Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та утримання неповнолітньої дитини та дружини. В обгрунтування позивач посилається на те, що вони з відповідачем по справі проживали в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народився [PERSON] -08.12.2019 року, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач жодним чином не допомагає їй. Не надає матеріальної допомоги ні на утримання дитини ні на її утримання, як дружині яка доглядає за дитиною до трьох років. На даний час вона тимчасово не працює, оскільки на її утриманні знаходиться малолітня дитина, віком до трьох років, а тому допомога відповідача їй вкрай необхідна. Відповідач фізично здорова, працездатна людина, який працює не офіційно та отримує регулярний дохід, а тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки від всіх видів його доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 2000,00 грн. до досягнення дитиною трьох річного віку, щомісячно. Короткий зміст відзиву на позов: 13.09.2022 року від відповідача [PERSON] поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він позовні вимоги визнає частково. Зазначив, що він як батько дбає та утримує дитину, є дбайливим та чемним батьком. Не згідний сплачувати аліменти позивачу у вказаному нею розмірі. Між ними шлюб не розірвано, не вирішено питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини. З врахуванням вимог закону батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов`язок матеріального забезпечення дитини покладається на обох батьків, і не тільки на батька. Він офіційно не працює, працює по тимчасових заробітках, а тому його доход мінливий та невеликий. Доводи [PERSON] про те, що він може сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі є лише припущенням і не є мотивованими. А тому, не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина. Просив визначити їх в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно. Також повністю заперечив позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини, оскільки не спроможний їх сплачувати. Просив в цій частині позову відмовити. Стислий виклад позицій сторін: В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просила постановити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки від доходу відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, до досягнення сином [PERSON] - [INFO] трьох річного віку, тобто [INFO] . Також просили стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією, про що свідчать розписки про отримання повістки. Крім того, від нього поступив відзив в якому він просить справу слухати в його відсутності. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини визнає частково, просив стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, що буде відповідати вимогам розумності та справелдивості, а також його матерільному станощиву і реальними витратами на утримання дитини. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини не визнав. Зазаначив, що заявлена позивачкою сума аліментів на її утримання виключно як намір останьої безпідставно збагатитися. Його матеріальне становище не є достатнім для утримання дружини, він ніде не працює, перебивається тимчасовими заробітками, а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Тому просив суд в цій частині в позові відмовити. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , який укладений 20.05.2019 року в виконавчому комітеті Ланчинської селищної ради ОТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області,актовий запис № 9 (а.с.5). Від шлюбу в сторін народився син [PERSON] - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Позивач [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] - [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Ланчинської селищної ради за № 237/02.2-11 від 21 липня 2022 року. (а.с. 7). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). При цьому відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі) здійснюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, та змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що дитина проживає разом з матір`ю, а позивач наполягає на визначенні стягнення аліментів у частці від доходу, суд дійшов висновку про визначення способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу), батька. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц. Тому суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у частці від заробітку платника аліментів. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини судом враховується наступне. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 84 СК України для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка-батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину, як з чоловіка і на дитину, як з батька. Положенням ч. 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Особливістю стягнення аліментів на дружину є наявність лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, можливості чоловіка надавати таке утримання. З матеріалів справи випливає, що позивачем не долучено доказів отримання відповідачем будь-яких доходів. Позивачем не заявлено клопотання про забезпечення доказів і витребування відомостей про доходи та майновий стан відповідача. Відповідач у відзиві зазначив, що його дохід не стабільний, він є безробітним. А тому не в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини. Відомості повідомлені позивачем у позові про неофіційне працевлаштування відповідача не підтверджені жодними доказами. Одне лише посилання позивача на те, що відповідач є молодою, фізично здоровою, працездатною людиною, яка не має інших утриманців, не може бути достатньою підставою вважати, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Таким чином, суд дійшов висновку про неспроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, до досягнення дитиною трирічного віку, а тому позовні вимог в цій частині є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в користь позивача понесених судових витрат судом враховується наступне. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт стороною позивача надано договір про надання правової допомоги який укладено між позивачем [PERSON] та адвокатом Голіней Л.Д. за №27 від 21.07.2022 (а.с. 8-10). Згідно квитанцій №0450 від 22.07.2022 року за складання процесуальних документів та представлення інтересів в суді позивачем було сплачено 2500,00 грн. адвокату Голіней Л.Д. (а.с. 12). Отже, стороною позивача на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт надано договір про надання правової допомоги, квитанцію про оплату наданих послуг, які відповідають вимогам ст. 137 ЦПК України. Відповідач у відзиві заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу не надав. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України про судовий збір. Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Висновки суду. З`ясував думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. При визначенні розміру аліментів суд враховує факт проживання неповнолітньої дитини з матір`ю; вік дитини, матеріальний стан позивача, яка не працює, здійснює догляд за дитиною до трьох років, проживає з батьками, вартість життя на теперішній час та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дитини, матеріальне становище та стан здоров"я платника аліментів, який є молодою, фізично здоровою, працездатною людиною, немає інших утриманців, а тому суд дійшов до висновку, що позов слід задоволити повністю і стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього дитини в розмірі 1/4 частки з всіх видів його заробітку щомісячно, але не менша 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Доказів, які б спростовували вищевикладене, стронами не надано. Враховуючи положення ст.ст. 79,191 СК України стягнення аліментів слід розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 22.07.2022 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Позовні вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає в цій частині є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити. З огляду на зміст викладених норм чинного законодавства України, виконуючи положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України та враховуючи оцінені судом докази щодо понесення стороною позивача витрат пов`язаних з розглядом справи і встановлені судом обставини стосовно дійсного понесення судових витрат , суд прийшов до висновку, що сума судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 2500,00 грн відповідає заявленим розміром, співмірною із складністю справи, часом витраченим адвокатом і обсягом наданих ним послуг, а тому вони підлягають до задоволення. Тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування судових витрат у розмірі 2500,00 грн на професійну правничу допомогу в користь позивача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 992,40 гривень згідно із Законом України «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 184, 191 СК України та

Outcome: partial