Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила встановити додаткові витрати, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] у фіксованій сумі у розмірі 50% всіх вже понесених позивачем витрат на неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що становить 269022,48 грн. та 228241,57 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.04.1996 року по 17.08.2018 року. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільні діти сторін проживають у Польщі та навчаються там. Син сторін [PERSON] навчається у школі (гімназії), а син [PERSON] навчався у коледжі, а з 01.09.2019 року вступив та навчається в університеті. Діти знаходяться на утриманні позивача та вона постійно з ними проживає у Польщі де вони навчаються. З 01.01.2019 року старший повнолітній син [PERSON] , [INFO] , є студентом Економічного університету у Вроцлаві (Польща), про що свідчить договір про прийняття [PERSON] на навчання (платно) на стаціонарну форму на період з 01.01.2019 р. - по 30.09.2021 р. №RD-BR.526.46.2019. Відповідно Економічним університетом у Вроцлаві (Польща), було забезпечено [PERSON] місцем в гуртожитку на кампусі університета (є однією з умов надання тимчасового дозволу на проживання у Польщі) в 2019/2020 навчальному році у кімнаті № 722, згодом змінено на № 820. Молодший син [PERSON] , [INFO] відвідує у Польщі спеціалізовану гімназію «Когіто» та навчався там у 2016-2017, 2018-2019 н.р, і навчається зараз - на період з 01.01.2019 р. по 31.08.2020 р. та з 01.09.2020 р. по теперішній час у вищому навчальному закладі. Молодший син [PERSON] проживає разом із позивачем в орендованій квартирі, де до 01.01.2019 р. також проживав і старший син [PERSON] . Крім того, відповідно старший син [PERSON] через стан свого здоров`я потребує додаткового медичного лікування. Навчання молодшого сина, навчання старшого сина, проживання в гуртожитку та на орендованій квартирі, похідні витрати на проїзд, обов`язкові збори та технічні засоби для навчання своїх дітей, їх лікування позивач забезпечує за свій рахунок. Виходячи з наявних фінансових документів, банківських виписок, чеків тощо, позивач починаючи з кінця 2016 року понесла додаткові витрати на неповнолітніх дітей в сумі 538044,95 грн. та після того, як виповнилось 18 років (повнолітніх дітей) 456483,13 грн. Відповідач участі у додаткових витратах на дітей не приймає, у зв`язку з чим просила позов задовольнити. 03.06.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] набули повноліття [INFO] та [INFO] , відповідно і втратили статус дитини. Діючим законодавством України не передбачено можливості стягнення додаткових витрат на повнолітніх сина, дочку. Постановою ВСУ від 24 лютого 2016р. у справі № 6-1296цс15 зроблено правовий висновок і роз`яснено, що витрати для навчання повнолітньої дитини не можуть стягуватись за ст. 185 СК України. Проте у випадку навчання дитини у батьків залишається обов`язок її утримувати, тому треба звертатись з позовами про стягнення аліментів за ст. ст. 199-184 СК України у загальному порядку. Крім того, кошти на утримані дітей, відповідачем надавалися постійно і систематично до моменту переїзду дітей до Польщі, а саме до вересня 2016 р. На оформлення усіх документів, в т.ч. оплату проїзду позивачки і дітей до місця навчання відповідач витратив 1100 доларів США, а у вересні 2016 року він разом з [PERSON] відкрили спільний картковий рахунок в АТ «Юнікредіт банк», що дозволило відповідачу постійно його поповнювати грошовими коштами, які знімались старшим сином, з відома позивача, і використовувались виключно ними як в межах України, так і закордоном: в Польщі, Австрії, Чехії. Так, відомості з банківської виписки за період з 21.07.2016 року по 10.04.2019 року підтверджують, що відповідачем всього було внесено на рахунок 5 900 Євро 02.08.2016 року, 29.05.2017 року та 25.07.2017 року, які протягом березня 2016 року - липня 2018 року були зняті старшим сином і використані позивачем і дітьми у повному обсязі. Однак, за відсутності джерел поповнень такі кошти швидко скінчились і переводити гроші дітям відповідач більше не міг. Крім того, зазначив, що у провадженні Святошинського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів до досягнення дітьми повноліття та закінчення ними навчання. На підставі викладеного вважає, що він приймав участь в утриманні своїх дітей, а тому у задоволенні позову слід відмовити. 05.08.2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а саме зміна предмету позову. 16.08.2021 року від відповідача надійшли заперечення щодо прийняття до розгляду нової редакції позовної заяви. 26.08.2021 року від відповідача надійшла заява про приєднання доказів до справи. 09.09.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив та заперечення відповідача проти прийняття нової редакції позовної заяви в якій вона зазначила, що відповідач зобов`язаний приймати участь в утриманні їх спільних дітей. 16.09.2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив, що позивач не має права на стягнення додаткових витрат на дітей, оскільки в даному випадку вона повинна звернутися з позовом до суду про стягнення аліментів на дітей до закінчення навчання та в даному випадку такий позов знаходиться на розгляді у Святошинському районному суді м. Києва. 17.01.2022 року від позивача надійшла заява про витребування доказів. 02.02.2022 року від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2022 року нову редакцію позовної заяви [PERSON] залишено без розгляду. 19.08.2022 року від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Спільні діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають та навчаються у Польщі. Як зазначає позивач, діти знаходяться на її утриманні та вона постійно з дітьми разом проживає у Польщі в орендованій квартирі. Позивачем понесені витрати на утримання дітей на загальну суму 994528,10 грн., а тому вона просила стягнути 1/2 частину вже понесених витрат з відповідача на загальну суму 497264,05 грн., яка складається з оплати послуг навчання, квитки, отримання віз, оренди житла, оплата послуг лікарів тощо. Відповідач заперечуючи проти вимог позивача зазначив, що сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] набули повноліття [INFO] та [INFO] , відповідно і втратили статус дитини. Діючим законодавством України не передбачено можливості стягнення додаткових витрат на повнолітніх сина, дочку, на що слід зазначити наступне. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 61296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 СК України не встановлюють обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, норми статті 185 СК України не застосовуються. Такого тлумачення норм матеріального права дотримується і Верховний Суд, про що свідчить судова практика, наприклад: постанова Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі № 466/532/16 ц, від 21.03.2018 року у справі № 478/2108/16-ц, та інших справах. З матеріалів справи вбачається, що спільним дітям сторін, а саме [PERSON] , [INFO] виповнилось 18 років [INFO] , а [PERSON] , [INFO] , виповнилось 18 років [INFO] . Виходячи з вимог ст. 185 СК України витрати, які особа понесла до зазначеного віку , можна розцінювати як додаткові витрати на неповнолітню дитину. Після досягнення повноліття правила ст. 185 СК України на правовідносини сторін не поширюються. З матеріалів справи вбачається, що позивач в обґрунтування заявлених вимог надала документи про здійснені додаткові витрати та надала схему витрат, понесених нею починаючи з кінця 2016 року. Однак, слід зазначити, що надані позивачем документи, а саме квитанції, чеки, договори оренди житла, оплата за гуртожиток, оплата медичних послуг, підтвердження оплати послуг за навчання дітей, придбання особистих речей для дітей (а.с. 11-75, а.с. 89-91, а.с.97-98, а.с. 100, а.с. 105-138) стосуються періоду після досягнення дітьми повноліття, а тому вони не приймаються судом до уваги, оскільки в даному випадку, після досягнення дітьми повноліття правила ст. 185 СК України на правовідносини сторін не поширюються. Окремо слід зазначити, що в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та рішенням суду від 21.07.2022 року позовні вимог задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06.05.2019 року по 25.02.2020 року. В іншій частині вимог відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено та матеріалами справи підтверджено понесення позивачем додаткових витрат на утримання дітей до 18 років на загальну суму 7100,89 грн., які складаються з наступного. Згідно заяви-приєднання №5-20032019/263 від 20.03.2019 року (а.с. 92) позивачем понесені витрати на оформлення паспорту для виїзду [PERSON] за кордон на суму 400,00 грн. (а.с. 93) та 557,32 грн. (а.с. 93). Білоусу [PERSON] , для виїзду за кордон була оформлена страховка відповідно до договору страхування подорожуючого за кордон №МВ2803113 від 04.08.2017 року на суму 1600,00 грн.(а.с. 95), міжнародного страхового договору KRN №1387908 на суму 1000,00 грн. (а.с. 99) та [PERSON] була оформлена страхова відповідно до договору страхування подорожуючого за кордон №МВ2803112 від 04.08.2017 року на суму 1600,00 грн. (а.с. 96), комплексного договору страхування подорожуючого за кордон №21/01-18043339 від 15.08.2016 року на суму 618,57 грн. (а.с. 94). Також [PERSON] та [PERSON] були оформлені візи згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 102), за послуги яких оплачено 1110,00 грн. (по 555,00 грн. за кожну візу) (а.с. 103) та понесено 215,00 грн. витрат на відкриття візи у [PERSON] (а.с. 100). 1/2 частина від понесених позивачем витрат на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] становить 3550,45 грн. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи майновий стан сторін та те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачем, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину понесених нею додаткових витрат в сумі 3550,45 грн. Що стосується пояснень відповідача стосовно того, що ним здійснювалось утримання дітей шляхом перерахунку коштів на рахунок, яки він спільно зі своїм сином [PERSON] відкрили у Банку, то суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідачем не надано виписки банку, яка б підтверджувала здійснення відповідних грошових переказів. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Що стосується стягнення комісії за оформлення паспорту для виїзду за кордон в сумі 39,90 грн. (а.с. 93) та комісії за оформлення віз в сумі 20,00 грн. (а.с. 103), то в цій частині слід відмовити, оскільки банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування. Отже, суд не бере до уваги вимоги позивача про стягнення на її користь суми банківської комісії, оскільки банк було обрано позивачем самостійно, та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи витрат на правничу допомогу, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання їй банківської послуги. Аналогічної позиції дотримується Верховний суд у справі №826/4893/17 в ухвалі від 04 грудня 2019 року. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 908,00 грн. судового збору.

Outcome: partial