Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що з 17 вересня 2011 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №371. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Спільне проживання та ведення спільного господарства припинили три роки тому, тому позивач бажає розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явилася, 29 серпня 2022 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, 29 серпня 2022 року надав заяву про розгляд справи без його участі, визнання позовних вимог у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст.\~81\~ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як відносини у родині вже не підлягають збереженню. Відповідно до вимог ст.\~112\~Сімейного кодексу\~України і роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~року №\~11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 вересня 2011 року, який зареєстровано виконкомом Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №371. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер. Оскільки, відповідач визнав позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача залишити їй прізвище « [PERSON] » після розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє\~прізвище\~у\~зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, після розірвання шлюбу у позивача є право на вільний вибір прізвища, та вказане право ніким не оспорюється та не обмежується, то відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: approved