Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за змістом якого просила провести розподіл спільного майна подружжя, виділивши їй у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS] , 1/2 частину гаражу [ADDRESS] , в гаражному кооперативі 20 в місті Івано-Франківську, 1/2 частину легкового автомобіля марки Hyundai, модель ІХ35, номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, а відповідачеві виділити аналогічно по 1/2 частці виказаного майна. Судові витрати просила покласти на відповідача. Позов обґрунтовано тим, що майно придбано за час шлюбу, за спільні кошти. Згоди про поділ майна в позасудовому поряду між сторонами не досягнуто. Позивач та її представник в судове засідання не прибули, представником позивача подано заяву про розгляд справи без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 1984 року, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб. Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень 22.11.2021 року заочним рішенням Івано-Франківського міського суду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі. Шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27 жовтня 1984 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1385, - розірвано. Рішення набрало законної сили 22.12.2021 року. Згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС №2641 на ухвалу суду надано роздруківку згідно баз даних ЄДР МВС України. Згідно облікової картки від 26.10.2018 транспортний засіб марки Hyundai, модель ІХ35, номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, зареєстрований за [PERSON] . Згідно відповіді Івано-Франківського ОБТІ, повідомлено, що за архівними даними станом на 31.12.2012 право власності на: квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.11.1996 року Р№ Д-1405, посвідченого приватним нотаріусом Мачкур А.А. Гараж №74 в гаражно-будівельному кооперативі №20 по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.07.2007 року, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради. Отже, вказане майно набуто відповідачем у власність в період перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року № 464/7011/16-ц. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, судом встановлено, що майно: квартира, гараж та автомобіль набуті сторонами в шлюбі, за їх спільні кошти, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, що квартира, гараж та автомобіль придбані ним за особисті кошти. Тому, майно: квартира, гараж та автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сторони вимог про поділ квартири в натурі не заявляли. Також ніхто із сторін не виконав вимоги ст. 71 СК України та не погодився і не вніс на депозитний рахунок суду грошову компенсацію в розмірі половини вартості квартири. Отже, спірна квартира, гараж та автомобіль придбані сторонами під час перебування у шлюбі за їх спільні кошти, тому вони є об`єктами спільної сумісної власності та підлягають поділу між сторонами у рівних частках. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6269,50 гривень. Що стосується витрат понесених на професійну правничу допомогу, то підлягають стягненню з відповідача витрати в сумі 3800 грн. виходячи з наступного. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим ч. 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Матеріалами справи встановлено, що представником позивачки у справі є [PERSON] . Представництво інтересів здійснювала на підставі договору про надання правової допомоги від 06 червня 2022 року та ордера на надання правничої (правової) допомоги. Згідно із п. 4.1. договору, за роботу виконану Адвокатом, Клієнт сплачує гонорар (винагороду), який складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку №1 до цього договору. Сторонами підписано Додаткову угоду № 1 (розрахунок вартості послуг). Адвокатським об`єднанням «Вайз Солюшнс» 23.06.2022 року видано рахунок-фактуру на вказану суму. Згідно квитанції № ПН60649С1 від 23 червня 2022 [PERSON] сплачено 3800 гривень. У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В свою чергу, в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідач не подав клопотань щодо зменшення суми витрат чи їх необґрунтованості, таким чином заяву обґрунтовано належними на те правовими підставами, стягненню підлягають судові витрати, що були сплачені позивачкою в розмірі 3800 гривень. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved