Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» про повернення безпідставно набутих коштів, згідно якого просить суд: стягнути з ТОВ « Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 27 024,47 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено Договір № 003-13555-230412. 27 січня 2021 року на підставі договору про відступлення права вимоги №1-27/01 до ТОВ «ФК «Фінрезерв Плюс» перейшло право Нового кредитора за Кредитним договором. 14 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусем І. Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65154877 у розмірі 30 199,36 гривень. 28 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусем Ігорем Богдановичем видано постанову ВП № 65154877 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боржником боргу в повному розмірі. Позивач вважає, що кошти стягнуті безпідставно, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2022 року матеріали позову передані на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач, свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки не повідомляли. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків. За правилами ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з позовної заяви, що 23 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - позивач, позичальник) укладено Договір № 003-13555-230412 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. У п. 1.3 Договору встановлено, що Банк надає Клієнту Кредит шляхом відкриття Клієнту відновлювальної відкличної Кредитної лінії в загальному розмірі 30 000,00 грн. та на день укладання цього Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на Рахунку в суму 27 800,00 грн. 27 січня 2021 року на підставі договору про відступлення права вимоги №1-27/01 до ТОВ «ФК «Фінрезерв Плюс» перейшло право Нового кредитора за Кредитним договором. 14 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусем Ігорем Богдановичем було відкрито виконавче провадження за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» про стягнення коштів з [PERSON] . Виконавче провадження відкрито для примусового виконання виконавчого напису № 12569 від 15.03.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінрезерв плюс» заборгованості, що виникла за цим кредитним договором № 003-13555-230412 від 23.04.2012 року, у розмірі 27 024,47 гривень. 14 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусем І. Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65154877, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, та постанову про арешт майна боржника, а саме накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 30 199,36 гривень. 28 квітня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до цієї постанови, загальна сума, яка підлягає стягненню із Боржника за виконавчим провадженням № 65154877 складає 30 199,36 гривень. 18 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до Франківського районного суду міста Львова з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 15.03.2021 року за № 12569 про стягнення з боржника, яким є: [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» заборгованості в розмірі 27 024,47 гривень, таким, що не підлягає виконанню. 09 грудня 2021 року рішенням Франківського районного суду міста Львова повністю задоволено позов [PERSON] та визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 15.03.2021 року за № 12569 про стягнення з боржника, яким є: [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» заборгованості в розмірі 27 024,47 гривень, таким, що не підлягає виконанню. 28 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусем Ігорем Богдановичем видано постанову ВП № 65154877 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боржником боргу в повному розмірі, сплатою витрат на проведення виконавчих дій та основної винагороди приватного виконавця. Даною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів позивача, став договір відступлення прав вимоги, який є чинним та неоспореним, а кошти - отримані відповідачем в межах виконання виконавчого напису. За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed