Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 02 листопада 1993 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За період шлюбу вони з чоловіком за спільні кошти придбали будинковолодіння [ADDRESS] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає поділити майно, вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання зазначеного будинковолодіння об`єктом права спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на 1/2 його частину. Представник позивача адвокат Геріх М.А. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити з наведених в ньому підстав. Зазначив, що відповідачем не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння. Повноваження представника підтверджуються наявним в матеріалах справи ордером серії СА №1033927 від 27.07.2022. Відповідач позов не визнав з тих підстав, що вони з позивачем окрім цього будинковолодіння за час шлюбу придбали ще і інше нерухоме майно, яке теж підлягає поділу. Вказав, що все майно було придбано за його кошти. Представник відповідача адвокат Кочетков Г.О. пояснив, що за час шлюбу сторони придбали декілька будинків, один з яких оформлено на позивача, інший на відповідача. Все майно було придбано за кошти, які заробив особисто відповідач. В подальшому [PERSON] здійснював ремонтні роботи в будинку, фактично побудував спірний будинок, також\~ будував господарські будівлі і споруди на території цього будинковолодіння. Вважає, що доцільним було б одночасно вирішувати питання щодо поділу між подружжям всього майна, що було набуте ними за час шлюбу. Повноваження представника підтверджуються наявним в матеріалах справи ордером серії СА №1028215 від 08.09.2022. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02 листопада 1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Сторони визнали, що шлюб між ними не розірвано. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.01.2016 за [PERSON] 22.01.2016 зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] . Складовими частинами об`єкта нерухомого майна зазначено житловий будинок з прибудовою (літ. А-1,а), загальною площею 98,9 кв.м., житловою площею 58,1 кв.м., ганок з козирком, гараж, літня кухня (літ. Б-1), сарай (літ. В), навіс тимчасовий (літ. Д), вбиральня, літній душ (літ. Г), погріб (літ. п/д), колодязь (№1), вигрібна яма (№2), огорожа (№ 3,5), ворота з хвірткою (№4). Підставою для державної реєстрації зазначено державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №632458 від 23.01.2009, декларацію про готовність об`єкта до експлуатації серії ЧК182153553618 від 21.12.2015, технічний паспорт від 19.11.2015. Як встановлено з Декларації про готовність об`єкта до експлуатації житловий будинок, прибудову, гараж, літню кухню, сарай по [ADDRESS] було збудовано в період часу з 2006 по 2007 роки, тобто під час шлюбу сторін по справі. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. В ході розгляду справи сторони визнали, що спірний будинок був придбаний та реконструюваний під час їх шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На спростування презумпції спільної власності на квартиру відповідач посилався на те, що саме за його кошти було здійснено купівлю нерухомого майна, а також його реконструкція, які він заробив працюючи закордоном. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Такими, чином посилання відповідача на те, що за його заробіток був набутий спірний будинок, не може бути підставою для визнання спірного майна його особистою приватною власністю. Крім того, наведені відповідачем обставини нічим не підтверджені. Враховуючи, що в даному випадку тягар доказування покладено саме на особу, яка спростовує презумпцію спільності майна, [PERSON] не надав будь-яких доказів на підтвердження викладеного. Відповідно до ст. 76 ЦПК України письмові пояснення сторони не є доказами.\~ Не є підставою для відмови в позові і те, що сторонами не вирішено питання щодо поділу іншого майна, набутого за час шлюбу. Відповідач не заявляв зустрічного позову щодо поділу такого майна, а вирішення питання щодо поділу одного з будинків сторін ніяким чином не обмежує їх право на поділ іншого майна в подальшому як в добровільному, так і в судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що стороною відповідача не спростовано презумпцію спільності майна, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до квитанції від 10.05.2022 [PERSON] сплатила 992 грн. 40 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Зважаючи на те, що позов підлягає до повного задоволення, понесені позивачем судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved