Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог зазначається, що позивачу на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина будинку [ADDRESS] . Іншим співвласником будинку є [PERSON] . У період з 01 березня 2014 року по 21 листопада 2019 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти проживають спільно з позивачем та перебувають на його повному утриманні. Серед осіб зареєстрованих у будинку значить відповідач [PERSON] [INFO] , яка з лютого 2019 року за місцем реєстрації не проживає, витрат по утриманню житла не несе, будь-які особисті речі відповідача у будинку відсутні. З підстав визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 15 липня 2022 року, судом до участі у справі залучено третю особу [PERSON] . Позивач [PERSON] , будучи присутнім у судовому засіданні 15 липня 2022 року, позовні вимоги підтримав, у подальшому у судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Відповідно до частини другої статті 191\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не скористалася наданим законом правом на безпосередню участь у судовому засідання. Одночасно відповідачем не надано суду доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги частину першу статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, в силу положень частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. З урахуванням викладеного, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно із частиною четвертою статті 223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомлені. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 1608545 від 26 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] , розмір частки співвласників складає 1/2. 01 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 108, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка, [PERSON] , [INFO] , та син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2019 року, що набрало законної сили 21 листопада 2019 року, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № 240/02-24 від 25 січня 2022 року, виданої Зазимською сільською радою Броварського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . З довідки, виданої відділом обліку та моніторингу інформації щодо місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області від 20 січня 2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована до спірного будинку 13 серпня 2018 року. При розгляді даної справи встановлено, що відповідач [PERSON] колишня дружина позивача, зареєстрована у будинку, як член її сім`ї. Згідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання, чи є конкретне приміщення житлом, яке захищається пункт 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Стаття 8 Конвенції захищає право особи на повагу до її існуючого житла. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (стаття 129 Конституції України), що передбачено і статтею 12 ЦПК України, згідно якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що відповідач понад рік не проживає у спірному будинку. Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 04 січня 2022 року, у будинку [ADDRESS] особисті речі [PERSON] , 25 березня 1995 року відсутні. Крім того, починаючи з 20 лютого 2019 року, [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає у будинку [ADDRESS] за вищевказаною адресою. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, при розгляді справи по суті з доказів, наданих стороною позивача встановлено, що відповідач понад один рік не проживає у будинку [ADDRESS] та не користуються ним як житлом, втратила до нього інтерес, добровільно залишивши його без наміру повернутися. Будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні цим житловим будинком при розгляді даної справи по суті здобуто не було. Відповідач, маючи об`єктивну можливість, правом подати відзив на позовну заяву та докази, які б спростовували доводи позивача до суду не надала. Факт проживання у спірному будинку або не проживання з поважних причин не підтвердила. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщення. Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved