Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , згідно з якою просить розірвати шлюб, укладений між нею [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис за №1394, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, свідоцтво про одруження Серії [NUMBER] , залишивши їй прізвище « [PERSON] ». Позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 2014 року, після окупації м.Горлівка, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Фактично шлюбні відносини з відповідачем припинилися у вересня 2014 року, коли позивач змушена була переїхати у м.Слов`янськ через окупацію м.Горлівка. Влітку 2020 року переїхала до м.Ужгорода, де 22 липня 2020 року була взята на облік, як внутрішньо переміщена особа (довідка №2106- 5000292619). Відповідач теж у 2014 році переїхав у м.Слов`янськ, де проживав за адресою [ADDRESS] . Хоча сторони і проживали в одному місті, але шлюбні відносини між ними не відновилися. Де фактично перебуває на даний час [PERSON] не відомо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися більше семи років тому, з урахуванням викладеного, вважає, що вирішення судом питання про вжиття заходів для примирення подружжя, яке регламентовано ст. 111 СК У країни, є не доцільним. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи відкладався 22.08.2022 у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду клопотання про задоволення позовних вимог, розгляд справи без її участі та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів та винести заочне рішення по справі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 23.09.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1394, що підтверджується наявним у справі оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.09.2006. Місце проживання відповідача позивачу не відоме. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. У відповідності зі ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 Сімейного кодексу України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви № № 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та розбіжність у поглядах на подружні відносини. Фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, шлюб став носити формальний характер, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 3 ст.115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved