Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 14.07.1987 право власності на житлове господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був тато позивача [PERSON] . Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,15 га. Станом на 15.04.1991 у даному житловому господарстві проживали: [PERSON] та [PERSON] . Голова двору [PERSON] помер [INFO] . На час його смерті разом із ним була зареєстрована та проживала дружина [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, але документально не оформила її. 23.04.2012 [PERSON] склала заповіт, яким усю спадщину, права, які належали їй на момент складання заповіту, а також ті права і обов`язки, які могли їй належати у майбутньому, розпорядила своїм дітям: синові [PERSON] та дочці [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся до Городенківської РДНК, де була заведена спадкова справа. Проте, позивачу відмовлено у видачі документів на спадщину на житлове господарство у зв`язку з тим, що спадкове житлове господарство належало колгоспному двору без визначення часток його членів. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість вищевказаного житлового господарства становить 96700 грн. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивач, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачка подала, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у її відсутності. Вона, як відповідач по справі та спадкоємець за заповітом після смерті матері не заперечує щодо задоволення даного позову та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14.07.1987, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 142 від 10.07.1987, слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] . Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 10413 виданою 11.04.2022 ОКП «Коломийське МБТІ» стверджується, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 в Коломийському МБТІ право власності на нерухоме майно в [ADDRESS] зареєстровано в реєстровій книзі під реєстровим № 160 за [PERSON] (гол. колг.двору) - на підставі свідоцтва про право власності виданого 14.07.1987 Городенківським РВК згідно рішення цього ж виконкому № 142 від 10.07.1987. Станом на 15 квітня 1991 року в господарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 23-133 виданою 13.05.2022 Торговицьким старостинським округом Городенківської міської ради та копією по господарської книги Торговицької сільської ради за 1991-1995рр. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 2.07.1962 сіль/ЗАГС с. Торговиця Городенківського району Станіславської області доводиться, що 2 липня 1962 року одружилися [PERSON] , 1925 р.н., та [PERSON] , 1924 р.н., про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 13. Голова двору [PERSON] помер [INFO] у віці 78 років в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 28, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 30.07.2003 виконавчим комітетом Торговицької сільської ради. Спадкові відносини, які виникли після смерті [PERSON] регулюються ЦК УРСР (1963 р.) виходячи з наступного. Згідно з ст. 525 ЦК УРСР (1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21. цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 даного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З наведеного слідує, що часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] (день смерті спадкодавця). Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 ЦК УРСР (1963 р.) - 6 місяців, тобто закінчується 30 січня 2004 року. 1 січня 2004 року в Україні набув чинності Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003 року. Однак, відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК (2003), згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Довідкою № 23-132, виданою 13.05.2022 Торговицьким старостинським округом Городенківської міської ради стверджується, що [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , на момент смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] та разом з ним проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] , [INFO] . Із повідомлення державного нотаріуса Городенківської ДНК Капріян С.В. № 565/01-16 від 07.07.2022 вбачається, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69408786 від 07.07.2022 спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , - не заведена. З наведеного слідує, що [PERSON] проживаючи на час смерті разом із спадкодавцем [PERSON] , який є її чоловіком, фактично прийняла спадщину після його смерті на належне йому майно, як спадкоємець першої черги за законом. Проте, юридично не оформила своїх спадкових прав на належне померлому майно. За заповітом складеним 23.04.2012, посвідченим секретарем Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Торговиця, яка проживає в цьому [ADDRESS] випадок своєї смерті усю спадщину, права, які їй належать на момент складання заповіту, а також ті права і обов`язки, які можуть їй належати у майбутньому заповіла своїм дітям, синові [PERSON] , 1952 р.н., який проживає в [ADDRESS] , та дочці [PERSON] , 1947 р.н., яка проживає в [ADDRESS] . Даний заповіт зареєстровано в журналі для реєстрації нотаріальних дій за № 21. [PERSON] померла [INFO] у віці 88 років в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 25 від 03.10.2013, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданою 03.10.2013 виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із довідки № 23-189 виданої 25.07.2022 Торговицьким старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що [PERSON] на момент смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] - одна. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22.07.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області доводиться, що позивач [PERSON] (по батькові не зазначено) народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Копією свідоцтва про народження відповідачки серії [NUMBER] виданого 03.07.1962 рай ЗАГС м. Городенка Станіславської області доводиться, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу 19 травня 1968 року з [PERSON] , прізвище дружин було змінено з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого с/ЗАГС с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області. Із копії спадкової справи № 501/2013, яка надана суду Городенківською ДНК стверджується, що відповідачка [PERSON] 10.12.2013 звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по заповіту після смерті мами [PERSON] . Позивач звернуся 13.03.2014 до Городенківської РДНК із заявою про прийняття спадщини по заповіту після смерті мами [PERSON] . Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36046474 виданий 10.12.2013 Городенківською РДНК свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи спадкодавця [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 55456686, номер у нотаріуса 501. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звертався до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну йому частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Проте, розглянувши дану заяву та подані документи до спадкового майна, Постановою державного нотаріуса Городенківської ДНК № 381/02-31 від 20.04.2022 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на належну йому частку житлового будинку [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. Також, господарство головою якого був [PERSON] відносилось до колгоспного двору. Проте, частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] стверджується, що житловий будинок побудований в 1958 році, господарські будівлі та споруди побудовані в 1960 році. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 90 від 12.05.2022 про вартість майна, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] становить 96700 грн. За даним житловим будинком числиться земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), що підтверджується довідкою № 23-130 виданою 13.05.2022 Торговицьким старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно інформації з Державного реєстру речових про на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 309617034 формованої 13.09.2022 відомості щодо права власності на житловий будинок по [ADDRESS] - відсутні. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як вбачається із матеріалів справи на час ліквідації колгоспних дворів в житловому будинку по [ADDRESS] був зареєстрований голова двору [PERSON] та його дружина [PERSON] . Таким чином, їх частки у вказаному майні становлять по - 1/2. Після смерті голови двору [PERSON] , спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, в тому числі і на належну [PERSON] частку у спадковому житловому будинку, а тому частка [PERSON] в житловому будинку, який відновився до колгоспного двору по [ADDRESS] становить - 1/1 (1/2+1/2). Проте, [PERSON] спадкові права на даний житловий будинок в нотаріальній конторі не оформила. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , у складі якої є нерухоме майно, однак, через відсутність у померлої документа про власність на належне їй будинковолодіння, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON] , права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться [ADDRESS] , судом не встановлено, відповідачка не заперечила щодо задоволення даного позовних вимог, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позову. На підставі ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316,317, 328, 355, 368, 370, 372, 1216, 1221,1223, 1258,1261, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved