Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 19.04.2022 року йому повідомили по телефону працівники Служби у справах дітей Черкаської міської ради про надходження заяви від [PERSON] щодо неналежного виконання ним батьківських обовязків по вихованню його неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 року народження. Неправомірними діями відповідача принижена честь, гідність та репутація [PERSON] , який є державним службовцем і працює головним спеціалістом юрисконсультом відділу представництва у судах та інших органах юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області і є пенсіонером Національної поліції України, учасником бойових дій, інвалідом ІІ групи. Також позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив його перед іншими людьми та поширив відомості про те, що [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення. Позивач сильно переживав, хвилювався, і на запитання про те, чи скоював адміністративне правопорушення, повинен був постійно виправдовуватись та надавати пояснення перед односельчанами, на роботі, в поліції, в Службі у справах дітей, Черкаському міському центрі соціальних служб. Це раптово позначилось на його здоров`ї, яке різко погіршилось після повідомлення про надходження заяви [PERSON] до Служби у справах дітей. Позивач потрапив до лікарні. У червні 2020 року відповідач вже намагався вчинити відносно позивача наклеп за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. [PERSON] просив суд визнати, що поширені [PERSON] відомості про те, що [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, а саме: неналежно виконував батьківські обов`язки по вихованню свого неповнолітнього сина, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та репутацію; зобов`язати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, репутації відносно [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 20000 грн. та витрати на лікування в сумі 1684,60 грн. Стислий виклад відзиву: 19.08.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що у квітні 2022 року він звертався з заявою до Служби у справах дітей Черкаської міської ради з приводу змін у поведінці його онука [PERSON] , викликаних поведінкою саме позивача - [PERSON] . Інформацію, викладену у зверненні підтвердили сусіди, які є очевидцями подій в родині, про що засвідчили своїми підписами у заяві. Жодних повідомлень до Служби про вчинення позивачем адміністративних правопорушень чи злочинів відповідач не подавав. Звернення носить правомірний характер та виключає відповідальність за можливу моральну шкоду позивача. Позов у частині хвилювань та переживань позивача через подану письмову заяву є надуманим. Позивач, який працює юристом, проходив службу у міліції, а згодом - у поліції, є учасником бойових дій має бути стриманою та стресостійкою особою і є сумнівним, що заява відповідача раптово позначилась на здоровї позивача, від чого він потрапив до лікарні з хронічним холециститом. У Черкаському районному суді розглядається справа №707/1132/22, за позовом [PERSON] до ширшого кола відповідачів - родичів, де [PERSON] вказує, що отримав моральну шкоду та потрапив у лікарню з холециститом у результаті звернення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до ГУ ПФУ в Черкаській області з письмовою скаргою. Подача цих позовів зумовлена звільненням позивача від оплати судового збору, що переросло із права на звернення до суду на зловживання правом. Роздруківка із сайту Судової влади свідчить про те, що у 64-х справах із 81-ї в межах Черкаської області позивачем чи заявником є саме [PERSON] , однак лише одне звернення відповідача до Служби у справах дітей змусило його терміново лікуватися. Позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами, що дії відповідача мали протиправний характер і завдали йому моральної шкоди, через приниження честі, гідності та ділової репутації. Стислий виклад відзиву: 30.08.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача в якій він зазначає, що він не згідний зі змістом відзиву. Позивач розяснює причини суперечки с відповідачем, зауважує, що відповідач притягався до адміністративної відповідальності і зазначає, що саме неправомірними діями відповідача була принижена його честь на гідність, ділова репутація, так як він є державним службовцем. Щодо колективного звернення позивач зазначає, що його складали: «колега [PERSON] - [PERSON] , особа, яка забезпечує алкогольними напоями [PERSON] - [PERSON] , сусідка [PERSON] , яка дає вказівки [PERSON] вчиняти проти нього протиправні дії з метою заволодіння земельною ділянкою позивача, власник пилорами [PERSON] , на якого [PERSON] працює безцінь». Позивач зауважує, що звернення має форму наклепу. [PERSON] зазначає про свій внесок у зміцнення інституту державності і викладає міркування щодо інших людей, які є антисоціальними і не можуть його оцінювати. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 09.06.2022 року дана справа прийнята до розгляду з відкриттям провадження. 20.06.2022 року від позивача надійшла заява про накладення арешту на земельну ділянку. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22.06.2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Встановлені судом обставини: Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). З наданих сторонами доказів судом встановлено, що 14.04.2022 року [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Черкаської міської ради з заявою про захист прав дитини. Надана фотокопія даної заяви є нечіткою, зокрема поля є «обрізаними», однак суть заяви зводиться до того, що над 15-річним онуком [PERSON] - [PERSON] , який мешкає зі своїм батьком та сином заявника «здійснюється моральне та фізичне насильство, фактично знущання» з боку його батька [PERSON] . Заявник просив захистити здоровя та життя внука [PERSON] як дитини, яка потрапила у складні життєві обставини і знайти достатні правові важелі впливу на його батька. Дана заява також підписана чотирма свідками. Згідно листа Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 16.05.2022 року №1273/30-03-01, адресованого [PERSON] , служба повідомляє, звернення [PERSON] щодо ймовірного вчинення психологічного, морального та фізичного насильства над онуком [PERSON] з боку батька [PERSON] розглянуто. З батьком дитини [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість вчинення домашнього насильства відносно сина. При спілкуванні з батьком [PERSON] та неповнолітнім, з`ясовано, що між родинами існує тривалий спір майнового характеру, який є причиною неприязних стосунків. [PERSON] факти, викладені у заяві заперечує. За інформацією Черкаського міського центру соціальних служб, мобільною бригадою соціально-психологічної допомоги було здійснено реагування в межах компетенції та, зі слів дитини, з`ясовано, що батько не вчиняє відносно нього фізичного, психологічного або економічного насильства. Відповідно до висновку психолога на предмет наявності у неповнолітньої особи шкоди психологічному здоров`ю, фахівцями центру соціальних служб проведено психологічне дослідження, в якому зазначено, що психоемоційний стан [PERSON] добрий та відповідає віковій нормі. Натомість неповнолітній схвильований погрозами з боку тітки та діда на побутовому підґрунті та постійними сварками між членами родини. Наявне психологічне дослідження не мало результативної частини, а тому інформація про підтвердження шкоди психічному здоров`ю [PERSON] відсутня. Факти викладені в заяві не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Надану позивачем копію листа з Черкаського РВП Черкаського ВП від 08.07.2020 року, адресованого [PERSON] , копію листа з Черкаського РВ ДВС Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.11.2020 року, який адресовано адвокату Дубінському В.М. суд визнає неналежними доказами, оскільки вони не стосуються предмету спору. Згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , останній перебував на стаціонарі у неврологічному відділенні ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» з 19.04.2022 року по 29.04.2022 року. Діагноз з яким [PERSON] перебував на лікуванні позивачем «закрито» за допомогою пролінованого аркуша справи, який було накладено зверху і відкопійовано тільки назву медичного документу та відносно кого він складений. Суд визнає неналежним доказом копію довідки, видану ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» про те, що на обстеженні та лікуванні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» з 30 травня 2022 року перебуває [PERSON] , оскільки дана довідка не містить дати видачі. Позивачем надано копії фіскальних чеків про придбання медичних товарів на суму 1807,2 грн в період 19.04.2022 року по 29.04.2022 року. 07.07.2022 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є мешканцями с. Хрещатик, Черкаського району, Черкаської області було складено колективне звернення щодо захисту здоровя та життя людини, адресоване Начальнику ГУНП в Черкаській області з приводу неправомірної та негідної поведінки [PERSON] відносно його батька [PERSON] та сестри. Крім того, свідки повідомляють, що від агресії та протиправних дій [PERSON] потерпає син. Особи повідомляють, що «особисто чули як [PERSON] йдучи по дорозі інструктував сина як потрібно знімати відео коли бють [PERSON] . [PERSON] та нічим не вмотивовані прояви та спалахи агресії зі сторони [PERSON] є загрозливими не лише для членів його родини, свідки бояться та остерігаються [PERSON] так як він може побити будь-кого, бо його вже судять за побиття чоловіка його сестри. Останній випадок який трапився в червні цього року край терпінню. [PERSON] по приїзду в [PERSON] і зайшовши у двір одразу ногами побив свого батька. Після чого до [PERSON] прибула карета швидкої медичної допомоги та екіпаж поліції….Ми вже втомилися чути від [PERSON] публічні нецензурщину та матюччя, його не зупиняє те, що поруч можуть бути діти чи літні люди, він все продовжує лаятися та ображати батька і сестру, на стовпах, в магазині та зупинках розвішує листівки з образами та наклепами на них. Ми змушені писати своє звернення в різні інстанції, щоб звертали увагу і на стан дитини [PERSON] …». Суд не досліджує копію довідки до акту огляду МСЕК відносно [PERSON] , оскільки вона надана відповідачем та містить медичні настанови та протипоказання. Так як дана довідка не надана самим позивачем, то суд враховує його право на медичну таємницю. На підтвердження того, що [PERSON] є позивачем або заявником у більш ніж 60 судових провадженнях, відповідачем надано роздруківку з сайту Судова влада України, що підтверджує систематичне звернення [PERSON] до суду. Суд не приймає до уваги надані позивачем копії рішень Черкаського районного суду Черкаської області від 16.06.2020 року та від 16.12.2021 року з приводу спору за нерухоме майно, який існує між сторонами, рішення виконкому Мошнівської сільської ради від 22.06.2022 року про присвоєння поштової адреси, постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та постанови про відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, подяки та нагороди [PERSON] , копії фотозображень невідомих людей, оскільки вони не стосуються предмету розгляду даної справи. Норми права, що підлягають застосуванню: Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ч. 4 ст. 32 Конституції України). Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч. 2 ст. 299 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п.4,6,15,18,19 Постанови №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму ВСУ) зазначив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47 1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та повноті, приходить до висновку про повну відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Предметом спору фактично є заява [PERSON] до Служби у справах дітей Черкаської міської ради щодо захисту неповнолітньої дитини [PERSON] від негативної поведінки його батька - [PERSON] . Дана заява зводиться до того, що [PERSON] помітив зміну поведінки у його онука - [PERSON] , який є неповнолітнім, зокрема він став замкнутим, невпевненим, нервовим. На думку [PERSON] , такий емоційний стан дитини пов`язаний з поведінкою його батька [PERSON] , у звязку з чим просив працівників Служби у справах дітей захистити інтереси дитини, і звернути увагу на його психоемоційний та фізичний стан. Дана заява, окрім [PERSON] , підписана іншими свідками. В ході перевірки обставин, викладених в заяві, Службою у справах дітей Черкаської міської ради не підтверджено шкоди психічному здоров`ю [PERSON] , а факти викладені в заяві [PERSON] не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Для перевірки заяви, працівниками Служби були викликані [PERSON] та його син [PERSON] на бесіду, і така бесіда не мала для них ніяких негативних наслідків. З ситуації, яка виникла, суд не вбачає в діях [PERSON] неправомірної поведінки, яка б принижувала честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Будь-яка особа має право на власні думки, міркування та судження, навіть якщо ці судження стосуються того, що хтось, на її думку, може перебувати у психологічно небезпечній обстановці і це буде проявлятися у його поведінці, у звязку з чим у людини виникає бажання вжити заходів, щоб захистити таку особу, і таке бажання є адекватним. Звернення [PERSON] з заявою до Служби у справах дітей з приводу занепокоєння фізичним та психічним станом свого онука не є неправомірною поведінкою, яка може принижувати честь та гідність батька дитини - [PERSON] , оскільки насамперед, службою перевіряється стан дитини, умови її проживання, розвиток, достатнє забезпечення, тощо. Коли б зясувалось, що дитина дійсно потребує психологічної допомоги або проживає в незадовільних умовах, чи відносно неї застосовується будь-яке насильство, то таке звернення б допомогло виявити, що дитина потребує захисту. У даній ситуації, коли зясувалось, що [PERSON] не вчиняє відносно свого сина - [PERSON] фізичного, психологічного або економічного насильства, ніяких негативних наслідків для [PERSON] не настало і це фактично звичайна перевірка виключно в інтересах дитини. Така перевірка могла відбутися не тільки за заявою відповідача, а працівником з виховної роботи у шкільному закладі, який відвідує дитина, коли вчителями та психологом школи приділяється особлива увага ученикам підліткового віку, а тому можлива і бесіда з психологом, і відвідування домівки ученика, для огляду його робочого місця, умов проживання, тощо, і такі дії не направленні на приниження честі та гідності батьків, а є заходами превенції, оскільки в такому віці будь-яка зміна у поведінці підлітка не повинна залишатися поза увагою. Так як заява [PERSON] була підписана іншими свідками, то це свідчить, що зміна у поведінці [PERSON] була помічена не тільки [PERSON] , у звязку з чим лист-відповідь Служби у справах дітей не носить характеру висновку про стан неповнолітньої дитини. До того ж, з листа Служби у справах дітей вбачається, що між родинами [PERSON] та [PERSON] існує спір, свідком якого є неповнолітня дитина, а тому не можна стверджувати про те, що дитина перебуває у психологічно безпечній обстановці, оскільки є напруження, яке створюється дорослими членами родини. Крім того, заява [PERSON] до Служби у справах дітей, була підписана тільки ним і свідками, і доведена до відома працівників відповідних служб, які проводили перевірку. Твердження [PERSON] про те, що він змушений був давати пояснення перед односельчанами, на роботі, в поліції не знайшло свого підтвердження. [PERSON] викликався до Служби у справах дітей як батько дитини, а не посадова особа державного органу, тому вимога про захист його ділової репутації є безпідставною. Давати пояснення односельчанам, на роботі та в поліції у [PERSON] не було приводу та обов`язку, а тому це тільки його бажання. Враховуючи викладене, суд не вбачає в заяві-зверненні [PERSON] до Служби у справах дітей дій, що направлені на приниження честі та гідності [PERSON] . Суд зауважує, що [PERSON] у своєму відзиві також використовує некоректні твердження, висловлювання, що свідчить про його збуджений стан, в якому проявляється агресія, яка доводить про наявний конфлікт між сторонами. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є похідною, і тому не підлягає до задоволення, однак суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між перебуванням [PERSON] на лікуванні як наслідком та надсилання [PERSON] «спірної» заяви як причиною. Оскільки [PERSON] є інвалідом ІІ групи, і має хронічні захворювання, є логічним, що останні можуть загострюватися і потребують лікування. Погіршення психоемоційного стану дійсно може бути пов`язано зі стресом, але залежить не тільки від самого стресора, а і від генетики людини, її темпераменту, характеру, особливості психіки, яка гостро чи навпаки стримано реагує на те, що розцінює як травмуючу подію, у звязку зим навіть запізнення автобуса, на який очікувала людина може слугувати причиною погіршення самопочуття і необхідністю лікування в неврологічному відділенні. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. [PERSON] є інвалідом 2 групи, згідно пенсійного посвідчення від 19.01.2018 року №2817407317, а тому відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судовий збір суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed