Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме належності їй трудової книжки серії [NUMBER] . В судове засідання представник заявника не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився хоча був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. Неявка сторін не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним заяву задовольнити . Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, та з урахуванням ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, приходить до висновку, що заявлені вимоги заявником про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначене прізвище, ім`я та по батькові заявниці, як [PERSON] (рос. - [PERSON] ). 24 грудня 1983 року заявник одружилася із [PERSON] та змінила прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] . Про даний факт свідчить витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження післяшлюбного прізвища. 18 квітня 1989 року шлюб було розірвано, заявник залишила прізвище колишнього чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . 18 червня 1989 року заявник уклала шлюб із [PERSON] та взяла його прізвище - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . У 90 -х роках заявник із чоловіком та діти - [PERSON] і [PERSON] виїхали до Ізраїлю, де усі видані в СРСР та в Україні документи були перекладені на іврит. Проте в подальшому вся родина заявниці повернулася в Україну вже як громадяни Ізраїлю. Після повернення посвідки на постійне проживання були видані заявниці та її родині на підставі ізраїльських паспортів. Як встановлено судом, в івриті правила правопису суттєво відрізняються порівняно з правилами українського правопису, зокрема відсутнє подвоєння літер, крім того у документах, що посвідчують особу, не зазначається по-батькові. У зв`язку із цим прізвища, ім`я та по батькові усіх членів родини заявниці зазнали суттєвих змін. Зокрема заявник - [PERSON] - перетворилася на [PERSON] , її чоловік [PERSON] перетворився на [PERSON] . Зазначений факт, зокрема, підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10.07.2005 року по справі № 2-2550/05 р. за заявою [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту реєстрації шлюбу. Цим рішенням встановлено, що [PERSON] є [PERSON] , а [PERSON] є [PERSON] . У звязку зі зверненням заявниці, яка є особою передпенсійного віку, до ГУ Пенсійного фонду України у Харківській області з приводу нарахування пенсії, останню було повідомлено, що записи у трудовій книжці серії [NUMBER] не дають змоги ідентифікувати її як [PERSON] , тож значний період трудового стажу не підтверджується належним чином. Як вбачається з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до вимог ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим,на підставі п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що трудова книжки серії [NUMBER] з датою заповнення 10 вересня (рос.сентября) 1981 року належить [PERSON] , [INFO] . Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від нього залежить можливість нарахування пенсії та вирішення інших особистих потреб . Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved