Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 24.11.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №3147 та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] . Позовна заява обгрунтована тим, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Сторони проживають окремо, сімейні стосунки не підтримують, не пов`язані спільним побутом, мають різні погляди на виховання дітей та розбіжності щодо вирішення життєвих питань. Як наслідок між подружжям відсутні нормальні сімейні стосунки, взаємоповага один до одного та довіра, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача. Діти з часу припинення стосунків проживали разом з відповідачем. За домовленістю з відповідачем, 23.08.2022 укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, за яким донька [PERSON] проживатиме з матір`ю, син [PERSON] проживатиме з батьком. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 29 серпня 2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам наданий час для подання заяв по суті. Сторони, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились. Позивач подав заяву в якій повідомив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути без його участі. Відповідач подала заяву, згідно з якою просить справу розглянути без її участі, час на примирення непотрібен, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , з батьком. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.11.2007 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24.11.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №3147. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони погодили, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживатиме з матір`ю, а дитина [PERSON] , [INFO] , з батьком. Сумісне життя сторін не склалося. На цей час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, за таких обставин подальше збереження шлюбу є недоцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Сторони погодили, що дитина [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу проживатиме з матір`ю [PERSON] . Також позивачем заявлено вимогу про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Розглядаючи цю позовну вимогу, суд виходить з того, що сторонами укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Згідно цього договору сторони погодили, що дитина [PERSON] проживатиме разом з матір`ю, дитина [PERSON] проживатиме з батьком. Цей договір було нотаріально посвідчено 23.08.2022 та зареєстровано в реєстрі за №1044. Відповідно ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.1,ч.4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч.1 ст. 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.4 ст. 157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За таких обставин, оскільки батьками досягнута згода щодо визначення місця проживання дітей та разом з тим просять суд визначити місця проживання дитини [PERSON] , 2010 року народження, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні цієї вимоги. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час немає. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач заявила про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища отриманого при його реєстрації, що відповідає положенню закону, а тому після розірвання шлюбу відповідачу залишається прізвище « [PERSON] ». Про розподіл судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved