Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідачка), в якій просить: визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканності ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» «Жителі с. Бортники подивіться, як ваша староста увірвалася до хати моєї сестри і виганяла з хати»; зобов`язати [PERSON] спростувати щодо неї [PERSON] недостовірну інформацію шляхом розміщення у соціальній мережі «Фейсбук» («Facebook») на сторінці [PERSON] як користувача в мережі Інтернет відповідного повідомлення протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що вона зареєстрована і періодично проживає у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності її чоловікові [PERSON] . Працює на посаді старости Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради Львівської області. 30.10.2021 приблизно о 22 год 45 хв у той час, коли вона разом із своїм чоловіком перебували у вказаній вище квартирі, туди, відкривши вхідні двері своїм ключем, увійшла колишня дружина її чоловіка [PERSON] , яка влаштувала сварку з приводу її перебування у вказаній квартирі та при цьому викликала наряд поліції. Коли в квартирі перебували працівники поліції та з`ясовували причини конфліктної ситуації, у квартиру також зайшли: [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] . Остання стала фіксувати на належний їй мобільний телефон події, які відбувались в квартирі без її згоди. Цього ж дня приблизно о 24 год [PERSON] розмістила на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» фотографію, на якій зображена вона у приміщенні кухні вищевказаної квартири, спиною до особи, яка це фіксувала та при цьому розмістила над цією фотографією допис такого змісту: «Жителі с.Бортник подивіться, як ваша староста увірвалась до хати моєї сестри і виганяла з хати», а також 31.10.2021 о 16 год 34 хв повторно зробила це. Інформація про те, що я начебто виганяю сестру відповідачки із належної їй квартири стала відомою широкому коло осіб, які мали доступ до вказаної сторінки. Вона не висловлювала в адресу [PERSON] будь-яких слів щодо того, щоб вона покинула вказану квартиру. Поширювана щодо неї відповідачкою інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, порушує її немайнові права та не є оціночним судженням. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідачки до неї, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи. Також, поширенням вказаної інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши її честь, оскільки посада старости Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради є соціально важливою, передбачає постійний контакт із жителями Бортниківського старостинського округу та взаємодії з ними. Представник відповідачки подала відзив на позов (а.с.41-45), в обґрунтування якого покликаючись на те, що квартира [ADDRESS] , у якій відбулись описані позивачкою у позовній заяві події і внаслідок яких з`явилась спірна публікація [PERSON] у соціальній мережі «Фейсбук», була придбана [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідачки у справі [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 09.12.2020, а 15.02.2021 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , та користуючись тою обставиною, що він є титульним власником спірної квартири [ADDRESS] , почав проживати у ній разом з [PERSON] і надав згоду їй на реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, що призвело до виникнення конфліктної ситуації, оскільки унеможливило користування [PERSON] спірною квартирою. Поширена відповідачкою інформація на її сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» «Жителі с. Бортник подивіться як ваша староста увірвалась до хати моєї сестри і виганяла з хати» не може вважатись недостовірною. У своїй позовній заяві позивачка також зазначає, що поширенням недостовірної інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку її, як старости Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради, в очах оточуючих, проте публічні особи, державні службовці повинні бути готовим до підвищеного рівня критики, зокрема у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства й підвищеної зацікавленості суспільства їхньою діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу. Позивачка не довела факту недостовірності поширеної інформації, а також факту порушення саме її прав, оскільки в дописі [PERSON] лише вжито слово «староста», яке має досить широке тлумачення згідно Академічного тлумачного словника української мови, однак не зазначено прізвища, імені, по-батькові особи, на фотографії, розміщеній під спірним дописом, не видно обличчя особи, а з даним позовом до суду позивачка звернулась як фізична особа, а не як керівник органу місцевого самоврядування. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, не підтвердженими належними і допустимими доказами в розумінні цивільного процесуального законодавства, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю, суду пояснила, що на посаді старости вона працює друге скликання. У квартирі вона перебувала на законних підставах і того вечора в адресу [PERSON] не промовила жодного слова. [PERSON] викликала працівників поліції і швидку допомогу. Сестра [PERSON] [PERSON] розмови сестри з нею не чула, бо її у квартирі на той час не було. А коли [PERSON] прийшла, то фотографувала її багато разів. На це вона повідомила [PERSON] , що у разі висвітлення неправди буде відповідати. Представник позивачки позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, суду пояснив, що допис [PERSON] у соцмережі над фотографією є фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями. Позивачка будь-яких дій не вчиняла, нікого з квартири не виганяла і слів таких також не говорила. [PERSON] була поширена недостовірна інформація. Представник відповідачки позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечила, суду пояснила, що квартира, у якій відбулися зазначені у позові обставини, була придбана під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] і на даний час у суді вирішується питання її поділу між колишнім подружжям. Поширена відповідачкою інформація не може вважатися недостовірною. Слово «виганяла» вжито у розумінні психологічного тиску, який створила позивачка, оскільки фактично остання проживає у спірній квартирі, що унеможливлювало [PERSON] користуватися цією квартирою. Допис відповідачки є оціночним судженням. Позивачкою не доведено недостовірність поширеної інформації і факту порушення її прав. Вжиті у дописі слова мають широке значення. Крім того, на фото обличчя особи не зображено і не зазначено прізвище цієї особи. Заяви, клопотання учасників справи. Представником позивачки подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.54) підтримання позовних вимог та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.62). Представником відповідачки подано клопотання про не заперечення щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.61), клопотання про долучення до справи документів (а.с.92). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 16.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.36-37). Ухвалою підготовчого засідання від 05.04.2022 відкладено підготовче засідання (а.с.56). Ухвалою підготовчого засідання від 17.05.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с.63). Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. За змістом договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2006, зареєстрований у реєстрі за №1554, [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с.13). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 09.12.2020, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу відновлено позивачці дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.14-15). [PERSON] є старостою Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради Львівської області, про що свідчить службове посвідчення №30, дійсне до 01.01.2026 (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 15.02.2021, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.02.2021 у Виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області. Після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище на « [PERSON] » (а.с.12). Згідно з довідкою №891 про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 15.06.2021 по теперішній час (а.с.10). Як вбачається з викопіювання із соціальної мережі, [PERSON] поширено фотографію, на якій зображено особа, яка стоїть на кухні спиною до особи, яка її фотографувала, і наявний допис над цією фотографією наступного змісту «Жителі села Бортники подивіться, як ваша староста увірвалася до хати моєї сестри і виганяла з хати» (а.с.16). [PERSON] 30.10.2021 подала заяву до ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до її колишнього чоловіка [PERSON] , який виганяв її із спільної квартири (а.с.18). [PERSON] подав заяву до ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до його колишньої дружини, яка 30.10.2021 вірвалася до кімнати, де спала його дружина і почала обзивати її нецензурними словами (а.с.19). [PERSON] подала заяву до ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які з лайками, образами та погрозами у її адресу зайшли до квартири (а.с.21). Довідкою про результати проведення перевірки за зверненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 30.10.2021 встановлено, що у подружжя [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт з приводу спільного проживання і розподілу квартири за адресою: [ADDRESS] . Ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення відсутні. Наявні ознаки цивільно-правових відносин (а.с.17). Листом начальника ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 05.11.2021 повідомлено [PERSON] про припинення розгляду та перевірки за її зверненням від 30.10.2021 і проведення з [PERSON] та [PERSON] профілактичної бесіди про недопущення протиправної поведінки (а.с.47). Допитаний як свідок [PERSON] надав суду показання, за змістом яких у кінці жовтня, а саме: 30.10.2021 він з дружиною [PERSON] переїхали жити до квартири [ADDRESS] . Ще перед розлученням з колишньою дружиною вони проживали в квартирі у різних кімнатах. Станом на 30.10.2021 у квартирі ніхто не проживав. 30.10.2021, коли він був у душі, почув крики, прокльони і погрози. Вийшовши з душу виявив колишню дружину [PERSON] , яка обзивала його теперішню дружину. Через деякий час [PERSON] вибігла на коридор, де продовжувала кричати та, у подальшому, викликала працівників поліції і швидку допомогу. При цьому його теперішня дружина [PERSON] жодного поганого слова [PERSON] не говорила і взагалі мовчала. Працівники поліції, по прибуттю, з`ясовували обставини та відбирали пояснення. У цей час до квартири ввірвалися сестра [PERSON] [PERSON] та її мама і почали погрожувати його дружині. [PERSON] не могла чути їхньої розмови з [PERSON] , бо не була присутня під час конфлікту. [PERSON] в квартирі знімала усе на телефон, зокрема на кухні, вела себе агресивно та повідомила дружині [PERSON] , що всі зараз будуть знати, на що [PERSON] відповіла про її відповідальність за поширення неправдивої інформації. Після цього, [PERSON] з матір`ю певний час побули разом з [PERSON] у кімнаті та покинули квартиру близько 01 год. Наступного дня знайомі скинули їм публікацію відповідачки у «Фейсфук». Конфліктних ситуацій між його теперішньою дружиною та колишньою раніше не було. Іншого житла у нього немає. Допитана як свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких 30.10.2021 прийшовши до квартири вона виявила там у ліжку дружину її колишнього чоловіка [PERSON] . Остання повідомила їй, що вона законна дружина [PERSON] , законно у ній зареєстрована і буде проживати у цій квартирі. У цей момент з душу вийшов чоловік, який почав на неї кричати та виганяти з квартири, на що вона викликала працівників поліції та швидку допомогу. Працівники поліції по прибуттю з`ясовували обставини та відбирали пояснення. Через півгодини по приїзду працівників поліції до квартири приїхала її сестра [PERSON] та мати. Сестра фотографувала у квартирі, після чого сказала, що покаже всім як [PERSON] увірвалася у квартиру її сестри і господарює у ній, після чого пішла до кімнати. У подальшому сестра виставила фото у «Фейсбук» та зробила допис. Вислів «увірвалася» вжито сестрою у переносному значенні, оскільки [PERSON] увірвалася у її життя та казала, що вона господиня у спірній квартирі, а вона ніхто. Тим самим, позивачка принижувала її як власницю і жінку. У сестри не було злих намірів, вона лише хотіла захистити її. Раніше конфліктних ситуації із [PERSON] не було. Спільного проживання її з колишнім чоловіком та теперішньою позивачкою є неможливим. Іншого житла у неї немає. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з поширенням відповідачкою у соціальній мережі «Фейсбук» («Facebook») недостовірної інформації стосовно позивачки. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України «Про інформацію» (далі Закон №2657-XII) та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція). Так, Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28). Статтею 34 Конституції України гарантовано кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з положеннями статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до приписів частини 1 статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України). Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з положеннями частини 1 статті 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до вимог частини 2 статті 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. За змістом частини 1 статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина 1 та 2 статті 30 Закону №2657-XII). З огляду на приписи частини 4 статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Так, у справі «Lingens\~v.\~Austria» (№ 9815/82, § 42, 46, 08 липня 1986 року) ЄСПЛ зауважив, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. У справі «Ukrainian Media Group v. Ukraine» (№ 72713/01, § 41, 42, 29 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім наведених вище норм права, суд також бере до уваги роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені у пунктах 1, 15, 19 постанови 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Так, за змістом пункту 1 Постанови, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з пунктом 15 Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (пункт 19 Постанови). Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 30.10.2021 у квартирі [ADDRESS] мала місце конфліктна ситуація між позивачкою [PERSON] , її чоловіком [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у ході якого [PERSON] здійснювала фотографування [PERSON] . У подальшому, [PERSON] розмістила на власній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» фотографію, на якій зображена людина, яка стоїть на кухні спиною до особи, яка її фотографувала, із текстовим дописом наступного змісту: «Жителі села Бортники подивіться, як ваша староста увірвалася до хати моєї сестри і виганяла з хати». Сторона позивачки, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на поширення відповідачкою недостовірної інформації, яка є фактичними твердженнями, що порушує немайнові права позивачки. Водночас, сторона відповідачки, аргументуючи необґрунтованість поданого позову, покликається на те, що поширена відповідачкою інформація не може вважатися недостовірною, оскільки позивачка проживає у квартирі, яка придбана за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , що призвело до виникнення конфліктної ситуації, оскільки унеможливило користування [PERSON] спірною квартирою; поширена відповідачкою інформація є оціночним судженням; позивачка є публічною особою, тому повинна бути готовою до підвищеного рівня критики, зокрема у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства й підвищеної зацікавленості суспільства її діяльністю та/або особистим життям; позивачка не довела факту недостовірності поширеної інформації та факту порушення саме її права, оскільки у дописі відсутні посилання на прізвище, ім`я, по-батькові особи, а на фотографії, розміщеній під спірним дописом, не видно обличчя особи. Надаючи оцінку аргументам сторін суд зазначає таке. Суд зауважує, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд наголошує, що обов`язком позивача є доведення факту поширення інформації відповідачем та порушення, внаслідок цього, його особистих немайнових прав. Обов`язком відповідача є доведення, що поширена інформація є достовірною. Суд не ставить під сумнів те, що мало місце поширення інформації у мережі Інтернет у соціальній мережі «Фейсбук» невизначеному колу осіб наступного змісту «Жителі села Бортники подивіться, як ваша староста увірвалася до хати моєї сестри і виганяла з хати», який розміщувався над фотографією, і автором цього інформаційного матеріалу є саме відповідачка [PERSON] , оскільки дані обставини визнаються сторонами, а відтак у силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Суд не погоджується з аргументами сторони відповідачки щодо недоведення позивачкою порушення саме її права, покликаючись на відсутність у дописі прізвища, імені, по-батькові особи, а на фотографії, розміщеній під спірним дописом, відсутність обличчя особи, оскільки у самому дописі вжито словосполучення «Жителі села Бортники подивіться, як ваша староста…», що однозначно вказує на конкретну особу старосту села Бортники, якою на час оприлюднення цього допису була і на даний час залишається позивачка [PERSON] . У силу положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які визначають поняття старости, його повноваження, порядок призначення (затвердження) та звільнення, посаду старости може займати лише одна особа, затверджена на посаду у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, суд доходить переконання, що поширена інформація стосується саме позивачки [PERSON] . Також, суд вважає аргументи сторони відповідачки про достовірність поширеної відповідачкою інформації такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з такого. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. На переконання суду, поширена відповідачкою у дописі інформація «Жителі села Бортники подивіться, як ваша староста увірвалася до хати моєї сестри і виганяла з хати» є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, і така інформація може бути перевірена фактичними даними, отриманими у компетентних органів, які підтверджуватимуть або спростовуватимуть наявність у позивачки права користування спірною квартирою та правомірність дій позивачки у цій квартирі по відношенню до [PERSON] , зокрема 30.10.2021. Наявні у матеріалах справи докази переконливо свідчать про те, що позивачка [PERSON] має законне право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки має зареєстроване місце проживання у цій квартирі. За наслідком перевірки події (обставин), які мали місце 30.10.2021 у згаданій вище квартирі, уповноваженою особою органу внутрішніх справ ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області складено висновок (довідку) про відсутність у діях осіб ознак кримінального чи адміністративного правопорушення. Зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку, що поширена відповідачкою інформація не відповідає дійсності, а відтак є недостовірною. Оцінюючи аргументи сторін на предмет того, чи поширена відповідачкою інформація порушує особисті немайнові права позивачки, суд звертає увагу на таке. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Суд погоджується з аргументами сторони відповідачки у тому, що позивачка є публічною особою, тому при поширенні недостовірної інформації стосовно життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості, зокрема межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Однак, наведене не означає, що стосовно публічних осіб у силу їхнього статусу допустимим є поширення недостовірної інформації (яка не є оціночними судженнями) і публічні особи позбавлені можливості захищатися (спростовувати) у встановлений законом спосіб від такої інформації, що і зробила позивачка. Також, суд звертає увагу на те, що поширення відповідачкою інформації не було пов`язано з діями позивачки як публічної особи, а мало місце з причини приватного побутового конфлікту між позивачкою [PERSON] та сестрою відповідачки [PERSON] . Аналізуючи зміст поширеної відповідачкою інформації у системному зв`язку з фактичними обставинами справи, суд доходить переконання, що зазначена інформація є негативною і, як встановлено вище судом, недостовірною, поширена відповідачкою з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість і не з метою доведення до громадськості особистих думок з приводу дійсного стану речей. З огляду на викладене, суд вважає, що поширення відповідачкою вказаної вище інформації порушує особисті немайнові права позивачки, оскільки принижує цінність останньої, створює підстави для її негативної соціальної оцінки в очах суспільства, а, відтак, шкодить її діловій репутації. Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що поширена відповідачкою інформація про позивачку за своїм характером є такою, що принижує честь і гідність позивачки, а також шкодить діловій репутації, так як містить негативні відомості про позивачку. За характером висловлювань і вжитих словосполучень ця інформація є фактичними твердженнями, оскільки містить посилання на обставини як такі, що реально існують, а саме: староста села Бортники «увірвалася до хати» сестри відповідачки та «виганяла з хати» і така інформація може бути перевірена фактичними даними, однак сторона відповідачки не довела достовірності зазначеної інформації. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір у сумі 1\~816,00 грн (а.с.1, 2) підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки у повному обсязі, а понесені відповідачкою судові витрати слід залишити за відповідачкою. На підставі статей 3, 28, 32, 34, 68 Конституції України, статей 201, 277, 297, 299, 302 Цивільного кодексу України, статті 30 Закону України «Про інформацію» та

Outcome: approved