Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Заява обґрунтована такими обставинами. Позивач зареєстрована та проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Частина вказаного будинку належить їй на праві приватної власності. У 2017 році [PERSON] попросив дозволити йому тимчасово (на 3 місяці) мешкати у її будинку, оскільки власник житла, в якого він орендував ліжко попросив його звільнити приміщення, при цьому [PERSON] посилався на те, що він шукає роботу в м. Одесі, а проживати за своїм місцем реєстрації в Біляївському районі є для нього незручним. Після спливу трьох місяців, [PERSON] не звільнив житло заявниці, а вчинив скандал, став погрожувати фізичною розправою, намагався її задушити, замахнувся на неї та хотів вдарити залізною арматурою, але побачив, що сусіди дивляться на його дії, тому зупинився. За фактом вказаного постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.08.2017 року у справі №521/13890/17 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, проте звільнено від адміністративної відповідальності. Після цього [PERSON] її житло не звільнив та продовжував проживати разом з нею, постійно вчиняв скандали, бійки, наносив її побої, ображав. Неодноразово вона зверталася до поліції за захистом своїх прав. Кожного разу співробітниками поліції складалися протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Також з метою виселення [PERSON] заявниця була вимушена звернутись до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, за результатами розгляду якого заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.05.2019 року у справі №521/18202/18 позовну заяву задоволено, прийнято рішення про усунення перешкод в користуванні власністю 13/25 частинами будинку за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення з нього [PERSON] . Разом з тим, не дивлячись на чисельні прохання, факти притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, наявність рішення суду щодо усунення перешкод в користуванні, виселити останнього так і не вдалося. Враховуючи викладене, заявник просила суд: «Видати обмежувальний припис на строк 6 (шість) місяців, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , та покласти на нього обов`язки: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] вести телефоні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; -заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею. У відкрите судове засідання заявник не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв щодо розгляду справи до суду не подав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] зареєстрована та проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Частина вказаного будинку належить їй на праві приватної власності. У 2017 році [PERSON] попросив дозволити йому тимчасово (на 3 місяці) мешкати у її будинку, однак до цього часу житло заявниці не звільнив. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2017 року по справі №521/13890/17, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року по справі №521/6157/18 [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та відповідно до ст. 22 КУпАП обмежетились усним зауваженням. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року по справі №521/13246/18 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2018 року по справі №521/15500/18 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2018 року по справі №521/11784/18 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Більш того, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року по справі №521/18202/18 задоволено позовну заяву [PERSON] та прийнято рішення про усунення перешкод в користуванні власністю 13/25 частинами будинку за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення з нього [PERSON] . Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до ч. 3 ст. 26 зазначеного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Правовий аналіз наведених норм Закону свідчить про те, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Згідно ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи зазначені судом обставини та існування ризиків вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці [PERSON] , яка є постраждалою від домашнього насильства, а тому, з огляду на наявність у [PERSON] зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав останнього та покладення на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 4, 5, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] вести телефоні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; -заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved