Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

08.04.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, вимоги у якій обґрунтовує тим, що з серпня 2019 року він проживав без реєстрації шлюбу з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачем, знаходиться на його повному утриманні, оскільки відповідач залишила йому дитину та поїхала, така її поведінка відбувалась неодноразово. [PERSON] не піклується і майже не займається вихованням сина, місця роботи, заробітку не має. Позивач має роботу, дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, характеризується позитивно, добре ставиться до сина. Вважає, що за таких умов дитині буде краще проживати разом із ним. В зв`язку із викладеним, позивач [PERSON] просить суд визначити із ним місце проживання дитини - сина [PERSON] , [INFO] . До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але до початку його проведення надала суду заяву про визнання позову і розгляд справи без її участі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, Сітало Н.М., у письмовій заяві вказала про відсутність заперечень щодо позовних вимог [PERSON] . Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.09.2020 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Сторони у справі у зареєстрованому шлюбі не перебували. Актом квартального комітету №30 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 06.04.2022 року (а.с.8), актом обстеження умов проживання, складеним Службою у справах дітей від 11.04.2022 року (а.с.17) підтверджено, що з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживає син [PERSON] , [INFO] . Дитина знаходиться на повному утриманні батька, забезпечена усім необхідним для розвитку та проживання. Мати дитини - [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, не приймає участі в піклуванні та догляді за сином. Позивач [PERSON] є працевлаштованим з 20.07.2016 року на ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на посаді токаря-карусельника (з ремонту коліс ст.КС-274) в колесопрокатному цеху, на ділянці попередньої механічної обробки коліс. Має задовільну характеристику (а.с.25). В матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Мати дитини [PERSON] з дитиною не проживає, місце її перебування не відоме, дитині матеріально не допомагає, більше п`яти місяців до дитини не приїздила, не телефонує. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд встановив обставини, які характеризують батька дитини [PERSON] , який має місце проживання, є працевлаштованим, характеризується за задовільно, те, що він здійснює догляд та виховання сина [PERSON] , [INFO] , без матері дитини, [PERSON] , яка проживає окремо, участі в житті дитини не приймає, матеріально не допомагає. В контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам, врахувавши висновок органу опіки та піклування, а також беззаперечну позицію відповідача у справі щодо пред`явлених до неї вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] . Згідно зі ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню питання про розподіл судових витрат у справі. На підставі викладеного та ст.ст. 141, 151, 161, 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved