Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

17.02.2022р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Адміністрацію Шевченківського району Дніпровської міської ради (а.с. 2 11). Ухвалою судді Наумової\~О.С.\~від 18.04.2022р.\~відкрито провадження\~по \~справі та\~призначено розгляд\~справи в\~порядку загального\~ позовного\~провадження (а.с. 57). Ухвалою суду від 14.06.2022р. зобов`язано Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради надати суду письмовий висновок про розв`язання спору, який є предметом розгляду даної справи - про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] - за місцем проживання матері - [PERSON] - на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Роз`яснено Органу опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, що на підставі ч. 5 ст. 19 СК України надання суду письмового висновку щодо розв`язання спору є обов`язком відповідного органу опіки та піклування (а.с. 108 - 109). Підготовче засідання у справи закрите 01.08.2022р. і справу призначено до розгляду по суті (а.с. 136). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2013р. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2017р. у справі № 201/7701/17 шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо з червня 2016 року. Дитина залишилася проживати з позивачкою і наразі проживає з нею, перебуває на її утриманні. З приводу місця проживання дитини між сторонами не існувало спору до 2022 року, питання було вирішене спільно до розлучення. Сторони також домовилися про сплату аліментів. З 2022 року відповідач став погрожувати, що зробить так, щоб дитина стала проживати з ним. Після того як дитина подорослішала і зросли її потреби, домовитися з відповідачем про збільшення розміру не вдалося. У листопаді 2021 року відповідач відмовився сплачувати аліменти у більшому розмірі, зазначив, що знайде заходи впливу на позивачку. У грудні 2021 року позивачка дізналась, що відповідач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про встановлення часів спілкування з дитиною, посилаючись на перешкоди у побаченнях із донькою. Після засідання органу опіки і піклування, яке відбулось 12.01.2022р., став погрожувати зверненням до суду щодо визначення місця проживання доньки з ним, оскільки вважає, що позивачка винна в тому, що він втратив психологічний зв`язок з дитиною, і донька від нього поступово почала віддалятись. Стверджує, що ніколи не чинила перешкод в участі батька у вихованні дитини. Однак з часу проживання дитини з позивачкою батько належної участі у її вихованні, розвитку не приймає, святкових заходів дитини не відвідує, її життям не цікавиться, належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, зустрічається з донькою лише у зручний для нього час. Звернення відповідача до органу опіки та піклування з приводу встановлення часів спілкування з донькою, є лише засобом впливу не позивачку, спробою домогтися не звертатися до суду із позовом про стягнення аліментів. Нинішній чоловік позивачки [PERSON] допомагає у вихованні і матеріальному утриманні доньки. У їх сім`ї двоє дітей, є спільний син - [PERSON] , [INFO] . Чоловік однаково ставиться до обох дітей, повністю їх забезпечує. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має у власності квартиру, автомобіль. Квартира, де вони проживають, відповідає всім необхідним умовам для проживання дітей. [PERSON] навчається у дистанційній загальноосвітній школі - Центрі освіти «Оптіма», оплата щомісячна складає 3000,00 грн. Дитина навчається добре, всесторонньо розвинута. Також відвідує щотижневі зайняття у басейні, займається професійно гімнастикою, у художній школі, вивчає англійську. Крім того, дитина регулярно щороку їздить на оздоровлення. З цього року вже виникли складності у надані відповідачем дозволу на виїзд за кордон. Вважає, що у найкращих інтересах дитини є проживати з матір`ю. З урахуванням викладеного, просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. Вирішити питання про компенсацію судових витрат. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Правом на надання відзиву не скористався. Однак 14.06.2022р. надав заперечення на позовну заяву (а.с. 83-84), у яких зазначив, що дійсно після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матір`ю. Таке рішення було спільним, не оспорювалось відповідачем. Поки дитина проживала з матір`ю, відповідач сумлінно виконував обов`язки батька, своєчасно переводив гроші на утримання дитини, регулярно бачився з донькою, приймав участь в її розвитку і дозвіллі. У листопаді 2021 року позивачка стала вимагати збільшення щомісячної допомоги, на що відповідач відповів відмовою, оскільки тривалий час не працює, не може знайти роботу. Після чого позивачка заборонила дитині бачитись з батьком. Тому відповідач звернувся до органу опіки і піклування із заявою про встановлення часів спілкування з дитиною. У січні 2022 року органом опіки і піклування прийняте рішення, яким зобов`язано позивачку надавати дитину для спілкування, однак з січня 2022 року і до цього часу позивачка не дозволяє побачитись з донькою. Будь яких заяв про місце проживання дитини відповідач до органу опіки і піклування не подавав, оскільки спору з цього приводу ніколи не було. До того ж у відповідача у власності немає рухомого і нерухомого майна, що унеможливлює проживання доньки з ним. Вважав, що позивачка штучно створила спір з однією метою - збільшити щомісячний розмір аліментів. На засіданні органу опіки і піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради з приводу визначення місця проживання дитини [PERSON] за місцем проживання матері 08.06.2022р. прийняте рішення про те, що підстав для задоволення вимог позивачки немає, у зв`язку з відсутністю спору. На підставі викладеного, з огляду на те, що спору між сторонами зприводу місця проживання дитини не існує, просив закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору. Стягнути з позивачки витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивачки адвокат Яланська Ю.П. (діє на підставі ордеру від 31.12.2021р. а.с. 54) 07.07.2022р. надала відповідь на відзив (а.с. 121-125), у якій наполягала на задоволенні позову, вказала, що відповідач нерегулярно спілкується і бачиться з дитиною, натомість робить позивачку виною в тому, що він мало бачив доньку. Відповідач не виконує обов`язку щодо сплати аліментів, не несе додаткові витрати на дитину. При обстеженні умов проживання відповідача він повідомив особисто членам комісії про те, що сам проживає за адресою: [ADDRESS] , має всі умови для проживання дитини, має загальний прибуток на місяць у розмірі близько 12000 гри., що підтверджується актом від 21.12.2021р., в якому є його особистий підпис. Відповідач продовжував позивачці, що визначить місце проживання доньки з ним, особливо після звернення позивачкою до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Отже, цей спір існує, а позиція відповідача про відсутність предмету спору спрямована лише на уникнення стягнення витрат на правничу допомогу. Заперечувала проти закриття провадження у справі, наполягала на задоволенні позову. Представник позивачки адвокат Яланска Ю.П. (діє\~на підставі\~ордеру від\~31.12.2021р.\~ а.с.\~54)\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримала\~повністю,\~наполягала на\~їх задоволенні.\~Після оголошення\~судом перерви\~19.09.2022р.\~надала заяву,\~у якій\~просила завершити\~розгляд справи\~без її\~участі,\~позовні вимог\~задовольнити,\~зазначила про\~стягнення витрат\~на правничу\~допомогу (а.с.\~159).\~ Представник відповідача адвокат Воронов С.Ю. (діє\~на підставі\~ордеру від\~02.05.2022р.\~ а.с.\~66)\~в судовому\~засіданні проти\~позовних вимог\~заперечував,\~просив закрити\~провадження по\~справі у\~зв`язку із\~відсутністю предмет\~спору.\~Після оголошення\~судом перерви\~19.09.2022р.\~надав заяву,\~у якій\~просив завершити\~розгляд справи\~без його\~участі,\~просив закрити\~провадження по\~справі у\~зв`язку із\~відсутністю предмет\~спору (а.с.\~160).\~ Представник третьої\~особи \~Адміністрації Шевченківського\~району Дніпровської\~місткої ради\~ Пантелеєва\~Г.С. (діє\~на підставі\~довіреності від\~17.01.2022р.\~ а.с.\~80)\~в судовому\~засіданні просила\~закрити провадження\~по справі\~у зв`язку\~із відсутністю\~предмет спору.\~Після оголошення\~судом перерви\~19.09.2022р.\~надала заяву,\~у якій\~просила завершити\~розгляд справи\~без її\~участі,\~просила закрити\~провадження по\~справі у\~зв`язку із\~відсутністю предмет\~спору (а.с.\~161).\~ Суд, вислухававши в судовому засіданні сторін, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, з`ясувавши думку дитини, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2013р. (а.с. 18). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2017р. у справі №201/7701/17 шлюб між сторонами, укладений 23.08.2013р. розірвано (а.с. 20-22). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 19). Сторони визнають, що проживали однією сім`єю до червня 2016 року. Малолітня [PERSON] після розлучення залишилася проживати і проживає разом і позивачкою [PERSON] , що сторонами не заперечується. Позивачка 27.11.2018р. уклала шлюб із [PERSON] і обрала прізвище « [PERSON] » (а.с. 23). Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). Розпорядженням Дніпровської міської ради від 24.01.2022р. № 9-р визначено години для участі у вихованні та спілкуванні батьку дитини [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , а саме: першу і третю суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. (а.с. 41). Після відкриття\~провадження у\~справі Адміністрацією\~Шевченківського району\~Дніпровської міської\~ради наданий\~висновок як\~органу опіки\~і піклування\~від \~08.06.2022р.\~за №\~4/3-42 про визначення місця проживання житини [PERSON] , [INFO] , яким установлено, що мати дитини [PERSON] разом з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] , де для дівчинки створені необхідні умови проживання. Мати дитини на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Мати має у приватній власності квартиру [ADDRESS] та частину квартир [ADDRESS] . Батько [PERSON] проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між батьками розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2017р. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини була заслухана думка кожного з батьків. Представник матері повідомила, що [PERSON] підтримує свою заяву, перешкод у побаченні батька з дитиною немає. Батько дитини повідомив, що він більше 8 місяців не бачиться з дитиною, бо мати дитини перешкоджає, спору з приводу місця проживання дитини у нього немає, так як він не проти, щоб донька проживала з матір`ю. Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважала у висновку, що підстав для задоволення вимог [PERSON] немає, у зв`язку з відсутністю спору (а.с. 81 82). З огляду на те, що Адміністрацією Шевченківського району Дніпровської міської ради не був фактично наданий висновок щодо розв`язання предмета спору, ухвалою суду від 14.06.2022р. (а.с. 108 109) зобов`язано було Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради надати суду\~письмовий висновок про розв`язання спору, який є предметом розгляду даної справи - про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] - за місцем проживання матері - [PERSON] - на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Роз`яснено Органу опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, що на підставі ч. 5 ст. 19 СК України надання суду письмового висновку щодо розв`язання спору є обов`язком відповідного органу опіки та піклування. Однак, указану ухвалу орган опіки і піклування не виконав, натомість на ухвалу про витребування доказів надав відповідь від 27.06.2022р. № 4/3-49 (а.с. 110 - 112), яка була підтримана представником третьої особи у судовому засіданні, про те, що форма та зміст описової частини висновку органу опіки та піклування та висновки результативної частини не затверджені жодним нормативно-правовим актом. Отже, орган опіки та піклування на свій розсуд, враховуючи законодавство України, надані до заяви документи та пояснення сторін, готує відповідний висновок. Комісія по захисту прав дитини, на якій розглядаються питання визначення місця проживання дитини, являється дорадчим органом і не має повноважень, на відміну від суду, приводити свідків до присяги, а у випадку неправдивих свідчень, притягати до відповідальності. Таким чином, опитування свідків не передбачено на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Питання надання висновку розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 02.06.2022р. На засіданні комісії досліджено матеріали справи та заслухано представника позивача (матері дитини) та відповідача (батька дитини). Під час засідання встановлено, що батько дитини жодним чином не намагався визначити місце проживання дитини з собою: ні шляхом подачі відповідного позову до суду, ні відповідної заяви до органу опіки та піклування та підтвердив, що не має наміру забирати дитину на проживання до себе. Крім того, 30.05.2022р. спеціалістами управління-служби у справах дітей здійснено вихід за вказаною матір`ю адресою проживання дитини: [ADDRESS] , але на момент обстеження мати та дитина за даною адресою були відсутні. Отже, органом опіки та піклування ретельно досліджено дане питання та підготовлено відповідний висновок, який 14.06.2022р. під час судового засідання долучено до матеріалів справи представником органу опіки та піклування. Виходячи з вищевикладеного, адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, підтримала свій висновок № 4/3-42 від 08.06.2022р. З приводу наданої відповіді, суд зауважує, що відповідно\~до ч.ч.\~4,\~5,\~6\~ст.\~19\~СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між\~ними може\~вирішуватися органом\~опіки та\~піклування або судом. Відповідно до п.п. 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» основним завданням комісії з питань захисту прав дитини є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання щодо: вирішення спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Пунктом 72 розділу «Реєстрація народження дитини та розв`язання спорів між батьками щодо виховання дитини» Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. № 866 визначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про\~визначення місця\~проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Отже, нормами статей 19, 161 СК України передбачено, що спір між батьками щодо проживання малолітньої дитина може вирішуватися органом опіки та піклування. А указаним Порядком чітко визначені питання, які повинен з`ясувати орган опіки та піклування, за результатами чого скласти висновок «про визначення місця проживання дитини», а не\~про те,\~що «підстав\~для задоволення\~вимог немає,\~у зв`язку\~з відсутністю\~спору». Наданий суду\~висновок органу\~опіки та\~піклування Адміністрацією\~Шевченківського району\~Дніпровської міської\~ради від\~08.06.2022р.\~за №\~4/3-42 про те, що «підстав для задоволення вимог [PERSON] немає, у зв`язку з відсутністю спору» взагалі не є висновком щодо розв`язання спору у розумінні ст.ст. 19, 161 СК України, адже вимоги п. 72 Порядку органом опіки і піклування не виконані, не з`ясовано питань, які є необхідними і ключовими для вирішення спору ані про доходи сторін, про стан здоров`я дитини, її прихильність до кожного з батьків тощо. Суд вважає, що надання такого висновку свідчить про неналежне виконання Адміністрацією Шевченківського району Дніпровської міської ради обов`язків щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини у відповідності до вимог Постанови КМУ від 24.09.2008р. та статей 19, 160 СК України, є самоусуненням від розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд наголошує, що не може ані погодитися ані не погодитися із цим висновком як на те вказує ст. 19 СК України, оскільки суд взагалі не приймає його до уваги як неналежний доказ, оскільки цей висновок не містить відомостей про предмет доказування. Таким чином суд розглядає справу за іншими наявними у справі доказами. Позивачкою надана довідка «Клініки сімейної медицини» про те, що те, що мати постійно звертається за медичною допомогою щодо доньки [PERSON] , [INFO] , без супровіду законного батька (а.с. 24). Згідно довідки ТОВ «Центр освіти «Оптіма» від 10.01.2022р. № 02-21/1-37 [PERSON] , [INFO] навчається у ТОВ «Центр освіти «Оптіма» з 01.10.2021р. в 2-А1 класі. ТОВ «Центр освіти «Оптіма» - приватний заклад загальної середньої освіти. Замовником за договором про надання освітніх послуг є мати [PERSON] , [PERSON] . Оплату за навчання дитини вона здійснює вчасно, заборгованість відсутня. Класний керівник 2-А1 класу щодо питань навчання [PERSON] та організаційних питань спілкується з матір`ю, [PERSON] (а.с. 36). [PERSON] навчається з 01.03.2020р. в онлайн школі О!Shool. Вартість навчання становить 1500,00 грн. на місяць, що підтверджується довідкою від 07.01.2022р. Відвідує з 18.11.2021р. зайняття з малювання, вартість яких становить 1800,00 грн. на місяць, що підтверджується довідкою від 05.01.2022р. (а.с. 37-38). Дитина відвідує зайняття з гімнастики в оздоровчому комплексі « [INFO] ». У період з листопада 2021 року відвідано зайнять на загальну суму 4100,00 грн., що підтверджено відповіддю на адвокатський запит від 14.01.2022р. (а.с. 39-40). Позивачкою [PERSON] надані сертифікати про проходження наркологічного та психіатричного оглядів, відповідно до яких протипоказань щодо встановлення опіки та піклування не виявлено (а.с. 42-43). Позивачка має у власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72 кв.м на підставі договору дарування від 24.12.2020р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО Нощенко Н.М., за реєстровим № 3159 (а.с. 26-30). У власності нинішнього чоловіка позивачки [PERSON] також є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,5 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО Євчук І.Л., за реєстровим № 18 (а.с. 31-33). Згідно довідки ОСББ «Михайла Грушевського 85» від 08.02.2022р., [PERSON] проживає без реєстрації у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з чоловіком [PERSON] , дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 35). Представник позивачки пояснила в судовому засіданні, що з лютого 2022 року і до цього часу позивачка із дітьми перебуває на західній Україні, орендує квартиру, за яку сплачує чоловік, дитина [PERSON] навчається он-лайн. Позивачка є державним службовцем, але на даний час офіційно не працює, що підтверджено копією трудової книжки (а.с. 148 153), оскільки доглядає за дітьми. Як пояснила представник позивачки, де-який час позивачка працювала майстром у салоні краси. Чоловік позивачки [PERSON] є фізичною особою підприємцем з 13.12.2016р. (а.с. 47-48), його дохід за три квартали 2021 року склав 746793,10 грн. (а.с. 45). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2022р. по справі № 201/79/22 (провадження № 2/201/1385/2022) стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON] , починаючи стягнення дня пред`явлення позову, а саме з 10 січня 2022 року. Указане рішення сторонами не оскаржувалося на день розгляду справи. Відповідач пояснив у судовому засіданні, що позов він не визнає, оскільки вважає, що спір з приводу проживання доньки із матерію відсувній. Був лише спір щодо розміру аліментів. Рішення органу опіки і піклування позивачка не виконує, дитину для побачень не надає. Відповідач не має власного житла, тому дитина і не може проживати з ним, він ніде не працює. Пояснив, що проживає у квартирі матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що видно із акта обстеження своїх умов проживання від 21.12.2021р., складеного працівниками органу опіки та піклування Адміністрації Соборного району ДМР (а.с. 130). Представник органу опіки і піклування пояснила у судовому засіданні, що на засіданні органу опіки і піклування був батько, від матері був її представник, яка повідомила, що мати виїхала зі свого постійного місця мешкання. Представники органу опіки виходили за місцем проживання матері задля обстеження умов проживання, позивачки [PERSON] не було за місцем проживання, квартиру відчинила її сестра, представники органу опіки обстежили умови проживання і склади акт. Відповідач не подавав позову про визначення місця проживання дитини, а позивачка не зверталася до органу опіки про те, що батько не повертає дитину. На комісії не можливо було забезпечити зв`язок із матерію, свідки не допитувалися, оскільки це не входить до повноважень комісії. Представник надала акт обстеження від 30.05.2022р. умов проживання квартири за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що квартира розміщена на 5-му поверсі 10-типоверхового будинку, складається з двох кімнат, кухні-студії, коридору, санвузла сумісного. Квартира з усіма зручностями, у кімнатах є необхідні меблі, побутова техніка та речі особистого вжитку. У будинку функціонує централізоване електро- та водопостачання, опалення індивідуальне. Умови проживання та санітарний стан будинку добрі. За цією адресою проживають без реєстрації (зі слів матері дитини): мати - [PERSON] , 1986 року народження (співвласниця); чоловік матері - [PERSON] , 1948 року народження (співвласник); дитина - [PERSON] , 2014 року народження; дитина - [PERSON] , 2020 року народження. На момент проведення обстеження умов проживання мати [PERSON] та дитина [PERSON] , 2014 року народження, за вищевказаною адресою були відсутні. У квартирі створені необхідні умови для проживання (а.с. 157). Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що з липня 2021 року вона працювала у родині [PERSON] нянею обох дітей [PERSON] та [PERSON] (графік роботи - з понеділка по п`ятницю). Мати є дбайливою по відношенню до обох дітей. Батька ніколи вона не бачила. Один раз із ним зустрілася не дитячому майданчику, коли він підійшов до [PERSON] та почав із нею спілкуватися, пояснив, що він батько [PERSON] . Вона просила його відійти від дитини, вона його не знає. Останній також зазначив, що він її (свідка) також не знає, що він буде подавати до суду. Вона зателефонувала позивачці, адже не очікувала візиту батька. Мати підтвердила, що це дійсно батько [PERSON] . Позивачка казала, що існує конфлікт щодо місця проживання дитини, що батько хоче забрати дитину до себе. [PERSON] переймалася, що її можуть забрати і вона не буде жити із мамою. Мати казала, що батько не хоче її забирати до себе, оскільки постійно зайнятий. Пояснила, що дитині комфортно проживати з матір`ю, вона ніколи не просилася до батька, мати повністю забезпечує її побут. Із нинішнім чоловіком позивачки у [PERSON] дуже добрі стосунки, він часто із нею гуляє. Відповідач [PERSON] при цьому пояснив суду, що із позивачкою спілкування припинене влітку 2021 року. Позивачка забрала дитину і повідомила, що позбавить його батьківських прав. На день народження він не зміг привітати дитину, оскільки позивачка не підняла слухавку. Він не хотів забирати дитину до себе жити, не заперечує, щоб [PERSON] проживала із матір`ю, у новій сім`ї, але бажає лише спілкуватися і бачитися з дитиною. Однак позивачка вважає, що умовою для побачень є лише сплата аліментів. Хотів під час побачення на майданчику сказати дитині, що він дає кошти, а мати їй про це не каже. Мав намір подати позов про визначення графіку побачень і спілкування із дитиною, а не щодо визначення місця проживання. Вирішуючи питання про визначення місця проживання, суд, проаналізувавши матеріали справи, доводи сторін, допитавши свідка, вважає, що у найкращих інтереси дитини є проживання із матір`ю, виходячи з такого. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків. Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 04.08.2021р. у справі № 654/4307/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Таким чином, закон закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною. Таке переважне право полягає в тому, що таке суб`єктивне право надає його носієві можливість пріоритетно перед іншими особами набути інше або здійснити існуюче суб`єктивне сімейне право. Внаслідок цього переважне право на проживання разом з дитиною (а) спрямовано на набуття (відновлення) немайнового права на сім`ю, (б) виникає разом із певним суб`єктивним правом та перебуває в пасивному стані до настання юридичних фактів, передбачених у законі, (в) реалізується, як правило, за участю іншого суб`єкта, внаслідок чого носій переважного права може набути суб`єктивне право, (г) захищається шляхом переведення або відновлення прав та обов`язків, набутих третьої особою всупереч перевагам, які має суб`єкт переважного права на нього. Законом прямо допускається, що батькам може бути відмовлено в реалізації переважного права, якщо це буде суперечити інтересам дитини. Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини. Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Втручання у право на повагу до сімейного життя не є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно (а) здійснено згідно із законом, (б) відповідає одній чи кільком законним цілям, що визначені пунктом 2 статті 8 Конвенції, (в) є необхідними у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей. На питання, чи передбачене втручання у право сторін законом, закон (стаття 163 СК України) відповідає ствердно, оскільки закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною, але закон допускає, що батькам може бути відмовлено в цьому, якщо це буде суперечити інтересам дитини. На питання, чи відповідає втручання у право однієї зі сторін цілям, про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції, суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод дитини і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Визначаючи, чи був захід із втручання у право однієї зі сторін необхідним у демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги справу в цілому, має розглядати підстави, наведені для виправдання застосування заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин справи вони можуть відрізнятися. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти наступним порядком: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Возз`єднання дитини з біологічним батьком є важливим позитивним обов`язком держави, і право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. Право батька на проживання з його малолітньою дитиною має бути захищене, й у правовідносинах, що складаються між батьком і дитиною, бабою і дитиною, він має переважне право на проживання з дитиною. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (ратифікована Україною 27.02. 1991р.), вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року (справа № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18 вказала, що при визначенні місця проживання дитини\~першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини\~від 20 листопада 1989 року. Судом установлено, що дитина від самого народження проживає із матір`ю, після розлучення батьків у червні 2021 року також залишилася проживати із матір`ю, ніколи із батьком не проживала. Матеріалами справи у сукупності підтверджено, що дитина проживає із позивачкою у комфортних умовах, забезпечена усім необхідним для розвитку дитини свого віку, позивачка піклується про її фізичний і духовний розвиток, матеріальне забезпечення. В сім`ї [PERSON] , що утворилася у листопаді 2018 року [PERSON] почуває себе комфортно і безпечно, для неї створені всі умови за для забезпечення її розвитку і виховання. Суд доходить висновку, що проживання дитини разом із матір`ю відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У сукупності оцінюючи вищевикладені обставини і взаємний зв`язок доказів, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини (8 років), її стать, виходячи з того, що вирішальне значення мають інтереси дитини, врахувавши малолітній стан дівчинки, яка окрім виховання потребує постійного материнського догляду та піклування, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, надавши першочергове значення інтересам дитини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання малолітньої [PERSON] із матір`ю [PERSON] . Вивчивши ситуацію, яка склалася із побаченнями із дитиною, суд зазначає, що відповідач безумовно зацікавлений у побаченнях із дитиною і позивачка має забезпечувати для позивача ці умови, не перешкоджати побаченням. Це питання має вирішується батьками спільно. Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в зв`язку з відсутністю предмету спору, викладене ним у запереченнях на позов, суд приходить до наступних висновків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду\~в складі\~Об`єднаної палати\~Касаційного цивільного\~суду від\~20.09.2020р.\~у справі\~№ 638/3792/20\~(провадження\~№ 61-3438сво21) зроблено висновок, що «закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань». Крім того, у постанові Верховного Суду\~у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду\~від 13.05.2020р. у справі № 686/20582/19-ц\~(провадження\~№ 61-1807св20) вказано, що «відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі». Позивачка в обґрунтування позову посилалася на те, що не заперечує щодо побачень відповідача із дитиною, однак сторони не можуть дійти згоди щодо побачень із дитиною, а визначення місця проживання дитини із позивачкою забезпечить інтереси дитини щодо відпочинку, однак сторони, які розлучилися і проживають окремо, не можуть дійти згоди щодо проживання дитини. Та обставина, що відповідач не заперечує щодо проживання доньки з матір`ю є фактично визнанням позову в цій частині, проте не свідчить про відсутність спору. Право позивачки на визначення місця проживання дитини з нею шляхом звернення з позовом передбачено законом і хоча відповідач не заперечував проти такого визначення місця проживання їх спільної дитини на час вирішення справи в суді, проте існування невизначеності у правах і обов`язках сторін щодо місця проживання дитини безпосередньо впливає саме на інтереси дитини. Визначення місця проживання дитини з матір`ю в установленому законом порядку є правом\~позивача на звернення до суду за захистом свого права та права дитини, а тому закриття провадження по справі порушує право позивача на звернення до суду за захистом права, тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з такого. З урахуванням того, що позов задоволений, судові витрати зі сплати судового збору позивачкою в сумі 992,40\~грн. (а.с. 1) покладаються на відповідача. Витрати відповідача на правничу допомогу із позивачки не стягуються з тих самих підстав. На підставі викладеного,

Outcome: approved