Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

В січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису №15320 від 04 листопада 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за Кредитним договором №014/3729/2/07160 від 27 листопада 2007 року у розмірі 1\~688\~257 грн. 58 коп. та просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються із витрат по оплаті судового збору у розмірі 1362 грн. 00 коп. , витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20\~000 грн. 00 коп. Представник позивача за ордером Деркунський К.Л. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі(а.с.130). Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомленні\~належним чином,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням(а.с.104)\~та трекінгом\~поштового відправлення(а.с.133), надали відзив на позовну заяву в якому просили суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі (а.с.106-121). Третя особа приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Сазонова Олена\~Миколаївна про\~час і\~місце слухання\~справи повідомлена\~належним чином,\~що підтверджується\~поштовим поверненням\~за закінченням\~терміну зберігання(а.с.101,\~105)\~та трекінгом\~поштового відправлення\~з офіційного\~сайту «Укрпошта»(а.с.131),\~однак до\~суду не\~з`явилася,\~причини неявки\~не повідомила. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Встановлено, що 27 листопада 2007 року між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3729/2/07160 згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 79\~970 дол. США строком користування на 240 місяців до 26 листопада 2027 року із сплатою 12 % річних(а.с.12-14). В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди №1 від 15 січня 2010 року(а.с.19-26) та №3 від 13 жовтня 2011 року(а.с.27). В подальшому ПАТ «ФІДОБАНК», як правонаступник ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» уклало договір з ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ГЛОБАЛ ФІНАНС» про відступлення права вимоги зокрема, але не виключно за кредитним договором №014/3729/2/07160 від 27 листопада 2007 року укладеним між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» та [PERSON] (а.с.32-36), зазначене також підтверджується додатком до договору про відступлення прав вимоги(а.с.37) та актом приймання-передачі(а.с.38). У 2014 році ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ГЛОБАЛ ФІНАНС» звернулося до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ГЛОБАЛ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №014/3729/2/07160 від 27 листопада 2007 року станом на 19 червня 2014 року у розмірі 61\~505, 50 дол. США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 728\~832 грн. 61 коп. та стягнуто з відповідачів судовий збір(а.с.41-42). 04 листопада 2021 року на підставі заяви ТОВ «Вердикт Капітал» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис нотаріуса №15320, згідно з яким стягнуто з [PERSON] загальну суму заборгованості у розмірі 1\~688\~757 грн. 58 коп.(а.с.44). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св 18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~в постанові №569/8884/17 від 14.08.2019 вказав, що для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц. Суду не надано доказів того, що Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» подав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність вимог боржника, а нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, врахував та належним чином перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та [PERSON] ([PERSON]) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. При розгляді даного спору, суд також враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , в частині, зокрема, п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 . Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. у виконавчому написі від 04 листопада 2021 року № 15320 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 , який був не чинним на момент вчинення виконавчого напису. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність, визначених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а тому враховуючи встановлені судом обставини, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису №15320 від 04 листопада 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.,\~щодо звернення\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~ Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Вердикт\~Капітал» заборгованості\~в розмірі\~1\~688\~757\~грн.\~58\~коп. таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з підстав та мотивів викладених вище. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. З метою підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи, представник позивача надав лише договір про надання правової допомоги. З огляду на те, що позивачем не підтверджено заявлений розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 20\~000 грн. 00 коп., яку просить стягнути на його користь, вони не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь [PERSON] до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» повинно бути стягнуто судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 908 грн. та 454 грн. сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а всього стягнуто 1362 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved