Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2021 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до відповідачів про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 21.12.2019 між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] (далі - відповідач-2) був укладений договір поставки №21/12/2019 від 21.12.2019 на загальну суму 110 950,50 грн., згідно умов якого відповідач-2 зобов`язалась передати у власність позивача замовлення, характеристики якого, кількість та вартість, а також строки поставки визначались сторонами в Специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною даного договору, а позивач зобов`язався прийняти товар та своєчасно сплатити його вартість на умовах, які вказані в даному договорі. Пунктом 4.1.1 зазначеного договору передбачено, що покупець здійснює оплату за товар в наступному порядку: 70 % вартості товару визначеного у Специфікації (попередня оплата) та 30% вартості товару визначеного у Специфікації сплачується протягом 3-ох банківських днів з моменту поставки товару на об`єкт вказаний у п. 2.9 договору. Позивач 21.12.2019 здійснив передоплату товару відповідачу-2 на загальну суму - 77952,50 грн. Відповідно товар мав бути переданий покупцю через 35-40 робочих днів, тобто не пізніше 10.03.2021. Поставка товару не була зроблена в строк, а на дзвінки позивача з вимогою виконання умов договору менеджер відповідача-2 надала позивачу телефон директора ТОВ "Рубіжанський Паркет" (далі - відповідач-1). Позивач телефонував по кілька разів на тиждень до директора ТОВ "Рубіжанський паркет" Щапіна І.С. та отримував постійні відмовки та перенос термінів поставки. Також, з метою поставки товару в найкоротший термін, позивач пішов на поступки та погодився на заміну середнього шару з породи дерева "дуб" на "березу". Позивачем 27.04.2021 до відповідача-2 була надіслана претензія з вимогою виконання взятих на себе зобов`язань згідно договору поставки оплаченого товару. Крім того, 19.05.2021 позивачем було зроблено доплату згідно специфікаціії та товарного чека. Товар, а саме паркетну дошку, позивачем було отримано 19.05.2021, про що свідчить акт прийому-передачі товару, при цьому товар було прийнято із зауваженнями, які внесено до акту, адже маркування на пачках явно не збігалось з вмістом, тому були деякі сумніви в метражі поставки. У подальшому, 24.09.2021 під час виконання монтажних робіт, майстер з монтажу помітив, що верхній шар три-шарової дошки відклеївся, потім друга, третя і як виявилось кожна 5-7 дошка має такі ж дефекти, що явно не відповідає якості паркетноії дошки, яка заявлена в специфікації. Разом з тим, у телефонній розмові з позивачем, відповідачі визнали факт поставки неякісного товару. Позивач 30.09.2021 відправив претензію до відповідача-2 з вимогою врегулювати дану ситуацію, розірвавши договір та повернення сплачених коштів. Крім того, 08.10.2021 товар було повернуто відповідачу-2, про що складено акт прийому-передачі (повернення) товару. Разом з тим, відповідачі ніяк не відреагували на вимоги позивача про розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів, тому позивач змушений захищати свої права в суді. На підставі викладеного, позивача просив суд: - розірвати договір №21/12/19 від 21.12.2019, укладений між позивачем та відповідачем-1; - стягнути з відповідача-1 на користь позивача вартість неякісного товару з різницею у сумі 194 650,00 грн. - стягнути з відповідача-2 на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.01.2022 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлені належним чином, відзивів на позовну заяву не подали. Оскільки відповідачі про розгляд справи повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву не подали та не повідомили причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що було вказано в судовому засіданні, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21.12.2019 між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір поставки №21/12/2019 від 21.12.2019 на загальну суму 110 950,50 грн., згідно умов якого відповідач-2 зобов`язалась передати у власність позивача замовлення, характеристики якого, кількість та вартість, а також строки поставки визначались сторонами в Специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною даного договору, а позивач зобов`язався прийняти товар та своєчасно сплатити його вартість на умовах, які вказані в даному договорі. Пунктом 4.1.1 зазначеного договору передбачено, що покупець здійснює оплату за товар в наступному порядку: 70 % вартості товару визначеного у Специфікації (попередня оплата) та 30% вартості товару визначеного у Специфікації сплачується протягом 3-ох банківських днів з моменту поставки товару на об`єкт вказаний у п. 2.9 договору. Позивач 21.12.2019 здійснив передоплату товару відповідачу-2 на загальну суму - 77952,50 грн., що підтверджується товарним чеком №21/12-02 від 21.12.2019. Товар, а саме паркетну дошку, позивачем було отримано 19.05.2021, про що свідчить акт прийому-передачі товару, при цьому товар було прийнято із зауваженнями, які внесено до акту, адже маркування на пачках явно не збігалось з вмістом, тому були деякі сумніви в метражі поставки. У подальшому, 24.09.2021 під час виконання монтажних робіт, майстер з монтажу помітив, що верхній шар три-шарової дошки відклеївся, потім друга, третя і як виявилось кожна 5-7 дошка має такі ж дефекти, що явно не відповідає якості паркетноії дошки, яка заявлена в специфікації. Разом з тим, у телефонній розмові з позивачем, відповідачі визнали факт поставки неякісного товару. Позивач 30.09.2021 відправив претензію до відповідача-2 з вимогою врегулювати дану ситуацію, розірвавши договір із поверненням сплачених коштів. Крім того, 08.10.2021 товар було повернуто відповідачу-2, про що складено акт прийому-передачі (повернення) товару. Разом з тим, відповідачі ніяк не відреагували на вимоги позивача про розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів. Первинна ціна на паркетну дошку згідно договору 21/12/19 від 21.12.2019 та Специфікації поставки 21/12-02 становить 969 грн/кв.м., тобто за 114,5 кв.м. загальна ціна становить 110 950.50 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 710 ЦК України у разі відмови покупця від договору та повернення продавцю товару неналежної якості покупець має право вимагати відшкодування різниці між ціною товару, встановленою договором, і ціною відповідного товару на момент добровільного задоволення його вимоги, а якщо вимогу добровільно не задоволено продавцем, - на момент постановлення судом рішення. З моменту укладання договору ціна на продукцію заявленої якості істотно збільшилась і станом на дату подання позову до суду становила 1700 грн/кв.м., тому у відповідності до ч.4 ст. 710 ЦК України, з відповідача підлягає до стягнення різниця між ціною товару встановленою договором від 21.12.2019 та ціною відповідного товару на момент ухвалення рішення у вказаній справі, що становить суму 83 699,50 грн., згідно наданого розрахунку позивача, який досліджено та перевірено судом. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положення ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1, 3 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно з приписами ст. ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про розірвання договору поставки №21/12/2019, укладеного 21.12.2019 між [PERSON] та ФОП [PERSON] та стягнення на користь позивача грошових коштів у сумі 194 650,00 грн., що складається із сплаченої позивачем суми за товар у сумі 110 950,50 грн. та різниці між вартістю товару у сумі 83 699,50 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства(зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). Пункт 5 частини першої статті 4 Закону «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК і статей 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц. Виходячи із системного аналізу наведених норм закону, [PERSON] , як споживач має право на відшкодування моральної шкоди, що полягає в тому, що позивач довгий час перебуває в стресовому стані, адже гроші за товар заплачені, паркет повернуто відповідачу-1, при цьому ніяких дій з боку відповідачів не прийнято. Також, позивач був змушений понести додаткові витрати на замовлення паркету у іншого виробника, причому через підвищення цін на відповідну продукцію позивач був вимушений замовити паркет з гіршими заявленими характеристиками за істотно більшу суму грошей та додатково чекати на його виготовлення. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 15 000 грн На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. На підставі викладеного та враховуючи вимоги розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню, з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 15 000,00 грн. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі встановленому ст. 4 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного та

Outcome: approved