Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт належності йому трудової книжки [NUMBER] , дата заповнення 26 лютого 1979 року. Свої вимоги мотивує тим, що він має трудову книжку [NUMBER] , яка заповнена російською мовою та видана на ім`я (рус.) « [PERSON] ». У травні 2022 року він звернувся до відділу обслуговування громадян № 20 Пенсійного фонду України за отриманням пенсії за віком. Однак, 16 травня 2022 року він отримав рішення про відмову в призначенні пенсії вих.№ 047250013878, яким йому було не зараховано до страхового стажу період роботи протягом лютого 1979 року - жовтня 2003 року, оскільки на титульному аркуші зазначено по-батькові, російською мовою - « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним заявника - « [PERSON] ». Внаслідок такої помилки в нього виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує особу та трудовою книжкою, яка була видана на його ім`я. Таким чином, з метою надання йому можливості отримувати пенсію за віком, існує необхідність встановити юридичний факт, що трудова книжка належить саме йому. [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволені заяви наполягав та просив суд її задовольнити (а.с.15). Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув та 20 вересня 2022 року на адресу суду надав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності (а.с.17-18). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за правилами ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 13 (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, а саме: паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, воєнного квитка, прізвище, ім`я та по-батькові заявника зазначено як «[PERSON] » (а.с.7, 9-10). 16 травня 2022 року заявник звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань нарахування пенсії № 11. Однак, отримав рішення про відмову в призначенні пенсії вих.№ 047250013878, яким йому було повідомлено, що на титульному аркуші трудової книжки його по-батькові зазначено російською мовою як « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним заявника « [PERSON] » (а.с.8). Частиною 1 ст.315 ЦПК України визначається перелік фактів, які можуть встановлюватись судом, зокрема, і встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що розбіжності в написані по-батькові заявника в трудовій книжці є наявними, а саме: « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним заявника: « [PERSON] », суд вважає, що вони є суттєвими, допущені описки є очевидними та перешкоджають заявнику у повному обсязі користуватися своїми майновими та немайновими правами, а тому не викликає сумніву той факт, що вищевказаний документ в дійсності належать [PERSON] . За таких обставин, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved