Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренкова Наталія Володимирівна, Новомосковська міська рада, в якому вона просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті матері є вона, брат - відповідач у справі та батько [PERSON] , який прийняв фактично спадщину у вигляді 1/6 частини будинку, оскільки був зареєстрований у будинку разом з матір`ю. Брат [PERSON] 22.07.2021 року отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину вищевказаного домоволодіння. Позивач також звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачу свідоцтва, оскільки нею не був наданий оригінал договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] . Оригіналу договору купівлі-продажу у позивача немає. Відсутність правовстановлюючих документів на будинок унеможливлює оформлення спадкових документів на будинок після смерті матері. Крім того, [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частин домоволодіння [ADDRESS] . Позивач є єдиною спадкоємицею після смерті батька, оскільки він склав заповіт на її ім`я, згідно якого все своє рухоме та нерухоме майно він заповідав їй. У встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріуса с заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки позивачем не був наданий оригінал договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , а також в зв`язку з тим, що за життя батька частка у спільному майні подружжя на житловий будинок виділена не була, право власності на неї в Державному реєстрі речових прав не реєструвалось, тому частка спадкодавця у спільному майні не визначена. Враховуючи, що позивач в позасудовому порядку не може усунути такі порушення її прав спадкоємця, звернулася до суду з зазначеним позовом. Відзивів на позов не надходило. Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 червня 2022 року витребувано копії спадкових справ, що заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 05 вересня 2022 року ухвалою суду закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач та/або його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Просить їх задовольнити на підставі поданих доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Спіренкова Н.В. в судове засідання не з`явилась, у своєму клопотанні просив розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позовної заяви, а також докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , у віці 71 років, про що 19 серпня 2017 року Новокодацьким районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 1416, що вбачається з копії свідоцтва про смерть. Позивач у справі - [PERSON] (дівоче [PERSON] ), згідно свідоцтва про народження [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 129, 130, 131, 132, 167-174). З копії спадкової справи № 41/2017 вбачається, що 11 вересня 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Спіренкової Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . З довідки виконкому Орлівщинської сільської ради Новомосковського району від 11 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] зареєстрована та мешкала до дня смерті в будинку [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] . Окрім позивача з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] звернувся брат позивачки [PERSON] та батько позивача - [PERSON] .. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу будинку від 13 квітня 2010 року [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] (а.с. 153). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 267003251 від 22 липня 2021 року - власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 186). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, вбачається, що [PERSON] з 30 грудня 1967 року і по день смерті перебувала в шлюбі з [PERSON] (а.с. 159, 160- 178). Тобто будинок [ADDRESS] був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що спорів щодо розміру часток у спільній сумісній власності подружжя не мало, то розмір частки кожного складав по 1/2. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частини будинку [ADDRESS] , і частка кожного із спадкоємців за законом складала по 1/6 частині. 22 липня 2021 року нотаріусом Спіренковою Н.В. у вказаній спадковій справі на ім`я [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , яке складається з 1/6 частини будинку [ADDRESS] (а.с. 190). Постановою нотаріуса Спіренкової Н.В. від 28 вересня 2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку [ADDRESS] , тому як позивачем не було надано оригіналу договору купівлі-продажу будинку (а.с. 197-199). Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] не видавалося. Таким чином, позивач будучи одним із спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , прийняла спадщину у вигляді 1/6 частини будинку [ADDRESS] , однак не може оформити свої права стосовно частини спірного будинку. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , у віці 82 роки, про що 01 лютого 2021 року виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровській області складений відповідний актовий запис № 30 (а.с. 202). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщину у вигляді 2/3 будинку [ADDRESS] (що складається з 1/2 частини вказаного будинку, придбаного в шлюбі за договором; а також 1/6 частки - отримано у спадок, на яку свідоцтво про право на спадщину не видавалося, однак прийнята у встановленому законом порядку). З копії спадкової справи № 05/2021 вбачається, що 09 липня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Спіренкової Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за заповітом. Так, 28 березня 2019 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В., згідно якого все своє рухоме та нерухоме майно він заповідав доньці [PERSON] (а.с. 221). [PERSON] по день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 204). 28 вересня 2021 року постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Спіренкової Н.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано оригінал правовстановлюючого документу на будинок, крім того за життя не була визначена частка спадкодавця [PERSON] у спільному майні подружжя, а саме в будинку [ADDRESS] (а.с. 255-256). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. ст.1261, 1264 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 60 СК України - визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи, що нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на 1/6 частину вищевказаного житлового будинку, іншим чином, ніж рішенням суду [PERSON] не може захистити свої права спадкоємця, то її вимоги про визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , спору щодо часток у спільній сумісній власності між [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлим [INFO] не було, а тому частки їх у спільному сумісному майні є рівними. За життя [PERSON] успадкував 1/6 частину вказаного будинку після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] , однак відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом не отримав. А тому спадкова маса, що залишилася після смерті [PERSON] складає 2/3 частини (1/2 та 1/6) будинку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Враховуючи, що [PERSON] усе належне йому майно на час смерті заповів позивачу, то [PERSON] з дня відкриття спадщини належить право на успадкування 2/3 частини будинку [ADDRESS] за заповітом після смерті батька. Нотаріусом Спіренковою Н.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на 2/3 частини вищевказаного житлового будинку, іншим чином, ніж рішенням суду [PERSON] не може захистити свої права спадкоємця, а тому її вимоги щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] на 2/3 частини будинку [ADDRESS] - підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved