Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

28.01.2022 заявник [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] строком на 6 (шість) місяців та встановлення заходів обмеження прав [PERSON] і покладання на неї наступних обов`язків: - заборони спілкування [PERSON] , [INFO] із [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою [ADDRESS] ; - заборони [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , [INFO] , а також контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборони [PERSON] , [INFO] , перебувати у квартирі за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування поданої заяви посилається, що 29.04.2009 між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявник посилається, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] стало зрозуміло, що дружина не має наміру займатись вихованням доньки [PERSON] , оскільки її цікавила тільки реєстрація свого місця проживання в м.Києві, так як [PERSON] має власне житло, що останній і зробив після укладення шлюбу. Вказує, що [PERSON] влаштувавшись працювати у дитячий садок вихователькою на 1,7 ставки, тим самим штучно створювала для себе умови для відсутності вдома. На вихідні дні почала все частіше зникати із дому без попередження [PERSON] та його рідних, які мешкають разом з ними. Вказує, що для [PERSON] стало традицією повертатись додому посеред ночі, під ранок, у стані алкогольного сп`яніння. Повертаючись додому опівночі влаштовувала скандали, дебоши. Під надуманим приводом шукала причину для сварки. При цьому лаялась нецензурною лайкою, пробуджуючи малолітню доньку. Вказує, що [PERSON] приймає незрозумілі медичні препарати, від яких її трусить, беруть судоми, перекошує рота, вона втрачає почуття реальності, орієнтацію у просторі. Лікуватись не бажає, до лікарів звертатись не бажає, бо боїться втратити роботу. На фоні приступів, влаштовувала показні вистави, імітуючи доведення до самогубства, знущаючись над дитиною, розповсюджувала наклепи, била заявника та його матір. Разом з цим вказує, що вдома його дружина [PERSON] застосовувала психологічне та фізичне насильство відносно доньки [PERSON] . Так вказує, що за будь-яких дрібниць сварила дитину, погрожувала їй та завдавала тілесних ушкоджень. При цьому вказує, що [PERSON] доводила дочку до істерики, заявляючи, що: народила її собі в якості подружки, дитини має погану зовнішність, дитина була потрібна тільки в якості донора для хворого батька. Внаслідок такого психологічного тиску, донька схильна була до самогубства. Крім того посилається, що згодом дитина йому довірилася та розповіла, що з 6-7 років [PERSON] водила доньку на побачення з чоловіками, з якими знайомилась за допомогою оголошень, розміщених в Інтернет мережі. У період таких побачень дитина була свідком інтимних стосунків матері з іншими чоловіками. При цьому вказує, що зі слів дитини йому відомо, що [PERSON] навчала доньку як «розвести» цих чоловіків на погашення кредитки, при своїх знайомих чоловіках ображала доньку та публічно принижувала її, забороняла називати себе мамою, вимагала називати себе сестрою чи подругою. Вказує, що [PERSON] постійно веде телефонні розмови і переписку з невідомими чоловіками та у присутності неповнолітньої дочки обговорює свої стосунки з ними. Про зустрічі з іншими чоловіками просила дитину нічого не казати, оскільки залякувала її. Також вказує, що [PERSON] змушувала дитину фотографуватись оголеною та виставляла фото на сайті. Вказує, що донька боїться свою маму і не наважувалась про це розповідати раніше. Тільки після того, як бабуся [PERSON] [PERSON] вирішила взяти ситуацію під контроль, донька довірилась батькові. Посилається, що донька просить вигнати маму з дому, не хоче з нею спілкуватись та проживати, а тому просить захистити та врятувати її від матері. Посилається, що [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу зупинення насильницьких дій з боку [PERSON] по відношенню до їх доньки - [PERSON] , 2009 року народження. Вказує, що згідно висновку психолога [PERSON] , дитина є жертвою фізичного та психологічного насилля зі стороні матері та знаходиться у тяжкому психоемоційному стані. Має тривожний розлад , а також помірну депресію. На переконання заявника, існує вірогідність продовження [PERSON] вчинення домашнього насильства по відношенню до дитини, а тому просить встановити обмежувальний припис відносно останньої. 28.01.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 01.02.2022 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні заявник та представник заявника подану заяву підтримали та просили її задовольнити у повному обсязі. Зацікавлена особа - [PERSON] та її представник просили відмовити у задоволенні поданої заяви. [PERSON] зазначила, що причиною подання даної заяви стали неприязнені стосунки, що склалися з її чоловіком та свекрухою. Вказує, що з листопада 2008 року по 14.11.2021 вона проживала у квартирі свого чоловіка [PERSON] , разом з донькою [PERSON] , матір`ю чоловіка - [PERSON] та вітчимом чоловіка - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що працює тривалий час вихователем в Дошкільному навчальному закладі № 169 та за весь період роботи жодних нарікань від керівництва та скарг від батьків дітей відносно неї не надходило. Протягом всього періоду сумісного проживання всі питання у родині завжди вирішувала мати чоловіка - [PERSON] , а саме: куди їхати, що купувати, як виховувати дитину тощо. Вказує, що [PERSON] є інвалідом з дитинства 1 групи, веде пасивний спосіб життя і завжди погоджується з діями та думкою матір`ю, при цьому ніколи не захищав її як дружину. Стверджує, що жодного психологічного та фізичного насильства щодо дитини, чоловіка та його рідні вона не вчиняла, а навпаки завжди виконувала їх вказівки. Вказує, що з січня 2021 року, коли вона перестала підкорятися своїй свекрусі, життя в родині стало нестерпним, оскільки свекруха постійно телефонувала та перевіряла її місце знаходження. При будь-якій непокорі ображала та погрожувала, що вигонить з дому, застосовувала фізичне насильство. При усіх сварках, які відбувалися у родині була присутня і дитина. Вищевикладені обставини негативно впливали на здоров`я та психологічний стан дитини. Вказує, що оскільки проживання у родини чоловіка стало нестерпним та для уникнення сварок, вона залишила це житло. Разом з тим вказує, що зв`язок з дитиною не втрачала. Натомість, заявник та його родина почали перешкоджати їй у спілкуванні з дитиною та налаштовують проти неї, як матері, додому не пускають. Вказує, що вона кохає свою доньку та визнає, що має провину перед дитиною, оскільки в певних обставинах не правильно поводила себе перед дитиною,як мати. Разом з тим, вважає, що обмеження у її спілкуванні з дитиною у спосіб зазначений заявником є неприпустимим та призведе до втрати контакту з дитиною, яку налаштовує заявник та його мати проти неї та призведе до фактичної заборони у спілкуванні з дитиною. Просить відмовити у задоволенні поданої заяви. 11.02.2022 у судовому засіданні за клопотанням заявника та його представника по справі було оголошено перерву. У судове засідання призначене на 21.06.2022 о 10.00 год. та 01.09.2022 о 16.00 год. заявник та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Заявником до суду було подано два клопотання про оголошення у справі перерви, оскільки він разом з дитиною перебуває за межами м.Києва та України, а тому не може з`явитися до суду та забезпечити участь дитини у розгляді даної справи. Відповідно ч.1,2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Представник Органу опіки та піклування Солом`янської в м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Вислухавши думку [PERSON] та її представника, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутності заявника та неповнолітньої [PERSON] ,представника Органу опіки та піклування Солом`янської в м.Києві державної адміністрації, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду поданої заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликати у постраждало!' особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на осіб, які мають спільних дітей. У силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (передування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У поданій заяві [PERSON] стверджує, що [PERSON] вчиняє відносно доньки [PERSON] психологічне та фізичне насильство, що негативно впливає на стан здоров`я і розвиток дитини, а тому встановлення обмежувального припису є необхідним з метою захисту неповнолітньої дитини. Суд не знаходить підстав для задоволення поданої заяви, оскільки вважає, що наведені заявником обставини не підтверджені відповідними доказами у справі, виходячи з наступного. Як вставнолено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 29.04.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві про, що було складено відповідний актовий запис № 573. Від шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи встановлено та проти цієї обставини сторони не заперечували, що з листопада 2008 року по 14.11.2021 [PERSON] проживала у квартирі свого чоловіка [PERSON] , разом з донькою [PERSON] , матір`ю чоловіка- [PERSON] та вітчимом чоловіка - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як свідчать матеріали справи, між заявником [PERSON] і матір`ю заявника - [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] склалися неприязнені стосунки, що пов`язані з їх сумісним проживанням за спірною адресою, різними поглядами на сімейне життя та виконання подружніх обов`язків, виховання дитини. З матеріалів справи також вбачається, що наявність конфліктних стосунків між заявником [PERSON] та його матір`ю [PERSON] , що пов`язані з виконанням [PERSON] своїх подружніх обов`язків та порядку користування спірним житлом, призвели до неможливості проживання [PERSON] у спірній квартирі. При цьому, з пояснень сторін у справі вбачається, що у питаннях родини, ведення домашнього господарства, виконання обов`язків подружжя [PERSON] та [PERSON] , вирішальне значення та вплив мала мати заявника- [PERSON] , яка у свою чергу застосовувала психологічне насильство відносно [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються також постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 26.05.2022. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, [PERSON] 14.11.2021 року приблизно о 18.00 год. у [ADDRESS] , вчинила психологічне насильство у відношенні до своєї невістки [PERSON] , чим могла завдати шкоди психологічному здоров`ю останньої, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 273-2 КУпАП. Даною постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 26.05.2022 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Вказана постанова набрала законної сили 07.06.2022. У той же час, матеріали справи не містять достатніх доказів, які свідчать про те, що [PERSON] застосовувала відносно своєї доньки фізичне чи психологічне насильство. Так, постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 31.05.2022 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАп закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала чинності 29.08.2022. Вказане провадження було порушено [PERSON] за вчинення [PERSON] протягом 2019 - листопад 2021 р.р. домашнього насильства у формі фізичного та психологічного характеру відносно доньки [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, відсутність вини [PERSON] у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП відносно своєї доньки [PERSON] установлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Нормою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що доводи заявника в обґрунтування своїх вимог щодо застосування [PERSON] фізичного чи психологічного насильства над донькою [PERSON] , не доведено. Нормою ст.16 зазначеного Закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Нормами ч.ч. 3, 4 ст. 26 цього Закону встановлено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З огляду на те, що [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо доньки [PERSON] , відсутні судові рішення, які набрали законної сили про визнання винуватою [PERSON] у вчиненні вищенаведених дій, а тому суд вважає, що подана заява не підтверджена належними доказами того, що [PERSON] є кривдником доньки [PERSON] . З огляду на викладене, твердження заявника про те, що [PERSON] чинить фізичне та психологічне насильство щодо дитини, не доведено відповідними доказами у справі. У той же час, суд не приймає до уваги наданий заявником висновок дослідження психоемоційного стану [PERSON] , [INFO] , складеного психологом [PERSON] від 24.12.2021, в обґрунтування поданої заяви. Вбачається, що даний висновок складений на замовлення [PERSON] , при цьому причина та мета складання даного висновку не зазначена. Доказів того, що [PERSON] в силу закону має право на проведення та надання такого дослідження, суду не надано. Разом з цим, у даному висновку вказано, що психолог проводила спілкування з матір`ю дитини, при цьому анкетні дані, конкретно час такого спілкування та відповідні рекомендації матері дитини, які за інформацією у висновку не виконувалися [PERSON] , відповідне дослідження не містить. За вказаних обставин та оцінюючи даний висновок, суд вважає його неналежним доказом у справі. Як свідчать досліджені в ході розгляду матеріали справи, між сторонами наявні спірні питання, зокрема, щодо визначення участі матері у спілкуванні та вихованні доньки, оскільки дитина залишилася проживає разом з батьком. У судовому засіданні [PERSON] зазначила, що нею ініційовано звернення до органу опіки та піклування щодо визначення та встановлення регламенту зустрічі з дитиною, оскільки батько дитини та бабуся [PERSON] перешкоджають у такому спілкуванні у всі можливі способи спілкування, що притаманні сьогоденню. Відповідно до висновку від 18.01.2022, складеного кандидатом психологічних наук [PERSON] щодо перебігу психологічної роботи з [PERSON] за методикою «Зеленої кімнати» Солом`янського управління поліції ГУ НП в м. Києві вбачається, що малолітня [PERSON] , почуває себе комфортно та захищеною у родині, що складається з батька, бабусі та дідуся. При цьому, вказаним висновок визначено, що контакт з матір`ю має відбуватися при бажанні та згоді дитини, без надмірного примусу чи заборони. Водночас зазначено, що якщо дитина категорично буде виступати проти зустрічі з матір`ю, то слід проводити роз`яснювально-корекційну роботу з нею, щоби уникнути розвитку «СИНДРОМУ відчуження одного з батьків». Згідно даного висновку також вбачається, що мати дитини [PERSON] потребує психологічної допомоги у подоланні раннього травмічного досвіду, наслідки якого негативно відображаються на її поведінкових реакціях. Рекомендованою для роботи є спеціалізована травмотерапія ЕМDR. Таким чином вбачається, що ізолювання дитини від матері не буде сприяти налагодженню відносин та може призвести до травмування психічного стану дитини. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає, що подання обмежувального припису мало на меті усунути матір від спілкування з дитиною та створити перешкоди останній у відновленні своїх права на спілкування з донькою, як і реалізації житлових прав, що випливають з житлового сервітуту за місцем реєстрації [PERSON] . Що стосується доводів заявника щодо аморальної поведінки [PERSON] та її подружньої зради, то вказані обставини не входять до предмету доказування у справі обмежувального припису. Суд також вважає, що вирішення питання щодо можливого розбещення неповнолітньої та неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків виходить за межі розгляду даної справи. З огляду на наведене вище, суд вважає, що за відсутністю фактичних обставин та правових підстав, з якими Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язує необхідність вжиття для неповнолітньої [PERSON] заходів у вигляді обмежувального припису, подана заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed