Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

у червні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просили суд стягнути з [PERSON] на їх користь в рівних долях заборгованість за договором позики від 21.06.2017 року у загальному розмірі 1 000 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 21.06.2017 року між ними та [PERSON] було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим № 11689, за умовами якого [PERSON] отримав позику в розмірі 1 000 000,00 грн. в рівних долях, а саме по 500 000,00 грн. з боку позикодавця [PERSON] та позикодавця [PERSON] , на строк до 23.06.2017 року. Проте, [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором, що призвело до утворення боргу, що стало причиною для звернення до суду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 21.08.2020 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 24). Ухвалою від 23.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд (а.с. 44). Ухвалою від 04.02.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - Бандуристого Р.С. у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 62-63). Позивачі в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 28, 30). Відповідач, будучи в установленому порядку повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. Представник відповідача - адвокат Бандуристий Р.С., будучи також повідомленим належним чином про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, втретє подав заяву про відкладення розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 07.07.1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії»). На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечують позивачі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.06.2017 року між сторонами у справі було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим № 11689, за умовами якого [PERSON] отримав позику в розмірі 1 000 000,00 грн. в рівних долях, а саме по 500 000,00 грн. з боку позикодавця [PERSON] та позикодавця [PERSON] , на строк до 23.06.2017 року(а.с. 8). Як зазначають позивачі, відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань про повне повернення грошових коштів, про які йдеться в зазначеному вище договорі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Отже, приймаючи до уваги те, що позивачі виконали свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу грошові кошти, а відповідач не повернув вказані кошти у строк, передбачений договором, суд, зважаючи на те, що укладення договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі відповідача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачів щодо стягнення з відповідача суми в розмірі 1 000 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved