Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.01.2014 року в Миколаївський міський центр зайнятості, з метою пошуку роботи звернувся [PERSON] , якому надано статус безробітного відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» та з 17.01.2014 року призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». При звірці даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та на підставі Наказу по результатам перевірки обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Миколаївського міського центру зайнятості від 08.06.2021 № 140 встановлено, що [PERSON] за час перебування на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітного отримав незаконно переплату у розмірі 5523,89 грн. 15.06.2021 року [PERSON] направлена претензія про повернення коштів в п`ятнадцятиденний термін та попередження про вирішення питання про повернення коштів у судовому порядку у разі невідшкодування коштів у встановлений термін в добровільному порядку. Проте, дані кошти на рахунок Миколаївського міського центру зайнятості не поступили, а тому просять суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 5523,89 грн., а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Сторони до судового засідання не з`явились. Відповідач заперечень проти позову не надав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступне. Миколаївським міським центром зайнятості, на підставі письмової заяви від 10 січня 2014 року, [PERSON] надано статус безробітного та з 17січня 2014 року призначено допомогу по безробіттю. Згідно Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Миколаївського міського центру зайнятості № 140 від 08.06. 2021 року позивачем встановлено, що [PERSON] під час знаходження на обліку в центрі зайнятості, як безробітний та отримання допомоги по безробіттю, незаконно отримав допомогу на загальну суму 5523,89 грн. Таким чином, сума незаконно отриманого грошового забезпечення підлягає поверненню до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно розрахунків позивача, за період 17.01.2014 року по 11.09.2014 року, розмір зайво виплаченого [PERSON] матеріального забезпечення на випадок безробіття складає 5523,89грн. 11 червня 2021 року Миколаївським міським центром зайнятості було видано наказ №66 «Про повернення коштів. 15 червня 2021 року за № 766\\2-21 М [PERSON] надсилалася претензія про повернення коштів, в п`ятнадцятидленний термін та попередження про вирішення питання про повернення коштів у судовому порядку у разі невідшкодування коштів у встановлений термін в добровільному порядку, що залишилося без відповіді. Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. За приписами частини другої і абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13 лютого 2009 року передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Пунктом 4 частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості - діяльності, яка пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі). Відповідно до пункту 17 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється також з інших підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних. Відповідно до частини 1статті 1166 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 1статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положеннями ст. 1215 ЦК України, передбачено, що підставами за яких безпідставно набуте майном не підлягає поверненню, крім іншого є заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплату проведено фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведених норм закону та ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» свідчить, що надміру сплачені, безпідставно нараховані суми допомоги по безробіттю можуть бути утримані за умови зловживань з боку заявника або умисного подання недостовірних даних. У відповідності до п.18. ч.2 ст. 22 Закону України "Про зайнятість населення" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань мають право звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно дост. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституціюта законами України. Відповідач своїм правом подати заперечення проти позову не скористався. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6ст. 81 ЦПК України ,докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 464/9098/16-ц,у справ 6-91 цс14 від 02.07.2014, та від 01.02.2017 № 6-2711 цс16. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України ,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 2270 гривень 00 копійок судового збору на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 22, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», ст. ст. 1212, 1215 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved