Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.05.2019 між позивачем, як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір позики у формі розписки. За умовами договору позики сторонами було визначено наступне: 1) позичальник взяв в борг у позикодавця грошові кошти у сумі 18 700,00 доларів США, що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача; 2) позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві через 6 шість місяців, не пізніше 24.11.2019 грошові кошти у розмірі 27 676,00 доларів США. Тобто, сума позики була надана позикодавцем позичальнику на сплатній основі, під відсотки (за винагороду), які повинні були бути сплачені відповідачем єдиним платежем в момент повернення позики. Відповідач мав виконати взяті на себе зобов`язання за договором позики та повернути позивачеві борг (з урахуванням винагороди/відсотків) у розмірі 27 676 (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят шість) доларів США 00 центів до 24.11.2019. Проте, відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання та не повернув позивачеві грошові кошти у встановлені договором строки. З моменту отримання позики до моменту звернення позивачем до суду відповідачем було здійснено часткове погашення боргу, а саме: 02.06.2020 - у сумі 53 000 (п`ятдесят три тисячі) гривень 00 копійок, що на дату повернення боргу за офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 1 976 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят шість) доларів США 29 центів (1 долар США=26,8181 грн.; 24.06.2020 р - у сумі 400 (чотириста) доларів США 00 центів. Факт часткового повернення боргу підтверджується розписками, підписаними позичальником відповідачем та позикодавцем. Відповідач грошові кошти за договором позики позивачу не повернув, отже позивач змушений звернутися до суду з цим позовом з метою захисту своїх порушених майнових прав та стягнення з відповідача заборгованості, що виникла за договором позики. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 25 299 (двадцять п`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) доларів США 71 цент заборгованості за договором позики у формі розписки від 24.05.2019, яка складається з: суми позики у розмірі 18 700 доларів США та суми винагороди (відсотків) у розмірі 6 599,71 доларів США; 1 133 (одна тисяча сто тридцять три) долари США 60 центів 3 % річних, а всього: 26 433 (двадцять шість тисяч чотириста тридцять три) долари США 31 цент, а також судові витрати. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 29.06.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Гаврилюк С.Г. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання 09.09.2022 не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від відповідача надійшла заява з проханням відкласти судове засідання у зв`язку з тим, що він перебуває як доброволець в рядах територіальної оборони. Однак суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача, оскільки на підтвердження поданої заяви відповідачем не додано жодного доказу, а тому суд вважає причини неявки відповідача в судове засідання не поважними, а отже вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією розписки від 24.05.2019, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) доларів США строком на 6 місяців та зобов`язався повернути суму 27 676 (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят шість) доларів США не пізніше 24.11.2019. Згідно з роздруківки з сайту Національного банку України про офіційний курс гривні щодо іноземних валют, станом на дату 02.06.2020 курс 1 долара США до 1 гривні становить - 26,8181. Згідно з копіями розписок від 02.06.2020 та 24.06.2020 [PERSON] отримав від [PERSON] суму у розмірі 53 000 (п`ятдесят три тисячі) гривень та 400 (чотириста) доларів США, в рахунок повернення боргу. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на гроші, які він передав відповідачу у власність відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з вищенаведених норм ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо ж позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, а саме сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений договором строк не повернув. За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] згідно з договором позики від 24.05.2019. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача відповідачем суду не надані. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Судом перевірена правильність нарахування заборгованості. При цьому, як вбачається з позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству . Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення суми боргу знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 71210 від 14.05.2021 про сплату судового збору за подання позову у сумі 7 302,81 грн, а також квитанцією № 71276 від 14.05.2021 про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову у сумі 454,00 грн, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved