Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

У березні 2022 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.12.2021 о 23 год. 50 хв. на 294 км автодороги Київ-Харків-Довжанський відповідач [PERSON] керував належним йому транспортним засобом марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та порушивши вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з належним позивачам автомобілем марки «VOLKSWAGEN TOURAN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який під керуванням позивача [PERSON] рухався в попутному напрямку у правій смузі для руху, що в свою чергу, продовжив неконтрольований рух і скоїв зіткнення з відбійником. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, пасажир [PERSON] отримала травму. Зокрема, транспортний засіб позивачів отримав пошкодження, які унеможливлюють його подальшу експлуатацію. Згідно постанови Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 20 грудня 2021 року по справі №199/10160/21 винуватцем ДТП визнано відповідача [PERSON] . Цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована АТ «СГ» ТАС» (приватне) згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 9769527 від 30.07.2021, франшиза - 2500,00 грн. Позивачі зазначають, що ринкова вартість автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOURAN», н.з. згідно звіту від 21.12.2021 виконаного представником страхувальника ФОП [PERSON] склала 211379,00 грн. Вартість автомобіля у пошкодженому стані згідно того ж звіту склала 79794,86 грн. Ліміт відповідальності АТ «СГ» ТАС» (приватне) згідно полісу АР 9769527 від 30.07.2021 за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн. Таким чином розрахунок суми страхового відшкодування складається з різниці між лімітом відповідальності за заподіяну [PERSON] майнову шкоду та франшизою (130000,00 грн - 2500,00 грн) та дорівнює 127500,00 грн. Враховуючи викладене та сплачену страховиком АТ «СГ» ТАС» (приватне) позивачам страхову компенсацію в сумі 127500,00 грн, позивачі зауважень чи претензій до страховика не мають. Позивачі вважають, що заподіяна їм внаслідок ДТП майнова шкода відшкодована в неповному обсязі. Відповідно до Звіту №1221 про визначення вартості матеріального збитку та вартості КТЗ ринкова вартість досліджуваного колісного транспортного засобу визначена в розмірі 258128,00 грн без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу складає 191756,59 грн. Ринкова вартість транспортного засобу позивачів у пошкодженому стані без ПДВ становить 66362,03 грн, яка підлягає стягнення з відповідача. Крім того позивачами були понесені додаткові витрати, а саме: відшкодування [PERSON] франшизи за страховим полісом в розмірі 2500,00 грн; витрати на виклик до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з приводу розгляду адміністративної справи відносно [PERSON] 20.12.2021 з використанням орендованого транспорту вартістю 2677,00 грн; витратами за евакуацію належного позивачам автомобіля з місця ДТП в розмірі 3600,00 грн; оплата Звіту №1221 про оцінку майна, виконану ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» в розмірі 3500,00 грн; сплати позивачу [PERSON] робіт з розбирання - збирання (дефектування) автомобіля в сумі 1200,00 грн та перебування транспортного засобу на стоянці з 09 грудня 2021 по 08 січня 2022 року в сумі 2170,00 грн. Загальна сума перелічених додаткових витрат складає 15647,00 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. Загальна вартість майнової шкоди заподіяної відповідачем позивачам становить 82009,03 грн (66362,03 грн + 15647,00 грн). Крім того позивачі вважають, що протиправними діями відповідача їм було завдано душевних та фізичних страждань, завдано глибоку психологічну травму через відсутність протягом певного часу можливості працювати, користуватися транспортним засобом тощо. Тому позивачі оцінюють завдану їм моральну шкоду в розмірі по 20000,00 грн кожному. Посилаючись на викладені обставини позивачі просили стягнути з відповідача на їхню користь матеріальні витрати в розмірі 82009,03 грн, моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн, 10000,00 грн за надання правничої допомоги та сплачений судовий збір в розмірі 3473,40 грн. Ухвалою судді від 12.05.2022 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 15.06.2022, яке було відкладене на 21.07.2022 у зв`язку з відсутністю інформації про належне повідомлення всіх учасників справи. 21 липня 2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому позов він визнав частково та зазначив, що лише водій [PERSON] , який керував транспортним засобом і є одноосібним власником є належним позивачем по даній справі, а дружина позивача [PERSON] - [PERSON] є неналежним позивачем по справі, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо того, що позивачка [PERSON] є співвласником авто, чи втратила свої особисті заощадження стосовно ремонту авто чи його придбання. Щодо моральної шкоди, завданої [PERSON] , то в матеріалах справи немає навіть висновку судово - медичної експертизи про ступінь тяжкості отриманих пошкоджень здоров`я, а є лише довідка про незначні пошкодження позивачки. Тобто, невідомо де, коли та за яких обставин нею вони були отримані. Крім того позивачка [PERSON] не займалася безпосередньо отриманням всіх документів щодо ремонту авто та його транспортування, зберігання тощо, а тому її позовні вимоги не доведені. Щодо вимог про стягнення з відповідача суми матеріальних збитків внаслідок ДТП відповідач не в повній мірі погоджувався з визначеній у експертному дослідженні ринковій вартості досліджуваного КТЗ, яка була проведена без його присутності і без повідомлення його про місце та час такого огляду. Однак коштів для проведення аналогічного дослідження він не має. Вважає суму невідшкодованих збитків в розмірі 66362,03 грн завищеною. Щодо відшкодування матеріальних збитків в сумі 15647,00 грн, які складаються з додаткових витрат, то відповідач з ними погоджується. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди відповідач вказав, що вимоги про стягнення моральної шкоди на кожного з відповідача в сумі 20000,00 грн є завищеними, а позивачка [PERSON] взагалі не надала суд доказів спричинення їй моральної шкоди, бо сам факт перебування пасажира в салоні авто ще не є підставою для морального відшкодування з огляду на те, що пасажир не є водієм, не є власником, не поніс особисто матеріальних збитків щодо придбання авто, його ремонту тощо. Стосовно позивача [PERSON] , то формальні підстави для стягнення моральної шкоди мають місце, але вони не доведені матеріалами справи та не обґрунтовані в позовній заяві, а сума в 20000,00 грн є явно завищеною. Щодо витрат по сплаті судового звертав увагу на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» при поданні фізичною особою позову про стягнення моральної шкоди позивач сплачує 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатним осіб. Тому позивачі повинні були подати дві квитанції про сплату судового збору в розмірі 2481,00 грн. А тому слід винести ухвалу про залишення позовних вимог без руху. Стосовно стягнення матеріальних витрат на надання правничої допомоги зазначив, що сума адвокатських послуг є завищеною, а надана квитанція про отримання грошової суми за роботу правника в розмірі 10000,00 грн не має печатки та відсутні дані про номер розрахункового рахунку отримувача коштів. дана справа не є складною, позовні вимоги в більшій частині він визнає, жодних клопотань заявляти в даній справі потреби немає. Тому просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу (а.с.118-124). У судовому засіданні 20 вересня 2022 року позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали поданий позов та просили його задовольнити (а.с. 77). Представник позивачів адвокат Асєєв Є.В., посилаючись на викладені у позові обставини, також підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі, поданий відповідачем відзив просив до уваги не брати. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 155). У судове засідання не з`явився представник третьої особи, повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли (а.с. 154). Суд, заслухавши позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Амур - Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська 20 грудня 2021 року, яка набрала законної сили 31 грудня 2021 року, встановлено, що 08 грудня 2020 року о 23 год. 50 хв. на 294 км автодороги Київ-Харків-Довжанський відповідач [PERSON] керував транспортним засобом марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та, порушивши вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN TOURAN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку у правій смузі для руху, який, у свою чергу, продовжив неконтрольований рух і скоїв зіткнення з відбійником. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було визнано відповідача [PERSON] , та накладено на нього стягнення в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (а.с. 12). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №020156 від 09.12.2021, складеного відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП вбачається, що транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport», яким керував [PERSON] під час вчинення ДТП, належить [PERSON] (а.с.11). Власником автомобіля VOLKSWAGEN TOURAN, реєстраційний номер [NUMBER] , є позивач [PERSON] (а.с.158-160). Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» [PERSON] , реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована АТ «СГ» «ТАС» (приватне) згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 9769527 від 30.07.2021, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 130 000,00 грн., франшиза - 2500,00 грн, що підтверджується листом страховика від 17.02.2022 №00442/0122 (а.с. 13). Відповідно до звіту №1221 про оцінку майна, складеного Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи», складеному на замовлення позивача [PERSON] ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN TOURAN, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 258128,00 грн, вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу, без ПДВ, становить 191756,59 грн Щодо відшкодування майнової шкоди Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише у разі, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, частиною 2 статті 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести наступні факти: неправомірність поведінки особи, тобто будь-якої поведінки, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди: втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є підставою для відшкодування завданої шкоди. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Системний аналіз указаних положень законодавства дає підстави для висновку, що фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу). Статями 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди відповідальність щодо сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) покладається на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином саме позивач [PERSON] , якому транспортний засіб належить на праві власності, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну, за рахунок завдавача шкоди [PERSON] , оскільки розмір завданої шкоди перевищує страхову виплату. В свою чергу позовні вимоги про відшкодування завданих матеріальних збитків позивачці [PERSON] , яка не є власником транспортного засобу, до задоволення не підлягають. Як вбачається з листа страховика від 17.02.2022 №00442/012, на підставі наданих позивачем [PERSON] документів стосовно дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 08 грудня 2021 року, страховиком відповідача [PERSON] АТ «СГ» «ТАС» (приватне) було прийнято рішення про виплату позивачу 127500,00 грн. Оскільки потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, особа, яка завдала шкоди згідно із статтею 1194 ЦК України має відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відповідач [PERSON] не спростовував розміру завданих позивачу [PERSON] збитків, іншого висновку експерта до суду не надав, тому має відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди, визначеним відповідно до звіту №1221 про оцінку майна і страховою виплатою, що становить 64256,59 грн (191756,59 грн - 127500,00 грн). З огляду на викладене, суд не погоджується з визначеною позивачем [PERSON] сумою завданих збитків в розмірі 66362,03 грн, оскільки вказана сума відповідно до звіту №1221 про оцінку майна становить ринкову вартість КТЗ у пошкодженому стані та не може вважатися розміром завданих збитків. Суд не приймає посилання відповідача на те, що експертне дослідження ринкової вартості досліджуваного КТЗ було проведено без його присутності і без повідомлення його про місце та час такого огляду, оскільки дане твердження спростовується наявним у справі повідомленням [PERSON] про дату та місце проведення огляду пошкодженого автомобіля та копією поштової квитанції (а.с.33). При цьому судом враховується, що повідомлення про дату проведення огляду (17 грудня 2021 року о 09 год.) було направлено відповідачу лише 14 грудня 2021 року та відповідач міг його вчасно не отримати. Однак жодних доказів на підтвердження дій відповідача, спрямованих на отримання іншого висновку щодо розміру завданих збитків чи на оспорювання експертного висновку, підготовленого на замовлення позивача, матеріали справи не містять. Тому суд вважає, що посилання відповідача у відзиві на те, що розмір завданої шкоди є завищеним, ґрунтується лише на його припущеннях та не може бути прийняте судом. Щодо понесених додаткових витрат позивачів на загальну суму 15647,00 грн слід зазначити наступне. Позивач зазначав, що додаткові витрати складаються із: відшкодування [PERSON] франшизи за страховим полісом в розмірі 2500,00 грн; витрати на виклик до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з приводу розгляду адміністративної справи відносно [PERSON] 20.12.2021 з використанням орендованого транспорту вартістю 2677,00 грн; витратами за евакуацію належного позивачам автомобіля з місця ДТП в розмірі 3600,00 грн; оплата Звіту №1221 про оцінку майна, виконану ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» в розмірі 3500,00 грн; сплати позивачу [PERSON] робіт з розбирання - збирання (дефектування) автомобіля в сумі 1200,00 грн та перебування транспортного засобу на стоянці з 09 грудня 2021 по 08 січня 2022 року в сумі 2170,00 грн. На підтвердження понесених додаткових витрат позивачем було надано: квитанцію №45 Товариства з обмеженою відповідальністю «АБС-61» щодо послуг «ВАШЕ» ТАХІ від 20.12.2021, маршрут: м. Полтава - м. Дніпро (вул. Новоселівська, 9), вартість послуги 2677,00 грн (а.с.27); квитанцію №063345 ФОП [PERSON] , вартість послуги 3600,00 грн (а.с.28); акт виконаних робіт 300008012022, виконаних СПД ФОП [PERSON] за дефектування авто VOLKSWAGEN TOURAN, реєстраційний номер [NUMBER] , на суму 1200,00 грн та за стоянку за період часу з 09.12.2021 до 08.01.2022 - на суму 2170,00 грн та рахунок 300008012022 від 08.01.2022 на суму 3370,00 грн (а.с.29); копію звіту №1221 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку та вартості КТЗ у пошкодженому стані) автомобіля VOLKSWAGEN TOURAN, реєстраційний № [NUMBER] , виконану ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» та акт прийому - передачі робіт по незалежній оцінці відповідно до якого вартість робіт по незалежній оцінці становить 3500 грн (а.с.30-34). У відзиві на позов відповідач погодився з додатковими витратами позивача та не заперечував проти їх задоволення. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 36.6. статті 36 цього закону визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. З огляду на викладене, додаткові витрати позивача, пов`язані із прибуттям до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з приводу розгляду адміністративної справи відносно [PERSON] 20.12.2021, оплатою Звіту №1221 про оцінку майна, вартістю робіт з розбирання - збирання (дефектування) автомобіля та перебування транспортного засобу на стоянці, а також франшиза в сумі 2500,00 грн мають бути відшкодовані особою, яка завдала шкоди, а саме відповідачем [PERSON] . Однак щодо відшкодування витрат позивача в сумі 3600,00 грн, понесених на евакуацію пошкодженого автомобіля, суд зазначає наступне. Як було зазначено на підтвердження витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля позивачами було надано квитанцію №063345 форми №ПО-Д2 ФОП [PERSON] , відповідно до якої вартість послуги становила 3600,00 грн (а.с.28). Суд зазначає, що відповідно до додатку до Інструкції по використанню форм документів суворої звітності, що застосовуються для оформлення замовлень та розрахунків із споживачами за побутові послуги, затвердженої наказом Укрсоюзсервісу від 29.09.1995 №8, форма № ПО-Д2 призначена на виконання послуг, що надаються в присутності замовника. Пунктом 2.3. даної Інструкції визначено, що під час оформлення замовлення виконавець заповнює у формах: найменування господарюючого суб`єкта, його ідентифікаційний код, адресу, телефон (або проставляє штамп підприємства з цими даними); дату приймання та термін виконання замовлення; дані замовника (прізвище, адресу, телефон); найменування замовлення, його опис, характеристику робіт; вартість замовлення згідно з кошторисом або розрахунок вартості; інші відомості, передбачені формою документа. В той же час квитанція форми №ПО-Д2 не містить даних замовника, а містить лише вказівку на автомобіль - «Фольцваген - тоуран» [NUMBER] , та не містить найменування замовлення, його опис, характеристику робіт, тобто виконавцем робіт графа «Найменування послуги» не заповнена. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зазначила наступне (п.81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Крім того Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі №2-879/13 вказав, що відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. Враховуючи вищезазначене суд вважає, що витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля не були доведені позивачами належними доказами, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Інші додаткові витрати позивача в сумі 12047,00 грн (15647,00 грн - 3600,00 грн) доведені належним чином, а тому підлягають до стягнення із завдавача шкоди - відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , як власника транспортного засобу. Щодо відшкодування моральної шкоди Згідно зі статтями 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року(з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача під час керування автомобілем та шкодою нанесеною автомобілю позивача, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для відшкодування останньому завданої моральної шкоду. Суд погоджується з твердженням позивача [PERSON] про те, що протиправними діями відповідача йому було завдано душевних та фізичних страждань, завдано психологічну травму через відсутність протягом певного часу можливості працювати, користуватися транспортним засобом. Враховуючи докази надані позивачем [PERSON] , суд дійшов висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути 3 000,00 грн моральної шкоди, яка була завдана позивачу неправомірними діями відповідача, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. Що ж стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачці [PERSON] суд зазначає наступне. У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовуються правила частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з якими якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У статті 1188 ЦК України об`єднано як відшкодування шкоди одній або іншій особі, так і відшкодування шкоди третім особам, особами, які спільно завдали шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. При цьому, у першому випадку (частина перша статті 1188 ЦК України) йдеться про відшкодування шкоди особою /особі, вказаній у частині другій статті 1187 ЦК України, то у частині другій статті 1188 ЦК України мова йде про відшкодування особами, які спільно завдали шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, шкоди третій особі, наприклад пасажиру. Третіми особами у розумінні частини другої статті 1188 ЦК України є будь-які особи, що не є володільцями джерел підвищеної небезпеки, які взаємодіють. До таких третіх осіб належать, зокрема пішоходи, пасажири (у тому числі пасажири взаємодіючих джерел підвищеної небезпеки). За приписами частини другої статі 1188 ЦК України перед пасажиром повинні нести відповідальність солідарно обидва водії незалежно від вини кожного з них. Отже у відносинах між володільцями джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдано шкоди, та іншими особами, яким завдано такої шкоди, діє принцип відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки незалежно від їх вини. Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Висновок суду базується на висновках Верховного Суду, всиновлених у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 180/115/18. Тобто у випадку, коли шкода була б завдана пасажиру водія [PERSON] [PERSON] , вина не має значення, оскільки обидва водія [PERSON] та [PERSON] керували автомобільним транспортом як джерелом підвищеної небезпеки та відповідно повинні нести перед пасажиром солідарну відповідальність за завдану шкоду. Однак жодного доказу на підтвердження завданої шкоди позивачці [PERSON] внаслідок вказаного ДТП матеріали справи не містять. Подана позивачкою [PERSON] довідка №14823 КП «1-ої міської клінічної лікарні» ПМР про те, що [PERSON] зверталася 10 грудня 2021 року щодо травми (підкреслено, зокрема «побутова», «ДТП»): «пошкодження капсульно - зв`язкувального апарату шийного відділу хребта, забій грудної клітки, забій прик. гематома в/тр лівої гомілки» не доводить того, що вказані травми позивачка отримала саме під час перебування в якості пасажира в автомобілі марки «VOLKSWAGEN TOURAN», коли сталася дорожньо - транспортна пригода, яка мала місце 08 грудня 2021 року о 23 год. 50 хв. При цьому судом також проаналізовано зміст постанови Амур - Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська 20 грудня 2021 року, в якій в якості доказу вини [PERSON] суд посилався на письмові пояснення лише [PERSON] . Проте вказана постанова не підтверджує того, що в салоні автомобіля під час ДТП знаходилася позивачка [PERSON] . З огляду на положення статей 77, 81 ЦПК України, в задоволенні позову [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити також. Таким чином суд доходить висновку, що на користь позивача [PERSON] із відповідача [PERSON] підлягає до стягнення завдана шкода на загальну суму 79303,59 грн (64256,59 грн + 12047,00 грн +3000,00 грн). В задоволенні ж позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі Щодо судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження повноважень представника позивачів адвокатом Асєвим Є.В. було надано ордер ПТ №035564 на надання правової допомоги, витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі №21-12 від 21.12.2021 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.8-10). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачами та їх представником було долучено розрахунок професійної правничої допомоги, відповідно до якого адвокатом було витрачено 20 годин, вартість допомоги погоджена з клієнтом в розмірі 500,00 грн за годину та складає 10000,00 грн (а.с.35); квитанцію №21-12 від 21 грудня 2021 року відповідно до якої позивачами було сплачено адвокату Асєєву Є.В. 10000,00 грн (а.с.36). Положеннями статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 цього закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Судуу постанові від 06 листопад 2019 року у справі № 817/66/16, системний аналіз положень статейЗакону України 26 та 27 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21. Також Верховний Суд у постанові від 20 липня 2021 року у справі N 922/2604/20 зазначив, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. З огляду на вищезазначене витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі, поданій стороною позивача, який визначає лише характер угоди, об`єм повноважень адвоката та обмеження його повноважень не є договором про надання правової допомоги в розумінні пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Представник позивачів в судовому засіданні підтвердив, що договір про надання правової допомоги не укладався. Таким чином, з огляду на відсутність в матеріалах справи договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного між позивачами [PERSON] та [PERSON] та адвокатом Асєєвим Є.В., що в свою чергу не дає суду можливості пересвідчитись у дійсній домовленості позивачів та її представника щодо розміру адвокатського гонорару,у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. Щодо сплаченого судового збору слід зазначити наступне. З квитанції №29-12895808/С від 29.03.2022 вбачається, що [PERSON] при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 992,40 грн (а.с.1). З квитанції №29-12895771/С від 29.03.2022 вбачається, що [PERSON] при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 3473,40 грн (а.с. 2). Всього позивачами сплачено судовий збір на загальну суму 4465,80 грн. Враховуючи те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] заявили одночасно вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, то кожен із позивачів мав сплатити по 1984,80 грн (992,40 грн * 2). Тобто загальна сума судового збору мала б становити 3969,60 грн (1984,80 грн * 2). У зв`язку з цим суд роз`яснює положення пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до частини 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. В той же час в абзаці другому пункту 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами) зазначено про те, що закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із кількох позивачів у справі; визначальним у такому разі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд не приймає заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов про те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» при поданні фізичною особою позову про стягнення моральної шкоди позивач сплачує 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатним осіб, а отже позивачі повинні були подати дві квитанції про сплату судового збору в розмірі 2481,00 грн, оскільки така вимога відповідно до підпункту 5 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» стосується позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи вищезазначене та у зв`язку із частковим задоволенням позову [PERSON] в сумі 79303,59 грн на відшкодування матеріальної шкоди,тобто 96,7 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню в цій частині судовий збір в сумі 959,65 грн, а у зв`язку із частковим задоволенням позову [PERSON] в сумі 3000,00 грн на відшкодування моральної шкоди,тобто 15 % від суми позову, то з відповідача в цій частині підлягає стягненню судовий збір в сумі 148,86 грн. Всього із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір у сумі 1108,51 грн (959,65 грн +148,86 грн). У зв`язку з відмовою у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі судові витрати слід віднести на рахунок позивачки. На підставі викладеного та,

Outcome: partial