки факт поширення інформації відповідачем, наявність неправомірного умислу, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Констатуючи сам факт поширення приведеної в позовах інформації, як недостовірної, наполягаючи на порушенні честі, гідності та ділової репутації, сторони, як позивачі, не зазначають, в чому саме полягало порушення права, тобто, що поширення інформації відбулось за зловмисним наміром другої сторони, завдало шкоди відповідним особистим немайновим благам чи перешкоджало їм повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Крім того, не зазначають, які конкретні дії, спрямовані на відновлення та захист порушених прав, довелось вчиняти кожному з них, окрім загальних посилань на визначення такого права, конкретно не сформулювали та доказів на підтвердження таких обставин не надали, настання негативних наслідків не довели. Отже, судом, в діях відповідача [PERSON] та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] не встановлено юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації, який в свою чергу повинен містити сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. З урахуванням викладеного вище аналізу національного та міжнародного законодавства, практики Європейського суду, публічності позивача за первісним позовом, який є громадським діячем та прагне політичної кар`єри, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів.

Outcome: dismissed