Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даними позовними вимогами, мотивуючи їх тим, що відповідно до наказу директора Луковицької СШ № 414-к від 13.08.1988 року її було призначення на посаду вчителя російської мови та літератури вказаного начального закладу. Наказом № 23-к від 01.09.2008 року її було переведено на посаду заступника директора з виховної роботи, відповідно до наказу Глибоцької РВОРДА № 17-к від 26.08.2011 року - на посаду заступника директора з навчально - виховної робота. 3 01.09.2011 року після проходження атестації на вчителя української мови і літератури її було фактично допущено до роботи вчителем української мови і літератури у 5-11 класах, яким вона пропрацювала в Луковицькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів більше 10 років, одночасно займаючи посаду заступника директора з навчально - виховної роботи. Рішенням Чагорської сільської ради від 08.07.2021 року № 126-6/2021 Луковицьку ЗОШ І-ІІІ ступенів було перейменовано на Луковицький опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона. 30.03.2022 року на зборах трудового колективу закладу директор привселюдно звинуватив її у наклепі на нього особисто та вчиненні нею аморального поступку, який, як вона зрозуміла з його слів, полягав у тому, що вона 25.03.2022 року допустила критичні висловлення на його адресу. [PERSON] фактично змушував її колег та інших членів трудового колективу, присутніх на зборах, ствердно голосувати з питання щодо її звільнення. Відповідно до наказу № 7к/тр від 11.04.2022 року її було звільнено за п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України та за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: за порушення трудової дисципліни, вчинення аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи, а також відсутності 01.04.2022 року на роботі впродовж трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Про прийняття наказу щодо її звільнення з посади вчителя з української мови і літератури їй невідомо, але з 12.04.2022 року всі її робочі години з викладання предмету української мови та літератури було передано іншим вчителям, директор в усному порядку повідомив її, що вона звільнена і жодних підстав перебувати на території закладу не має. Вважає вказаний вище наказ незаконним з огляду на наступне. 25 березня 2022 року, у п`ятницю, в кабінеті директора закладу між працівниками закладу, жителями села та директором виникла суперечка про його поведінку щодо гальмування відправки гуманітарного вантажу, в ході якої спілкування відбувалось на підвищених тонах. При цьому були присутні: директор [PERSON] , вона, медична сестра навчального закладу [PERSON] , жителі села [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , староста села [PERSON] , вчитель фізичної культури [PERSON] . Вказує, що вказана суперечка відбувалась в усному порядку в формі спору, жодна зі сторін не дозволяла собі нецензурних висловлювань або рукоприкладства, жодної шкоди ані майну, ані здоров`ю людей завдано не було. Її відсутність на робочому місці після 13.00 годин 01.04.2022 року була викликана поважними причинами, а саме перебуванням на прийомі у лікаря психотерапевта. Крім цього, її робочий день у п`ятницю триває до 15 год. 00 хв. Також зазначає, що вона жодного аморального проступку не вчиняла, між нею та директором навчального закладу [PERSON] виникла сварка, у зв`язку із неприязними стосунками, однак дана подія не мала аморального характеру. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ директора Луковицького опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона від 11 квітня 2022 року за № 7к/тр щодо звільнення [PERSON] з посади заступника директора з навчально - виховної роботи згідно п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Луковицького опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона; поновити [PERSON] на посаді вчителя з української мови і літератури Луковицького опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона ; стягнути з Луковицького опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Луковицького Опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 5000 (п`ять тисяч гривень) та судові витрати. 20 вересня 2022 року до Глибоцького районного суду Чернівецької області надійшов відзив від відповідача, в якому відповідач заперечує обставини, викладені у позові. Вказує, що [PERSON] неодноразово вчиняла сварки та конфлікти в колективі, у зв`язку із чим була призначена перевірка службової діяльності заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] , проведення якої було доручено органу управління освітою - відділу освіти, культури, молоді та спорту Чагорської сільської ради. Відповідно до доручення Чагорського сільського голови, виконувачкою обов`язки начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Чагорської сільської ради [PERSON] , із залученням директора комунальної установи «Глибоцький центр професійного розвитку педагогічних працівників» [PERSON] , 01 квітня 2022 року у закладі освіти було проведено вивчення стану управлінської діяльності заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] . За результатами перевірки складено довідку за підсумками вивчення управлінської діяльності заступника директора [PERSON] , згідно резолютивної частини якої: «у закладі освіти порушуються принципи формування в колективі відносин довіри, прозорості, дотримання етичних норм, порушено принцип людино центризму, відсутня конструктивна співпраця учасників освітнього процесу, відсутня взаємодія та довіра між школою, батьками та громадою. Особисті інтереси та образи покладено вище за суспільні інтереси, репутацію освітнього закладу, якість освіти та право дітей на якісну освіту, право вчителів на конструктивне, якісне, психологічно здорове мотивуюче освітнє середовище.». Окрім цього, [PERSON] , нехтуючи принципами трудової дисципліни, допустила прогул, зокрема під час вищезгаданої перевірки щодо вивчення стану управлінської діяльності заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] , що мала місце 01.04.2022 року у закладі освіти, був встановлений факт відсутності позивачки на роботі. Так, за змістом абзацу третього довідки, складеної за результатами вивчення управлінської діяльності, перевірка відбувалась з 13.00 до 17.00 годин у закладі освіти в присутності директора [PERSON] , заступника директора з виховної роботи [PERSON] та голови первинної профспілкової організації закладу [PERSON] . Весь цей час позивачка [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин та без попередження адміністрації. Враховуючи вище викладене, просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі. 28 червня 2022 року представниця позивачки [PERSON] - [PERSON] направила до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що до матеріалів справи не додано жодного доказу вчинення [PERSON] конкретних висловів та дій, які могли б свідчити про вчинення нею аморального проступку, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, суперечить змісту трудової функції і тим самим дискредитує службово-виховні та посадові повноваження вчителя та одночасно заступника директора з навчально-виховної роботи Луковицького опорного закладу І-ІІІ ст. Крім цього, вказує, що вчителі та інші працівники школи протягом дії карантинних обмежень з 14 березня 2022 року відповідно до наказу відповідача № 40/од від 10.03.2022 року мають законне право працювати дистанційно, не перебуваючи фізично на території школи. Чинне законодавство не встановлює жодних територіальних обмежень щодо робочого місця працівника в умовах дистанційної роботи. Згідно наказу № 40/од від 10.03.2022 року «Про організацію освітнього процесу з використанням технологій дистанційного навчання» вбачається, що вказаний заклад станом на 31.03.2022 року працював в режимі дистанційного навчання. Тому вона могла здійснювати свою роботу дистанційно, не будучи присутньою на робочому місці. В судовому засіданні [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка, пояснила, що працювала у закладі освіти з 1988 року. З часу призначення нового директора - [PERSON] між ними виникли неприязні стосунки, він ставився до неї зневажливо. 25 березня 2022 року у кабінеті директора відбулася розмова на підвищених тонах між нею та директором, при цьому в кабінеті були присутні інші особи. Однак жодного аморального проступку вона не вчиняла, це була звичайна сварка у зв`язку із неприязними відносинами. У зв`язку із напруженою ситуацією на роботі вона 01 квітня 2022 року звернулася до лікаря загальної практики сімейної медицини, щоб отримати направлення на прийом до лікаря психотерапевта. В той ж день, після 13 год., вона поїхала в Чернівці на прийом до лікаря. Тому вона була відсутня на роботі з поважних причин. Окрім цього, в школі запроваджено дистанційне навчання, у зв`язку із чим вона могла виконувати свою роботу дистанційно. В судовому засіданні представниця позивачки [PERSON] підтвердила обставини, викладені у позові та відповіді на відзив, вказувала, що звільнення [PERSON] відбулося із порушенням норм чинного законодавства та являється безпідставним, тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтвердив обставини, викладені у відзиві, вказував, що [PERSON] неодноразово порушувала норми моралі та правила поведінки, у зв`язку із чим у колективі навчального закладу склалася негативна робоча атмосфера. Окрім цього, вказував, що відвідування лікаря з власної ініціативи, коли відсутні будь-які показання для такого відвідування, не може вважатися поважною причиною відсутності на робочому місці. Також зазначив, що у Луковицькому опорному закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів запроваджене дистанційне навчання, а не дистанційна робота, тобто в даному випадку дистанційно може здійснюватися навчання, однак [PERSON] займала адміністративну посаду в навчальному закладі, а тому повинна була бути на роботі згідно затвердженого графіку, а саме з 09 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. Просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі. В судовому засіданні третя особа [PERSON] вказав, що між ним і [PERSON] виникли неприязні відносини. 25 березня 2022 року у його кабінеті виникла сварка, ініціатором якої була [PERSON] , вона висловлювалася на його адресу нецензурними словами, вказуючи при цьому, що він краде гуманітарну допомогу, яка призначена для ЗСУ. Після цього він вирішив скликати позачергові збори трудового колективу для розгляду питання щодо звільнення [PERSON] з посади заступника директора з навчально-виховної роботи, оскільки вона створює негативну атмосферу в колективі та провокує постійні конфлікти. Більшістю голосів було вирішено розпочати процедури звільнення [PERSON] із займаної посади. В подальшому, 01 квітня 2022 року, до закладу освіти приїхала перевірка для проведення оцінки роботи [PERSON] , однак вона, достовірно знаючи про перевірку, залишила територію навчального закладу, на момент приїзду перевірки о 13 год. її вже не було на робочому місці, даний факт був зафіксований. Також вказував, що в навчальному закладі проводиться дистанційне навчання, тобто вчителі мають можливість проводити уроки не з робочого місця, однак в закладі не вводилася дистанційна робота, адміністративний персонал кожного дня приходить на робоче місце згідно графіку. Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його дружиною, він працює в закладі освіти вчителем фізичної культури. [PERSON] скаржилася йому на погане ставлення до неї зі сторони директора [PERSON] . На зборах трудового колективу, які відбувалися 30 березня 2022 року, він не почув, за що звільняють [PERSON] . 01 квітня 2022 року [PERSON] в першій половині дня була у школі, однак потім їй стало погано, тому вона пішла звідти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був присутній на зборах, які відбувалися 30 березня 2022 року. На них розглядалося питання про звільнення [PERSON] у зв`язку із її неналежною поведінкою. На голосуванні він не був присутній. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до нього звернулася [PERSON] у зв`язку із тим, що по селу ходили чутку про розкрадання гуманітарної допомоги, а саме пропав ящик тушонки. Він пішов до директора, щоб з`ясувати дане питання, під час його розмови з директором в кабінет зайшла [PERSON] . Поки він був присутнім, вона не висловлювала погроз в сторону директора, після чого він відлучився, оскільки мав інші справи. Крім цього, він був присутній на зборах, які відбулися 30 березня 2022 року, протягом 15 хв. За цей час директор звернувся до колективу, однак він не чув, чи пропонувалося розглядати питання відносно звільнення [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 10 березня 2022 року всі працювали дистанційно з дому, опалення у школі не було. Образливих висловлювань зі сторони [PERSON] на адресу директора вона не чула. 30 березня 2022 року на зборах директор сказав, що [PERSON] було вчинено аморальний проступок, тому розглядалося питання про її звільнення. 01 квітня 2022 року [PERSON] була у школі, після обіду вони вдвох поїхали до лікаря. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у школі був графік чергування, школа не опалювалася, учителі проводили уроки з дому. 30 березня 2022 року вона була на зборах, порядок денний зборів вона не знала. На зборах дізналися про два питання, які будуть розглядатися. Одне з них було про звільнення [PERSON] із займаної посади у зв`язку із аморальною поведінкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що свою роботу вони здійснювали у школі, ходили на роботу кожного дня. 01 квітня 2022 року вона чула розмову [PERSON] та [PERSON] , з якої їй стало відомо, що вони вирішили піти з роботи, хоча до закінчення робочого дня залишалося багато часу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у школі проводиться дистанційне навчання, однак адміністрація школи повинна бути на робочому місці. 25 березня 2022 року вона прийшла до школи та побачила на території школи людей, які не працюють у школі. У коридорі школи було чути крики, які лунали з кабінету директора. У кабінеті директора вона побачила представників територіальної оборони, депутата села, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вони всі кричали, була сварка. До неї звернулася [PERSON] , щоб вона підтвердила факт, що [PERSON] домагався до неї, однак вона цього не бачила, підтвердити не могла. Були звинувачення директора у домаганні та розкраданні гуманітарної допомоги, пізніше під`їхали працівники поліції. В подальшому, 30 березня 2022 року відбувалися збори, їй було відомо про них та про порядок денний зборі, із цим були ознайомленні усі, тому що були запрошені люди, які не працюють у школі, був староста села. В березні-квітні адміністрація школи повинна була бути на роботі, уроки проводилися онлайн з класів. 31 березня 2022 року [PERSON] пішла з роботи о 12 год. 00 хв., а 01 квітня 2022 року її взагалі не було на роботі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює директором Глибоцького центру професійного розвитку педагогічних працівників. 01 квітня 2022 року о 13 год. 00 хв. вона була у складі групи перевірки, яка приїхала у начальний заклад для оцінки роботи [PERSON] , однак останньої не було на робочому місці, вони чекали її до закінчення робочого дня, вона так і не з`явилася. Вислухавши пояснення позивачки, її представниці, представника відповідача та третьої особи, показання свідків та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти, визначив наступний зміст правовідносин та визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до наказу директора Луковицької СШ № 414-к від 13.08.1988 року [PERSON] було прийнято на посаду вчителя російської мови та літератури вказаного начального закладу. Наказом № 23-к від 01.09.2008 року [PERSON] було переведено на посаду заступника директора з виховної роботи, відповідно до наказу Глибоцької РВОРДА № 17-к від 26.08.2011 року на посаду заступника директора з навчально-виховної робота. 3 01.09.2011 року, після проходження атестації на вчителя української мови і літератури, [PERSON] було фактично допущено до роботи вчителем української мови і літератури у 5-11 класах, яким вона пропрацювала в Луковицькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів більше 10 років, одночасно займаючи посаду заступника директора з навчально - виховної роботи. Згідно рішення Чагорської сільської ради від 08.07.2021 року № 126-6/2021 Луковицьку ЗОШ І-ІІІ ст. було перейменовано на Луковицький опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона. 30.03.2022 року на зборах трудового колективу закладу було розглянуто питання щодо початку процесу звільнення [PERSON] з посади заступника директора з навчально-виховної роботи. 11 квітня 2022 року наказом № 7к/тр директора Луковицького ОЗЗСО І-ІІІ ст. [PERSON] було звільнено з посади заступника директора з навчально - виховної роботи згідно п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання незаконним наказу директора Луковицького Опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона від 11 квітня 2022 року за № 7к/тр щодо звільнення [PERSON] з посади заступника директора з навчально - виховної роботи згідно п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, суд зазначає наступне. Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. В своїй постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 757/4906/15-ц Верховний суд роз`яснив, кого може бути звільнено за п.3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Так, серед іншого Верховний суд зазначив, що така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб`єктів господарювання. До суб`єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо. Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки. За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком. Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 етапі 41 КЗпП України. Відповідно до згаданої вище постанови ВС, термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду, як правозастосовному органу, надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи щодо того, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції конкретного працівника. Підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої етапі 41 КЗпП є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, тому суд зобов`язаний з мстою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити, чи є вчинений аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Аналогічної позиції притримується Верховний суд у Постанові від 15 січня 2020 року у справі № 136/1207/17. У той же час, не кожен проступок може вважатися аморальним. Окрім того, сам термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем. У кожному випадку варто визначати: чи настали негативні наслідки або можуть настати пізніше ці наслідки і вони зумовлені вчиненням аморального проступку. Наприклад, у постанові від 27.12.2019 р. у справі № 345/3007/17 (провадження № 61-25200св18) Верховний Суд зазначив, що порушення Правил внутрішнього розпорядку для працівників ВПУ № 7 та критичний виступ працівниці під час звіту директора 20 червня 2017 року, які були підставою для звільнення з її роботи, не свідчать про порушення нею моральних норм, втрату авторитету та її дискредитації як вихователя, а отже не є аморальним вчинком у розумінні пункту 3 частини 1 статті 41 КЗпП України. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 25.03.2022 року мала місце конфліктна ситуація за участі досить значної кількості людей між позивачкою по справі та директором Луковицького ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області ім. Дмитра Макогона - Петриком В.В. з приводу розподілу гуманітарної допомоги. Під час розгляду справи відповідачем не наведено будь-яких реальних доказів щодо вчинення [PERSON] дій, які кричуще виходять за межі загальноприйнятих норм моралі та могли б вважатись аморальним проступком в розумінні пункту 3 частини 1 статті 41 КЗпП України. При цьому суд бере до уваги загальну емоційну напругу в суспільстві у зв`язку воєнним станом, та як наслідок - виникаючі на цьому ґрунті побутові конфлікти. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконним наказу директора Луковицького Опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона від 11 квітня 2022 року за № 7к/тр щодо звільнення [PERSON] з посади заступника директора з навчально - виховної роботи згідно п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підлягають задоволенню. Вирішуючи інші позовні вимоги [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗПП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким чином, допущення працівником прогулу без поважних причин може стати підставою для прийняття роботодавцем рішення про звільнення такого працівника. При цьому, варто зазначити, що прогулом визнається не лише відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, а й відсутність більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня. А обов`язковою умовою такого звільнення є відсутність у працівника поважної причини невиходу на роботу. Прогулом зокрема вважається: самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки; припинення виконання трудових обов`язків до закінчення строку трудового договору або строку, який працівник повинен відпрацювати після закінчення вищого або середнього спеціального навчального закладу; залишення роботи без попередження роботодавця працівником, з яким укладено трудовий договір на невизначений строк; залишення роботи до закінчення строку попередження про звільнення без згоди роботодавця. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності». Під час розгляду справи судом встановлено, що 01 квітня 2022 року, починаючи з 13 години 00 хвилин, [PERSON] була відсутня на робочому місці під час здійснення перевірки її управлінської діяльності на адміністративній посаді Глибоцьким центром професійного розвитку педагогічних працівників. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначає про поважність причини її відсутності на робочому місці. Проте з таким твердженням сторони позивача суд не може погодитись з огляду на наступне. За змістом абзацу третього довідки, складеної за результатами вивчення управлінської діяльності, перевірка відбувалась з 13.00 до 17.00 годин у закладі освіти в присутності директора [PERSON] , заступника директора з виховної роботи [PERSON] та голови первинної профспілкової організації закладу [PERSON]. Весь цей час [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин та без попередження адміністрації. Законодавством не визначена форма документального оформлення факту прогулу з боку працівника. Основною вимогою є те, що документальне оформлення має відбутись у день прогулу та комісійно, що відповідає визначеній довідці. Факт відсутності [PERSON] на робочому місці 01 квітня 2022 року підтверджується також і актом №1, підписаним комісією в складі 5 осіб. Згідно довідки, виданої 28 квітня 2022 року Луковицькою амбулаторією загальної практики сімейної медицини, [PERSON] 01 квітня в 14 год. 45 хв. звернулася до сімейного лікаря в телефонному режимі і попросила терміново надати направлення до психотерапевта, скаржилася на погане самопочуття у зв`язку із конфліктом, який стався між нею і керівником закладу, де вона працює. Направлення до лікаря психотерапевта Чернівецької обласної психоневрологічної лікарні була надано [PERSON] о 14 год. 55 хв. в електронному вигляді. Відповідно до довідки №2135 від 03 травня 2022 року виданої Чернівецькою обласної психіатричною лікарнею, [PERSON] 01 квітня 2022 року звернулася після 13 год. 00 хв. за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою в поліклінічний підрозділ ЧОПЛ до лікаря [PERSON]. Як вбачається з щоденника медичної карти амбулаторного хворого №1123/22 від 01 квітня 2022 року, за результатами огляду [PERSON] об`єктивно було встановлено наступне: «Контакту доступна. Орієнтована вірно. Мислення послідовне, без ознак виходу. Настрій піднесений. Когнітивні функції збережені. Критичне збережене. На момент огляду без ознак психічного захворювання.». Відтак, за результатами огляду [PERSON] професійним медичним фахівцем будь - якого хворобливого стану в останньої не виявлено. Чинне законодавство не містить переліку причин відсутності на роботі, які слід вважати поважними. У кожному окремому випадку їх наявність або відсутність визначає роботодавець. Оцінка таких причин на предмет поважності повинна виходити з того, що ці причини мають бути істотними, тобто такими, які перешкоджають явці на роботу і не можуть бути усунені самим працівником. Кожна з таких причин має бути належним чином підтверджена працівником, наприклад, шляхом надання відповідної довідки. Вважається поважною причиною відсутності на роботі через хворобу, навіть якщо працівник перебував у цей час вдома, звертався до лікарів, але листок непрацездатності не отримував. Водночас, якщо працівник у день відсутності на роботі був працездатний і проходив медичне обстеження за своєю ініціативою, його звільнення за прогул буде законним: проходження обстеження не є поважною причиною для неявки на роботу, за винятком випадків, коли працівник зобов`язаний проходити періодичний медичний огляд. Аналогічні висновки містяться в ухвалі ВСУ від 16.04.2008 року у справі №6-335св0778 та в ухвалі №6-3849св099 від 09.09.2009 року. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що сам по собі факт звернення за медичною допомогою, при об`єктивно встановленій відсутності будь-яких ознак хворобливого стану у позивачки, не може вважатися поважною причиною відсутності її на роботі. Щодо твердження [PERSON] про тривалість її робочого дня п`ятниці 01.04.2022 року до 15.00 години, як напередодні вихідного, суд зазначає, що відповідно до пункту 6 наказу директора Луковицького опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона від 10.03.2022 року № 40 «Про організацію освітнього процесу з використанням технологій дистанційного навчання» для адмінперсоналу закладу встановлено час початку роботи о 9.00 годин, відповідно завершення робочого дня о 17.30 годин. Графіки роботи працівників Луковицького ОЗЗСО І-ІІІ ступенів на березень та квітень 2022 року погоджені з головою профспілкового комітету [PERSON] . Стаття 53 КЗПП України визначає тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів. Зокрема, напередодні святкових і неробочих днів (стаття 73) тривалість роботи працівників, крім працівників, зазначених у статті 51 цього Кодексу, скорочується на одну годину як при п`ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні. Однак, частиною 6 статті 6 «Особливості встановлення та обліку часу роботи та часу відпочинку» Закону України від 15.03.2022 № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України. Станом на 01.04.2022 р. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента України від 14 березня 2022 року № 133 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» діяв воєнний стан, а отже робочий день [PERSON] завершувався о 17.30 годині. Безпідставними суд вважає і посилання позивачки на можливість здійснення нею своїх організаційно-управлінських функцій на роботі дистанційно. Так, згідно наказу директора Луковицького опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона №40/од від 10 березня 2022 року, у навчальному закладі з 14 березня 2022 року організовано освітній процес шляхом використання технологій дистанційного навчання. Дистанційне навчання - сукупність інформаційних технологій та методик викладання, які передбачають здобуття освіти без фізичної присутності здобувачів у навчальному закладі. В свою чергу, згідно ч.1 ст.60-2 КЗпП України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. Відповідно до змісту ч.11 цієї статті на час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження дистанційної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються. Як встановлено в судовому засіданні, у Луковицькому опорному закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона було введено саме дистанційне навчання, а не дистанційна робота. Ці два поняття за своїм змістом не є тотожними. Наказу про дистанційну роботу адміністративним персоналом керівником закладу не виносилось. Вирішуючи питання щодо співмірності накладеного стягнення з обставинами вчиненого [PERSON] дисциплінарного правопорушення, суд бере до уваги її попередню поведінку, зокрема, самовільне залишення нею роботи без попередження керівника. Так, згідно листа Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА №01-35/676 від 20 квітня 2022 року, 31 березня 2022 року з 14 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв. на особистому прийомі громадян у директора Департаменту [PERSON] перебували працівники Луковицького опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області імені Дмитра Макогона: [PERSON] (медична сестра) та [PERSON] (заступник директора з навчально-виховної роботи). Окрім того, разом із медичною сестрою був також присутній її батько [PERSON] . Вищезазначені особи під час прийому, повідомили про упереджене ставлення до них з боку [PERSON] (директора зазначеного закладу освіти); порушення процедури розгляду факту булінгу по відношенні до [PERSON] , учениці 9-Б класу (доньки [PERSON] ). При цьому факт самовільного залишення позивачкою місця роботи 31.03.2022 року сторонами не заперечувався, а особистий прийом в Департаменті освіти і науки Чернівецької ОВА [PERSON] вважає достатньою поважною причиною відсутності на роботі. Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] частково знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial