Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . В позовній заяві позивач посилається на те, [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на майно, яке належало її чоловіку за його життя, а саме на квартиру [ADDRESS] . На час відкриття спадщини позивач постійно проживала зі своїм чоловіком, а тому вважалась такою, що прийняла спадщину у відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. На початку травня 2021 року позивач отримала лист від державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2, яка повідомила, що після смерті її чоловіка нею була заведена спадкова справа № 67570570, на підставі заяви про прийняття спадщини поданої [PERSON] , який є рідним сином її померлого чоловіка. Відповідач по справі претендує на Ѕ частину квартири, яка була набута чоловіком позивача за його життя, весь цей час вони разом робили ремонти та поліпшували її стан, тощо. На разі позивач може фактично втратити єдине місце для проживання, оскільки відповідач почав їй шантажувати, вимагати сплати коштів за половину квартири, погрожувати висилити її з квартири. Зазначає, що відповідач за життя батька ніколи не цікавився його життям, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вживання, зберігання наркотичних речовин, час від часу коли відповідач приходив до батька додому постійно крав їх пенсію. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі. 17 грудня 2021 року представник відповідача - адвокат Ткаченко С.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначає, що після смерті [PERSON] спадщина була прийнята позивачем та відповідачем у частках по Ѕ спадкового майна. Доводи позивача, що відповідач за життя батька, ухилявся від надання йому допомоги через похилий вік, не цікавився його життям, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вживання, зберігання наркотичних речовин, крав пенсію не відповідають дійсності та не підтвердженні жодним доказом. Покійний батько відповідача, незважаючи на похилий вік не хворів ні на яку тяжку хворобу, більш того, був здоровим військовим пенсіонером та не потребував жодного догляду. Більш того, відповідач потребував допомоги, оскільки є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК і як наслідок, покійний батько допомагав відповідачу. Що стосується посилань позивача, що відповідач не цікавився життям батька, то зтакими доводами неможливо погодитись, оскільки відповідач не рідко спілкувався з батьком та проводив разом час. Доводи щодо того, що відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вживання, зберігання наркотичних речовин жодним доказом не підтверджується та не можуть бути підставою для позбавлення відповідача права на спадкування. Крім того, відповідач звернувся до органів досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення, оскільки позивач та її син йому погрожують. Просив відмовити у позові. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належними чином. Заява її представника про відкладення розгляду справи, не підтверджена належними та допустимими доказами та його неявка визнана судом без поважних причин. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданніпроти позову заперечили, посилаючись на обставини викладенні у відзиві, просили в позові відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є матір`ю відповідача. Померлий [PERSON] не був лежачим, ніяких прирікань на здоров`я в нього не було. Син часто зустрічався зі своїм батьком, спілкувались, телефонували один одному, батько дарував сину подарунки. Відповідач є інвалідом другої групи, батько був його опікуном. Після смерті батька отримував його пенсію. Позивачка неодноразово дзвонила відповідачу з погрозами. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30 січня 2021 року, актовий запис № 374 (а.с. 6). Згідно свідоцтва про шлюб від 19.05.2006 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованого 19.05.2006 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 266. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу: [PERSON] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме квартира [ADDRESS] . Дана квартира належала померлому на підставі Договору дарування квартири від 30.12.2006 року (а.с. 8). Згідно Довідки № 629 від 09.03.2021 року за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , 1952 року народження (а.с. 9). На час відкриття спадщини позивач постійно проживала зі своїм чоловіком, а тому вважалась такою, що прийняла спадщину у відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 Сибірцевою О.В., після смерті [PERSON] , була заведена спадкова справа № 67570570, на підставі заяви про прийняття спадщини поданої [PERSON] (а.с. 11). Згідно Довідки до Акту огляду МСЕК серії 2-18 ВБ № 107768, [PERSON] є інвалідом другої групи (а.с. 40) [PERSON] отримав свідоцтво про прийняття спадщини за законом 10.11.2021, що підтверджується копією свідоцтва. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обстав справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів, 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до вимог 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Статтею 1224 ЦК України встановлено підстави усунення спадкоємців від права на спадкування. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Виходячи із наведених норм та встановлених судом обставин, які підтверджені належними письмовими доказами, поясненнями свідків, встановлено, що [PERSON] , не перебував у безпорадному стані, а наведені у позові обставини, які не підтверджені жодним доказом, не є підставою для усунення від права на спадкування відповідача. Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову. На підстав ст. 1224 ЦК України,

Outcome: dismissed