Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що14.02.2006 між ним та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Левківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29.09.2019 шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Перебуваючи в шлюбі, він спільно із відповідачкою придбав земельну ділянку в [ADDRESS] , без кадастрового номера та не приватизовану, приватизація земельної ділянки на даний час не закінчена, вона не внесена до бази Земельного кадастру. На вказаній земельній ділянці вони спільно із дружиною збудували житловий будинок з господарськими будівлями. Реєстрація права власності була здійснена на відповідачку, запис про державну реєстрацію № 16092452, здійснений державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Левчук І.В., індексний номер № 31111191 від 26.08.2016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1010328005206. Також позивач зазначає, що під час шлюбу ними було спільно придбано вантажний автомобіль ЗИЛ, модель 4331, 1994 року випуску, який разом із документами залишився в користуванні відповідача. За вказаних обставин, на підставі ч. 2 ст. 372 ЦК України, позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку будинковолодіння в [ADDRESS] та визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку вантажного автомобіля ЗИЛ 4331, 1994 року випуску, що зареєстрований на відповідача. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с 35). Відповідач правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, не скористалась, відзив не подавала. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.03.2022 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 61). В ході судового розгляду позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суду позивач пояснив, що вказане в позові майно було придбане за спільні з відповідачкою кошти, але його право на частину цього майна заперечується відповідачкою, все вказане майно перебуває в користуванні відповідачки та він не має до нього доступу, тому звернувся з даним позовом до суду, від отримання компенсації вартості його частки в праві спільної сумісної власності на будинковолодіння він відмовляється, та заперечує обставини придбання автомобіля, вказані відповідачкою, а саме що він нібито був придбаний братом позивачки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Пояснила, що житловий будинок дійсно був побудований в шлюбі, але він дуже малий для поділу, двокімнатний, де живе вона з чоловіком та двома дітьми, тому бажає сплатити компенсацію вартості 1/2 частки в праві спільної власності на житловий будинок позивачу, але він відмовляється. А вказаний в позові автомобіль був придбаний її братом та був зареєстрований на неї, коли вона перебувала в шлюбі з позивачем, щоб не реєструвати на брата, цим авто вони не користуються, автомобіль перебуває в користуванні її брата та мав бути перереєстрований на ім`я брата, але дійсно за нею зареєстровано право власності на нього на даний час. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [PERSON] та [PERSON] з 14.02.2006 по 29.08.2019 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29.08.2019 (а.с. 7 - 8). Відповідно до інформаційної довідки № 275233353 від 16.09.2021, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.08.2016 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1010328005206; державна реєстрація здійснена на підставі технічного паспорта, довідки про адресу, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації та будівельного паспорта (а.с. 9). Відповідно листа-відповіді Територіального сервісного центру МВС № 0541 про надання інформації від 29.09.2021 № 31/2-М-145/аз на запит адвоката Молявчика О.В. від 31.08.2021, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб марки ЗИЛ 4331, 1994 року випуску, дата реєстрації 13.06.2014 (а.с. 10 - 11). На запит позивача Вінницькою торгово-промисловою палатою визначено вартість вказаного в позові майна, а саме житлового будинку в сумі 131 384 грн, та автомобіля в сумі 66 220 грн (а.с. 12 - 19). Згідно копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 12.12.2021, відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 46). Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, наданого представником позивача за клопотанням, задоволеним в судовому засіданні 25.05.2022, станом на 15.08.2022 за [PERSON] зареєстровано автомобіль ЗИЛ, модель 4331, 1994 року випуску (а.с. 81). Оцінивши наявні докази в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку, суд враховує наступне. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 та Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.02.2020 в справі №725/1776/18. 25.08.2016 за [PERSON] на підставі технічного паспорта № 438 , виданого КП ВООБТІ 13.07.2016, зареєстровано право власності на житловий будинок з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Також 13.06.2014 за [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб марки ЗИЛ 4331, 1994 року випуску (а.с. 10). Отже, судом встановлено, що спірні житловий будинок та транспортний засіб набуті сторонами в шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, відповідачка не заперечує набуття у власність в період шлюбу з позивачем вказаного в позові майна, заперечуючи лише щодо можливості реального поділу житлового будинку, хоча таких вимог позивачем не заявлено, та заперечуючи щодо придбання вказаного автомобіля за спільні кошти подружжя. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів в обґрунтування своїх доводів про те, що вказаний автомобіль придбаний за кошти її брата. Відповідно, суд вважає доведеним належність сторонам на праві спільної сумісної власності спірного майна. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі, що також відповідає позиції Верховного Суду в справі № 161/8116/19, постанова від 09.07.2021. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача, з відповідачана користь позивачаслід стягнути документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в сумі 1 816 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., що підтверджено належними доказами (а.с. 1, 2, 21 - 22), заперечень щодо розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не заявлено. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved