Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Брайтейко звернувся до суду з даним позовом у якому просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрованого на товарній біржі «Одеська товарна біржа» за реєстраційним номером 80/99, від 30 січня 1999 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсним та визначити, що розмір часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] становить по 1\\2 частині кожному. Позов вмотивовано тим, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . Позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач свого представника до суду не направив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на товарній біржі «Одеська товарна біржа» за реєстраційним номером 80/99, укладеного 30 січня 1999 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір за яким останні придбали у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір зареєстровано в Одеському КП «ОМБТІ та РОН» 02.02.1999р. Частки власності покупців не визначалися. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] і позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті останньої. Згідно листа Приморської державної нотаріальної контори у м.Одеса від 29.12.2021р. позивачу запропоновано звернутися до суду для визначення часток між співвласниками у квартирі [ADDRESS] . Крім цього нотаріус зазначив, що наданий позивачем Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.01.1999р. №80\\99 укладений з порушеннями діючого на той час законодавства, тобто оспорював його. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Суд встановив, що оспорюваний Договір купівлі-продажу був зареєстрований в у відповідному органі бюро технічної інвентаризації, а отже, наявні у справі докази підтверджують право власності спадкодавця та самого позивача по справі на вказану квартиру. Відповідно до п.4\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~в редакції 2003р. до правовідносин, які виникли до 01.01.2004р. застосовуються норми\~ЦК\~УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, а тому оскільки спірна угода укладена до вступу в дію Цивільного кодексу України, то правовідносини регулюються ЦК УРСР (1963р.). Суд зазначає, що відповідно до\~ст. 3 ЦК УРСР\~та ст.2 Основ цивільного законодавства Союзу РСР і республік, положення Цивільного кодексу УРСР\~мають пріоритет перед\~Законом України «Про товарну біржу», у тому числі враховуючи вимоги ч.2 ст.74 Основ цивільного законодавства Союзу РСР і республік щодо застосування до продажу на біржах загальних правил про купівлю-продаж. Згідно\~ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу»\~біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ч. 1\~ст. 128 ЦК України 1963 року\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до\~ст. 153 ЦК України 1963 року\~договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Відповідно до\~ст. 227 ЦК України 1963 року\~договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 ЦК України 1963 року). Згідно ч. 2\~ст. 47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання договору, якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~та ч. 1 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановивши, що договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано та виконано сторонами, єдиним спадкоємцем майна померлого співвласника квартири [PERSON] - є позивач, якому нотаріусом фактично було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, тобто суд приходить до висновку, що у даній справі спадкові права останнього підлягають судовому захисту, оскільки він позбавлений права захистити відповідні права у позасудовому порядку. Однак, відповідачами по справі мають бути особи, які дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення, тобто продавець зазначеної квартири. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами\~статті 51 ЦПК України\~суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення спору щодо визнання вказаного Договору дійним без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Таким чином суд вважає що позов в частині визнання оспорюваного Договору дійним задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до Одеської нової біржі, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів, що вказаний ним відповідач порушив його права чи інтереси. Щодо іншої вимоги, суд вважає, що оскільки квартиру придбано за Договором позивачем та [PERSON] без зазначення певних часток, то на підставі ст.357ч.1 ЦК України, суд вважає за можливе визначити, що розмір часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] становить по 1\\2 частині кожному. На підставі викладеного,

Outcome: partial