Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вчиненого 17 червня 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за №187987. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням, оскільки, приватний нотаріус, під час вчинення виконавчого напису, не перевірив чи є безспірною заборгованість, чим грубо порушив приписи ст.88 Закону України «Про нотаріат», що є безумовною підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 09 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 13.09.2022. Позивачка в судове засідання 13 вересня 2022 року не з`явилася, її представником було подано заяву про розгляд справи без їхньої участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та треті особи в судове засідання 13 вересня 2022 року не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та у відповідності до ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 17 червня 2021 року приватний\~нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.\~вчинив виконавчий\~напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за №187987,\~яким запропоновано\~звернути стягнення\~з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" боргу в сумі 39 951 грн 25 коп. Згідно з виконавчим написом, стягнення заборгованості проводиться за період з 02.12.2020 до 17.06.2021включно. Сума заборгованості складає 39 951 грн 25 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 24 398 грн 87 коп; заборгованість за відсотками та комісією - 12 802 грн 38 коп;заборгованість за пенею - 2 400 грн 00 коп. та плата за вчинення виконавчого напису відповідно до ст. 31 Закону України "Про нотаріат" - 350 грн 00 коп. З вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За змістом положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За приписами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до положень ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». На даний час постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 № 826/20084/14 є чинною. Згідно п.16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом. Згідно ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратила чинність з цього дня. Тому, діючим на момент вчинення виконавчого напису та на сьогодні є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підстав кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, а також оспорювання боржником суми стягнення за виконавчим написом нотаріуса, суд дійшов висновку, що виконавчий напис був виданий неправомірно, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп. за подання позовної заяви у даній справі та судовий збір в розмірі 496 грн 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується, квитанціями наявними у матеріалах справи. З врахуванням вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки понесені витрати на сплату судового збору в загальній сумі 1 488 грн 60 грн.

Outcome: approved