Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

27 січня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , за підписом представника позивача - адвоката Валько В.С. (діє на підставі ордеру) до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] ; судові витрати покласти на позивача. Позов обгрунтовує тим, що з 07.06.2013 року Позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2021 року у справі № 334/6486/20. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, донька залишилася проживати із матір`ю. Фактичне місце проживання батька (відповідача) достовірно не відомо, оскільки він багато років проживає в Іспанії. Згоди щодо того, з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, сторонами не досягнуто, через труднощі в комунікації з відповідачем. Позивач має постійне зареєстроване місце проживання, одноособово тривалий час піклується про дитину, за місцем свого проживання влаштувала її до школи, визначила лікаря, який надає первинну медичну допомогу за своєю адресою. Умови проживання дитини з матір`ю цілком прийнятні - дитина має все необхідне для фізичного, духовного та морального розвитку. Всі перелічені обставини свідчать про турботливе та уважне ставлення Позивачки до дитини, до виконання своїх батьківських обов`язків. Проживання дитини окремо від матері негативно вплине на її розвиток, виховання та здоров`я, оскільки ні матір, ні держава не зможе забезпечити належного існування дитини поза межами України. Ухвалою суду від 06.07.2021 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 04.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, розпочато підготовче судове засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору. Ухвалою суду від 04.10.2021 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Валько В.С. про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - відділ по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради; зобов`язано позивача за позовом направити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, копію позовної заяви з додатками. 08.11.2021 засобами електронного зв`язку та 12.11.2021 через канцелярію суду (повторно) від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення, в якому зазначено, що відділ по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради не є правонаступником органу опіки та піклування Заводської районної адміністрації, і відповідно до ЦПК не може бути стороною при розгляді цивільних справ. Ухвалою суду від 18.11.2021 задоволено клопотання представника позивача -адвоката Габуєва Г.Ю. про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування; виключено зі складу третіх осіб у справі - відділ по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради;; зобов`язано позивача за позовом направити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - районній адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, копію позовної заяви з додатками. Ухвалою суду від 08.12.2021 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Валько В.С. про витребування доказів - витребувано від районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, як органу опіки та піклування письмовий висновок, щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи; відкладено підготовче засідання у справі. 19.01.2022 засобами електронного зв`язку та 21.01.2022 через канцелярію суду (повторно) від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району надійшло повідомлення, про те, що на теперішній час [PERSON] , на теперішній час, разом із донькою, [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . В підготовчому судовому засіданні 21.01.2022 представником позивача - адвокатом Валько В.С. долучено до матеріалів справи свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] , у зв`язку з чим, відбулась зміна прізвища позивача з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 21.01.2022 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Валько В.С. про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області; зобов`язано позивача за позовом направити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, органу опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області, копію позовної заяви з додатками; витребувано від виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області письмовий висновок, щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 04.05.2022 засобами електронного зв`язку від органу опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області надійшов акт обстеження житлово-побутових умов проживання. 28.06.2022 засобами електронного зв`язку від органу опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області надійшло рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . Ухвалою суду від 28.07.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка не з`явився, про дату час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Валько В.С. 14.09.2022 року через канцелярію суду надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Повідомив, що заяву про судові витрати буде подано протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника в судове засідання не направив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду 01.09.2022 року. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача: відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду 01.09.2022 та 06.09.2022, відповідно до яких, судові повідстки були отримані наручно уповноваженими особами. Враховуючи зазначене вище, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі у відсутності позивача, відповідачки та представника третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що з 07.06.2013 року позивачка з відповідачем перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 21 липня 2016 року (а.с.9). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2021 року у справі №;334/6486/20 шлюб між сторонами розірвано (а.с.4-5) У шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане повторно 19.02.2021 року (а.с.8). 07.09.2021 року у зв`язку з реєстрацією шлюбу, відбулась зміна прізвища позивача з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.91). Позивач одноособово тривалий час піклується про дитину, за місцем свого проживання влаштувала дитину до школи, про що свідчить Довідка від 09.06.2021 року №48, видана Запорізькою гімназією №47 Запорізької міської ради Запорізької області (а.с.7), та визначила лікаря, який надає дитині первинну медичну допомогу за своєю адресою, про що свідчить декларація №0001-АХМР-АЕА0 (а.с.6). Як вбачається з Рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , №222 від 14.06.2022 року, Орган опіки та піклування дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.141-142). Також комісією було проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини, про що складено відповідний Акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 04.05.2022 року, згідно якого, умови проживання задовільні, приміщення обладнано згідно функціонального призначення, встановлена сучасна побутова техніка, санітарно-гігієнічний стан в нормі, дитина має окрему кімнату та місце для виконання домашніх завдань (а.с.122-123). Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ч.1ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сім`ї, суспільства і держави. Згідно частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У зв`язку із викладеним, вирішуючи даний спір, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси дитини та інші обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, задовольнити. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. При цьому, судом враховано, що в першій заяві по суті спору позивачем вказано орієнтовний розмір судових витрат, які вона планує понести у зв`язку з розглядом справи. Під час судового розгляду представником позивача шляхом подання відповідної заяви повідомлено про подання доказів щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, та призначити судове засідання для розгляду таких заяв сторін.

Outcome: approved