Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

21 лютого 2022 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до КП «Харківські теплові мережі», третіми особами, зазначивши Холодногірсько-Новобаварський ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Харків), [PERSON] , [PERSON] про скасування арешту на нерухоме майно. В обґрунтування позову позивач посилається\~на те,\~що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2010 року по цивільній справі № 2-4999/10 за позовом КП «Харківські теплові мережі» до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача були стягнуті заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 3 320 гривень 96 копійок в квартирі [ADDRESS] , на користь держави судовий збір у сумі по 17 гривень з кожного та на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі по 10 гривень з кожного. Позивач зазначає, що її чоловік, [PERSON] , помер. [PERSON] та [PERSON] їхні діти. Після смерті чоловіка позивача, [PERSON] , залишилося спадкове майно, а саме: частина двокімнатної ізольованої квартири за [ADDRESS] , загальною площею53,0 кв.м., житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , та ділянки, площею 0,2500 га, 0,4010 га та 8,3730 га кожна, розташовані у с. Кобзарівка Богодухівського (раніше «Валківського») району Харківської області. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Також повідомила, що\~після смерті\~чоловіка залишився\~заповіт,\~посвідчений 21\~вересня 2018\~року секретарем Кобзарівської сільської\~ради Валківського\~(нині\~«Богодухівського»)\~району Харківської\~області за\~реєстровим №\~40,\~згідно якого\~усе майно,\~де б\~воно не\~знаходилося та\~з чого\~б не\~складалося ,\~а також\~все те,\~на що\~на день\~смерті спадкодавець\~матиме право\~за заповітом, заповідав позивачу, дружині, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] спадщину прийняла у відповідності з вимогами цивільного законодавства України, оскільки своєчасно\~у встановлений\~законом строк\~звернулася із\~заявою про\~прийняття спадщини після смерті чоловіка на підставі його заповіту. 11 лютого 2022 року позивач, маючи намір отримати спадок, який лишився після смерті її чоловіка, а\~також здійснити\~реєстрацію права\~власності на\~нерухоме майно,\~звернулася до\~державного нотаріуса\~Другої ХМНК\~Теленкової І.В.,\~і дізналася,\~що зараз\~це є\~неможливим,\~оскільки згідно\~отриманої нотаріусом\~Інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно.\~Державного реєстру\~Іпотек.\~ Єдиного\~реєстру заборон\~відчуження об`єктів\~нерухомого майна\~щодо суб`єкта\~за №\~29160755\~від 21\~грудня 2021\~року на усе нерухоме майно спадкодавця [PERSON] був накладений арешт. 21 грудня 2021 року позивач звернулася з запитом до Холодногірсько-Новобаварського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Харків) та 01 лютого 2022 року отримала відповідь, що дійсно на примусовому виконання у вищевказаному Відділі перебувало виконавче провадження з виконавчого листа № 2-4999 від 25 лютого 2011 року про стягнення заборгованості з [PERSON] та на даний час виконавче провадження знищено. Також повідомила, що жодних боргів перед КП «Харківські теплові мережі» не має. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 23 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», треті особи: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Харків), [PERSON] , [PERSON] про скасування арешту на нерухоме майно. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/992/22 за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», треті особи: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Харків), [PERSON] , [PERSON] про скасування арешту на нерухоме майно. Призначити справу до судового розгляду в судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Сугачова Н.Л. (яка діє на підставі ордеру від 21 лютого 2022 року,серія ХВ № 000035) не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити. Представник відповідача КП «Харківські теплові мережі» в судове засідання не з?явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував, у зв?язку зі сплатою заборгованості. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Третя особа Холодногірсько-Новобаварський\~відділ державної\~виконавчої служби\~у м.\~Харкові Східного\~міжрегіонального управління\~МЮУ (м.\~Харків), належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебувала справа № 2-4999/2010 за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2010 року позов комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість у сумі 3320 (три тисячі триста двадцять) грн. 96 коп. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі по 17 грн. з кожного. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі по 10 грн. з кожного (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] , чоловік позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис 5, виданого Кобзарівською селищною радою Валківського району Харківської області 28 серпня 1982 року (а.с. 12). [PERSON] та [PERSON] їхні діти. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що вбачається зі свідоцтва серії [NUMBER] , актовий запис 13, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління 12 січня 2021 року ( а.с. 13). Після смерті чоловіка, [PERSON] , позивача залишилося спадкове майно, а саме: частина двокімнатної ізольованої квартири за [ADDRESS] , загальною площею 53,0 кв.м., житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , та ділянки, площею 0,2500 га, 0,4010 га та 8,3730 га кожна, розташовані у с. Кобзарівка Богодухівського (раніше «Валківського») району Харківської області, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта (а.с. 18-19). Зі змісту заповіта, посвідченого 21 вересня 2018 року секретарем Кобзарівської сільської ради Валківського (нині «Богодухівського») району Харківської області за реєстровим № 40, згідно якого усе майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, а також все те, на що на день смерті спадкодавець [PERSON] , [INFO] матиме право за законом чи заповітом, заповідав позивачу, дружині, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 14). Позивач [PERSON] , [INFO] , спадщину прийняла у відповідності з вимогами цивільного законодавства України, оскільки своєчасно у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка на підставі його заповіту (а.с. 17). 11 лютого 2022 року, позивач [PERSON] , маючи намір отримати спадок, який лишився після смерті чоловіка, також здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно, звернулася до державного нотаріуса Другої ХМНК Теленкової І.В., і дізналася, що зараз це є неможливим, згідно отриманої нотаріусом Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта за\~№ 291607555\~від 21\~грудня 2022\~року на усе нерухоме майно спадкодавця [PERSON] був накладений арешт. (а.с. 18-19). Так, з розділу «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» Інформаційної довідки за № 291607555 від 21 грудня 2021 року вбачається, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП № 29869354, 16 листопада 2011 року, Жовтневим ВДВС ХМУЮ [PERSON] на усе нерухоме майно [PERSON] , [INFO] , який проживав в [ADDRESS] , був накладений арешт , зареєстровано 16 листопада 2011 року за № обтяження 11850375 (а.с.19). 21 грудня 2021 року позивач звернулася з запитом за вх. № 41788 до Холодногірсько-Новобаварського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Харків) та 01 лютого 2022 отримала відповідь за № 3404/21, що дійсно на примусовому виконання у Відділі перебувало виконавче провадження виконавчого листа № 2-4999 від 25 лютого 2011 року про стягнення заборгованості з [PERSON] та на даний час виконавче провадження знищено. Позивач зазначає, що наявність обтяження на квартиру позбавляє її як власника можливості розпоряджатися своїм майном, окрім того обтяження виникло на підставі виконавчого провадження, боржником за яким є її колишній чоловік, який має боргові зобов`язання, які виникли ще до шлюбу. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес); нормативно-правовий акт № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При тому, успадковуючи певну спадщину спадкоємець набуває право власності в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98). «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine) від 20 липня 2004 року, «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 7 травня 2002 року одні із ключових рішень ЄСПЛ, де формулюється класична і усталена позиція ЄСПЛ щодо оцінки виконання судових рішень як невід`ємної частини судового розгляду у контексті втручання у право власності. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк або іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. В пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов`язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Таким чином, суд дійшов висновку, що прийнявши спадщину [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] , до складу якої входять майнові права на нерухоме майно, позивач вважається власником з моменту її відкриття, однак, у зв`язку з наявністю арешту на усе нерухоме майно, позивач не може реалізувати своє право на її оформлення (а.с. 15,17,18,19). Згідно із ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Отже, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача на спадкове майно, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Також враховуючи, що позивач повідомила, що боргів перед КП «Харківські теплові мережі», про це свідчать копії останньої єдиної квитанції по сплаті за комунальні послуги на ім?я [PERSON] по квартирі [ADDRESS] , також квитанції від 28 грудня 2021 року № 00137 (а.с. 21-22). Крім того, представник відповідача КП «Харківські теплові мережі» Вініцький М.В. повідомив суд, що заборгованість згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2010 року по справі № 2-4999/10 сплачена в повному обсязі, отже порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом припинення дії відповідних обтяжень. При винесенні рішення суд враховує, що право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», треті особи: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Харків), [PERSON] , [PERSON] про скасування арешту на нерухоме майно підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved