Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.10.2013 він уклав шлюб з відповідачем [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, номер актового запису 122. На дату звернення до суду шлюб не було розірвано. Проте, позивачем було подано позовну заяву про розірвання шлюбу до Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа 369/15574/20), рішенням якого від 01.07.2021 року даний шлюб розірвано. Як зазначено в позовній заяві, під час шлюбу відповідач, діючи згідно спільних сімейних планів сторін, за спонукання і сприянням позивача, 22.12.2016 року отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,07 га. з призначенням «01.03» для ведення особистого селянського господарства, згідно рішення № 5/9 Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На момент отримання зазначеного дозволу відповідачем зазначена земельна ділянка не мала адреси та кадастрового номеру. Позивач зазначив, що його зусиллями та коштом 06.04.2017 ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1223663532224, кадастровий номер 3222482001:01:005:5412, загальна площа 0,0699 га., цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства». З метою реалізації спільних сімейних планів, 18.05.2017 року відповідач надала позивачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. в реєстрі за № 2376, строком на 10 років, якою уповноважила його представляти інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності, в тому числі в Києво-Святошинському управлінні містобудування та архітектури, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Київської області, Центрах надання адміністративних послуг, в ДП «Київський облавтодор», в органах державного земельного кадастру, перед державними реєстраторами прав на нерухоме майно, в органах нотаріату, в управлінні «Водоканал» у Київській області, ПАТ «КИЇВОБЛГАЗ», ПАТ «КИЇВОБЛЕНЕРГО», у відповідній сільській раді та її виконавчому комітеті, перед юридичними та фізичними особами з усіх без винятку питань, що стосуються зміни цільового призначення земельної ділянки, будівництва, передачі в оренду та проведення державної реєстрації на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Гореничі, кадастровий номер 3222482001:01:0056:5412. На той момент сторони домовлялися, що земельна ділянка використовуватиметься виключно на користь сім`ї. Так як позивач розраховував, що використання даної ділянки має здійснюватися саме на користь сім`ї, тому вкладав у даний проект всі свої сили, знання, досвід, особисті та сімейні кошти, час та інші ресурси. Відповідач жодної практичної участі у поліпшенні ділянки та подальшому будівництві не приймала, але у подальшому під час процесу розлучення всіляко негативно впливала на працюючий на ділянці бізнес, одночасно отримуючи від нього прибуток. Загалом все, що збільшило вартість даного об`єкту, створено позивачем, але дохід від об`єкту отримувала відповідач. 18.09.2017 на підставі рішення № 8/2 Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області цільове призначення даної ділянки було змінено на «для розміщення та експлуатації та будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства», присвоєно адресу: [ADDRESS] . Як вказано в позовній заяві, зусиллями позивача побудовано, а 13.08.2019 на даній ділянці було зареєстровано право власності на ім`я відповідача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна «Автомобільна заправочна станція багатопаливна (АЗЗ БП)», реєстраційний номер ОНМ 1894524432224. Вартість ділянки, з призначенням та у стані на момент отримання її відповідачем, згідно відповідного висновку про вартість майна, становила 94\~128,00 грн. з розрахунку на 12.04.2017. Тобто, відповідач отримала земельну ділянку безкоштовно шляхом приватизації, вартість якої була оцінена відповідним звітом про експертну грошову оцінку, і відносна вартість якої не змінилася станом на момент подання позову. Загальна вартість поліпшеної ділянки, зі зміненим цільовим призначенням, що має у власності відповідач завдяки позивачу та його зусиллями, згідно відповідного висновку про вартість майна, становить 588\~000,00 грн. станом на 30.04.2021. Тобто, вартість земельної ділянки збільшилася суттєво, більше ніж у шість разів. Відповідно, різниця між вартістю отриманої відповідачем земельної ділянки і невід`ємними поліпшеннями, що зробив позивач, складає 493\~872,00 грн., не враховуючи вартості АЗС БП. Крім того, вартість побудованої та зареєстрованої зусиллями позивача в ДРРП автомобільної заправочної станції багатопаливної (АЗС БП), що з`явилася на даній ділянці завдяки позивачу, складає 130\~000,00 грн. станом на 15.08.2019 року, що значно збільшує участь позивача та загальну вартість об`єкту. Як зазначено в позовній заяві, [PERSON] у появі АЗС БП та створенні умов для удорожчання земельної ділянки участі не приймала, що підтверджується її зверненням зі скаргою від 26.02.2021 до Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.03.2021 за № Ш-6597, тип оскаржуваного об`єкта нерухомого майна: автомобільна заправочна станція багатопаливна (АЗС БП), адреса: [ADDRESS] , суб`єкт оскарження: державний реєстратор Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області Шимченко Юрій Леонідович, скарга про скасування реєстрації АЗС БП. У задоволенні даної скарги та у скасуванні відповідної реєстрації 16.07.2021 було відмовлено. Мотивацією даного звернення відповідача було те, що зміна цільового призначення земельної ділянки та побудова АЗС БП на ній було проведено за відсутності відповідача, без її згоди та відома. Тобто, по суті відповідач підтверджує позицію позивача у тій частині, що відповідач не має відношення до збільшення вартості об`єкта. Як вказано в позовній заяві, вартість земельної ділянки та обладнання на ній, що належить відповідачу, внаслідок трудових та грошових вкладень позивача збільшилася з 94\~128 грн. до 718 000 грн. Тобто, орієнтовна вартість невід`ємного поліпшення об`єкту саме позивачем складає 623 872 грн., що є істотним та значним збільшенням вартості об`єкта. Позивач зазначив, що у відповідності до ст. 62 Сімейного кодексу України (далі СК України) якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з різниці між вартістю отриманої відповідачем ділянки та загальною вартістю об`єкту, який на даний момент ділянка представляє, збільшення вартості є істотним, і таке збільшення відбулося завдяки позивачу. Тобто, є всі необхідні підстави для визнання всього об`єкта спільною сумісною власністю. [PERSON] просив суд визнати об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1223663532224, земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:005:5412, загальною площею 0,0699 га, за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням «для розміщення та експлуатації та будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства», спільною сумісною власністю [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ); визнати об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно «Автомобільна заправочна станція багатопаливна (АЗС БП), реєстраційний номер ОНМ 1894524432224, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222482001:01:005:5412, з цільовим призначенням «для розміщення та експлуатації та будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства», спільною сумісною власністю [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ); визначити частки права власності об`єкта спільної сумісної власності, а саме нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1223663532224, земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:005:5412, загальною площею 0,0699 га, за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням «для розміщення та експлуатації та будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства», рівними частинами по 1/2 між [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ); визначити частки права власності об`єкта спільної сумісної власності, а саме нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно «Автомобільна заправочна станція багатопаливна (АЗС БП), реєстраційний номер ОНМ 1894524432224, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222482001:01:005:5412, з цільовим призначенням «для розміщення та експлуатації та будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства», рівними частинами по 1/2 між [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ); судові витрати вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України та ст. ст. 4, 7 Закону України «Про судовий збір». 18.05.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 22.07.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву за вх. 32790 відповідно до якого зазначив, що згідно рішення Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 4/9 від 11 квітня 2017 року відповідачу у власність була надана (передана) земельна ділянка площею 0,0699 га для ведення особистого селянського господарства в селі Гореничі Гореницької сільської ради (кадастровий номер 3222482001:01:005:5412). Право власності було зареєстровано 12 квітня 2017 року. Рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 8/2 від 18 вересня 2017 року цільове призначення земельної ділянки було змінено, а саме: для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Тобто, земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки була отримана нею внаслідок приватизації, а тому не підлягає поділу. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вартість земельної ділянки, яка є особистою власністю відповідача, істотно збільшилась саме за рахунок трудових та грошових затрат подружжя. Сам по собі факт перебування позивача у шлюбі з відповідачем на момент зміни цільового призначення земельної ділянки та розташування на ньому автомобільної заправочної станції не є підставою для визнання її спільним сумісним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто, вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у ст. 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних чи інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя. Представником відповідача зазначено, що автомобільна заправочна станція, яку позивач просить поділити як об`єкт нерухомого майна була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з порушенням порядку встановленого законом, а тому не може бути поділена як об`єкт нерухомого майна. Просив відмовити у задоволенні позову. В подальшому представником позивача було подано відповідь на відзив за вх. 33560 від 27.07.2021, представником відповідача були подані заперечення на відповідь на відзив за вх. № 37744 від 27.08.2021, які суттєво не відрізнялись від висловленої раніше правової позиції. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2021 було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання сторони не з`явились, представниками сторін було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, надані під час розгляду справи пояснення учасників, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, наданих доказів і пояснень учасників, між позивачем та відповідачем 05.10.2013 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, номер актового запису 122. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.07.2021 по справі № 369/15574/20, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, згідно рішення Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 4/9 від 11 квітня 2017 року відповідачу у власність була надана (передана) земельна ділянка площею 0,0699 га для ведення особистого селянського господарства в селі Гореничі Гореницької сільської ради (кадастровий номер 3222482001:01:005:5412). Право власності було зареєстровано 12 квітня 2017 року. Рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 8/2 від 18 вересня 2017 року цільове призначення земельної ділянки було змінено, а саме: для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. 13.08.2019 року на даній земельній ділянці було зареєстровано право власності на ім`я відповідача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна «Автомобільна заправочна станція багатопаливна (АЗЗ БП)», реєстраційний номер ОНМ 1894524432224, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.08.2019. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що\~ст. 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст.\~61\~та ч. 4 ст.\~65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~ст.ст. 69-72 СК України\~та\~ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України). Відповідно до\~ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~ст. ст. 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України, а відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З матеріалів справи вбачається, що за час перебування в шлюбі збудований сторонами та введений в експлуатацію об`єкт нерухомості автомобільна заправочна станція багатопаливна (АЗС БП), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1894524432224, який було зареєстровано за відповідачем. Враховуючи вищезазначені правові норми така автомобільна заправочна станція є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому наявні підстави для його поділу. Суд не приймає до уваги твердження представника [PERSON] про неправомірну реєстрацію вищезазначеного нерухомого об`єкта та не розглядає їх обґрунтування, оскільки правомірність дій реєстратора під час реєстрації права власності на автомобільну заправочну станцію багатопаливна (АЗС БП) не є предметом розгляду у даній справі. Належних та допустимих доказів скасування такої реєстрації на час ухвалення рішення суду не надано. В частині поділу між сторонами земельної ділянки за кадастровим номером 3222482001:01:005:5412 суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як визначено\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Викладене свідчить про те, що земельна ділянка одержана відповідачем [PERSON] у період шлюбу є її власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержання членом подружжя майна внаслідок приватизації земельної ділянки. При чому, суд не погоджується із твердженням позивача, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з істотним збільшенням у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 62 СК України\~якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: істотність збільшення вартості майна; таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Вирішальне значення має не факт збільшення вартості саме по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 161/17237/19. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON] . При цьому належних та достатніх доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка істотно збільшилася у своїй вартості саме за рахунок спільних зусиль сторін, а не загальної тенденції на подорожчання нерухомості в Київській області матеріали справи не містять. Надані позивачем звіти про оцінку майна лише встановлюють ринкову вартість спірного об`єкту, і не містять доказів вкладення окремих (власних) коштів чи власної трудової діяльності в нього, як було заявлено в позові. Разом з тим, відповідно до ч. 1\~ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно п. 18-2\~постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~відповідно до положень статей\~81,\~116 ЗК\~(2768-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а неспільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~статей 120 ЗК,\~377 ЦК. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" № 1702-VI від 05.11.2009, були внесені зміни і до\~ст. 120 ЗК України, частина 1 якої передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказана норми закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Так, Верховний Суд України 16 грудня 2015 року при розгляді справи № 6-2710цс15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку. За змістом ч. 1 та ч. 2\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК\~(п. 30\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що побудована сторонами в період шлюбу автомобільна заправочна станція, є спільною сумісною власністю подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, а тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи із правил рівності часток подружжя в спільному майні, тобто по Ѕ частині. Крім того, враховуючи те, що на спірній земельній ділянці, яка не є спільною сумісною власністю подружжя, було збудовано вищезазначений об`єкт нерухомості, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, то суд приходить до висновку, що і на земельну ділянку виникає право власності у обох сторін по Ѕ частині. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 6\~810 грн. та судовий збір по подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви 454 грн., в загальному розмірі 7\~264 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст. ст.\~57-60,\~62,\~68,\~69\~ Сімейного Кодексу України, ст. ст. 372, 377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 141,\~263, 265, 273\~Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: partial