Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулася до Хустського районного суду з позовом до [PERSON] , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Бедевлянської сільської ради, про позбавлення батьківських прав. Позов вимоги вмотивовано тим, що 27.10.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, який розірвано 05.12.2017. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти постійно проживають з нею. У 2021 році вона уклала шлюб внаслідок чого змінилося її прізвище на « [PERSON] ». З моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем, останній ухиляється від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні дітей не бере, дітей не відвідує, не надає їм жодної допомоги, аліменти не сплачує. Також відносно відповідача правоохоронними органами Чеської Республіки у 2021 році було подано до суду обвинувальний акт за правопорушення «погроза під впливом речовин, що викликає звикання», «крадіжка», «пошкодження чужого майна», що негативно його характеризує. Відтак, оскільки батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то з посиланням на приписи ст.164 СК України, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Зазначив, що після розірвання шлюбу, батько дітей ними взагалі не цікавиться, не бере участі у їх вихованні та утриманні, усунувся від виконання батьківських обов`язків, навіть не спілкується з дітьми з допомогою засобів мобільного чи електронного зв`язку. Має значну заборгованість по аліментам. Також повідомив, що за наявною у нього інформацією відповідач [PERSON] знаходиться у Чеській Республіці принаймні з 2017 року і відомостей про те чи приїжджав він в Україну з того часу відсутні. Також не заперечив проти заочного розгляду справи. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави позовної заяви, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що з 27.10.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Тячівського районного суду від 05.12.2017 року (а.с.5, 6). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-9, 31-33). Після розірвання шлюбу, 02.02.2021 року позивачка уклала новий шлюб, внаслідок чого її прізвище змінилося на « [PERSON] » (а.с.10, 11). Наразі відповідачка разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 19), і неповнолітні діти перебувають на її утриманні (а.с.20, 22). Рішенням Тячівського районного суду від 16.01.2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1500 грн. щомісячно (а.с.15, 16). Згідно довідки Хустського РВ ДВС сукупний розмір заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті аліментів становить 57000 грн. (а.с.17, 18). Згідно довідки Бедевлянської сільської ради №538 від 01.07.2021, [PERSON] з дітьми не проживає, дітей не відвідує, участі у вихованні дітей не бере (а.с.21). Відповідно до довідки Тересвянського закладу дошкільної освіти «Веселка» №33 від 02.07.2021 року, діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відвідують даний заклад з 02.09.2019 року (а.с.24). Відповідно до довідки Тересвянського закладу дошкільної освіти «Веселка» №34 від 02.07.2021 року, протягом перебування дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в даному закладі, батько [PERSON] дітей не відвідував (а.с.25). Відповідно до довідки приватного навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів «Щасливе місто» №69 від 28.09.2021 року, [PERSON] навчається у 1-Б класі даного закладу з вересня 2021 року. Дитину приводить до школи мама, батько жодного разу не приводив дитину та не був присутнім на жодному шкільному заході (а.с.26). Також з матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] є інвалідом з дитинства з діагнозом: дитячий аутизм з якісним порушенням соціальної взаємодії, комунікації, порушеннями активності та уваги, недорозвитком мовлення, когнітивною недостатністю, ЗНМ І ст.(а.с.27, 28). Відповідно до висновку служби у справах дітей Бедевлянської сільської ради від 21.06.2022 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є доцільним (а.с.58-60). У даному висновку також зазначено, що батька дітей [PERSON] у телефонному режимі було повідомлено про засідання комісії, і він заперечив проти позбавлення його батьківських прав, ствердивши, що купує одяг дітям, але бачитися з ними не може, бо 5 років без виїзду знаходиться в Чехії. Також з матеріалів справи вбачається, що відносно відповідача правоохоронними органами Чеської Республіки у 2021 році було подано до суду обвинувальний акт за правопорушення «погроза під впливом речовин, що викликає звикання», «крадіжка», «пошкодження чужого майна» (а.с.29, 30). Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Також слід\~ мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Повертаючись до обставин даної справ, суд вважає, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до неповнолітніх дітей. У висновку органу опіки та піклування вказано, що батько дітей [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав, стверджуючи, що купляє дітям одяг, а відвідувати їх не має можливості оскільки протягом останнім 5 років постійно перебуває у Чеській Республіці. Тобто батько дітей [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про те, що він зацікавлений у збереженні зв`язку з дітьми, а отже не можна стверджувати про те, що змінити його поведінку у кращу сторону неможливо. Факт перебування відповідача у Чеській Республіці також визнається представником позивача та узгоджується з матеріалами справи, зокрема з тим, що діти народилися у Чеській Республіці, а також, що відносно відповідача правоохоронними органами Чеської Республіки у 2021 році було подано до суду обвинувальний акт. Отже невідвідування батьком дітей, зокрема у навчальних закладах, пов`язане перш за все з постійним перебування відповідача за межами України, і таке на думку суду не може бути розцінено як свідоме та винне ухилення відповідача від участі у вихованні дітей. Щодо наявності заборгованості відповідача по сплаті аліментів, то як визнано у позовній заяві, частина аліментів усе ж таки сплачується родичами відповідача. Водночас з матеріалів справи неможливо встановити, чи сплачена частково сума аліментів здійснена безпосередньо власником коштами родичів відповідача, чи все ж таки за рахунок коштів переданих ним,\~ що в свою чергу не дає достатніх підстав стверджувати про свідоме ухилення відповідача від утримання дітей. Відтак, на думку суду, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності у даному випадку тих виняткових обставин, для можливості застосування такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Узагальнюючи наведене суд констатує, що пред`явлений позов є не доведеним та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed