Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.08.2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві, третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна, яким просить зняти арешт з майна 1/4 частини квартири [ADDRESS] , накладений згідно ухвали ТВ-24 від 19.11.2003 року Святошинського районного суду м. Києва, реєстраційний номер обтяження 1405826, зареєстрований Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 22.10.2004 року за № 1405826. В обґрунтування позову посилається на те, що звернувшись до нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з приводу оформлення документів майнового характеру, дізнався що на його 1/4 частину квартири [ADDRESS] накладено арешт, згідно ухвали ТВ-24 від 19.11.2003 року Святошинського районного суду м. Києва, зареєстрованого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 22.10.2004 року за № 1405826. Звернувшись до Святошинського районного суду м. Києва з приводу скасування заходів забезпечення позову вжитих відповідно до ухвали суду від 19.11.2003 року, якою було накладено арешт, йому було повідомлено про те, що матеріали цивільної справи № 2-3649/03 вже знищено, оригінал ухвали від 19.11.2003 року, не зберігся,у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засіданні позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, якою просить розгляд справи провити за відсутності представника нотаріальної контори. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення яким задовольнити позов частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/4 частина квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Як вбачається з Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2003 року, ТВ-24, Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою накладено арешт на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження № 1405826. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.12.2003 року по цивільній справі № 2-3649/03 було закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Як вбачається з відповіді Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2022 року, матеріали цивільної справи № 2-3649/03 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, оригінал ухвали ТВ-24 від 19.11.2003 року по вказаній справі не зберігся (а.с. 7). Відповідно до ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. У справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті майна. Отже, судом вбачається, що накладений арешт на майно позивача існує формально та заборона відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження позивачем своїм майном. За таких обставин, вимоги позивача про скасування арешту підлягає задоволенню.

Outcome: approved