Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позовних вимогах просить визнати таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий напис від 25.01.2021, виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 327. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що виконавчий напис нотаріуса від 25.01.2021, зареєстрований в реєстрі за № 327, вчинено безпідставно (за відсутності належних та достатнього для цього документів), протиправно (з порушенням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5), а також без урахування судових рішень по справі № 826/20084/14 (постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017). Ухвалою судді Дзеньдзюри С.М. 11.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У зв`язку з увільненням судці [PERSON] від виконання обов`язків з 09.03.2022 року у зв`язку з укладенням контракту про проходження служби у військовому резерві ЗСУ (наказ №44/к від 04.03.2022 року) на виконання рішення зборів суддів №3 від 17.06.2022 року, подання помічника судді Максимович М.М. № 62/22 від 21.06.2022 року, з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду справи та на підставі розпорядження керівника апарату №53/Р від 22.06.2022 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями 22.06.2022 року матеріали цивільної справи №465/6064/21 передані в провадження судді Мартьяновій С.М. Ухвалою судді Мартьянової С.М. 27.06.2022 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача- подав до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову, просить здійснювати розгляд справи у його відсутності. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.05.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», [PERSON] (позивач) та [PERSON] , як поручителем, укладено договір «Автопакет» № 110/МБ-38. 31.05.2012 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», позивачем та [PERSON] вчинено додаткову угоду № 1 до договору «Автопакет» від 16.05.2008 № 110/МБ-38. 31.05.2012 між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до договору «Автопакет» від 16.05.2008 № 110/МБ-38. 30.10.2013 за вх. № 21045 ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Сихівського районного суду м. Львова із позовною заявою від 28.10.2013 № 49/8/2-6944 про стягнення заборгованості за договором «Автопакет», у якій просило суд солідарно стягнути з позивача та [PERSON] суму заборгованості за договором «Автопакет» від 16.05.2008 № 110/МБ- 38 у розмірі 382 970,15 грн. (справа № 464/11047/13). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2015 у справі № 464/11047/13 у задоволенні первісного позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] задоволено повністю: (1) визнано недійсним кредитний договір «Автопакет» від 16.05.2008 №110/МБ-38; (2) визнано недійсною додаткову угоду від 31.05.2012 № 1 до договору «Автопакет» від 16.05.2008 № 110/МБ-38; (3) застосовано наслідки недійсності правочину. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.10.2015 по справі № 464/11047/13: (1) рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2015 скасовано; (2) позов ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково - стягнуто з позивача на користь ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму заборгованості за договором «Автопакет» від 16.05.2008 № 110/МБ-38 в розмірі 502 420,65 грн.; (3) у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] відмовлено; (4) у зустрічному позові [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06.11.2015 у справі №464/11047/13 виправлено описку у рішенні Апеляційного суду Львівської області від 16.10.2015. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016 року у справі №464/11047/13 касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилено, а рішення Апеляційного суду Львівської області від 16.10.201 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016 по справі № 464/11047/13 виправлено описки у мотивувальній частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016. 05.11.2018 Сихівським районним судом м. Львова постановлено ухвалу у справі № 464/5210/18, якою скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львів Берегових В.С. від 04.05.2016 про відкриття виконавчого провадження №50998392 по виконавчому листу № 464/11047/13, виданому 24.11.2015, про стягнення з позивача боргу на користь ПАТ «КБ «Надра». 21.12.2020 за вх. № 27354/20 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (відповідач), вказуючи себе правонаступником ПАТ «КБ «Надра», звернулося до Сихівського районного суду м. Львова в рамках справи №464/11047/13 із заявою від 08.12.2020 про заміну сторони (стягувана) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у якій просило суд: (1) замінити стягувана ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», код ЄДРПОУ: 40340222, у справі № 464/11047/13; (2) видати дублікати виконавчих листів щодо стягнення заборгованості з боржника та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання. 25.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 327, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за період з 26.08.2020 по 22.10.2020 за кредитним договором від 16.05.2008 № 110/МБ-38 (з усіма додатками та додатковими угодами) у розмірі 821 736,27 грн., з яких: (1) сума заборгованості за кредитом - 344 716,95 грн.; (2) сума заборгованості за відсотками - 476 719,32 грн. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2021 у справі №464/11047/13: (1) замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувана, з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника, відповідача, у цивільній справі № 464/11047/13; (2) відмовлено у видачі дубліката виконавчого документа та поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 12.05.2021 відповідач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича із заявою від 05.05.2021 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 25.01.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 327 (пункт 12 цієї Позовної заяви). 13.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65394556 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 25.01.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 327 (пункт 12 цієї Позовної заяви). Постановою Львівського апеляційного суду від 28.10.2021 по справі №464/11047/13 ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2021 залишено без змін. Виконавчий напис нотаріуса від 25.01.2021, зареєстрований в реєстрі за № 327, вчинено на нотаріально не засвідченому договорі «Автопакет» від 16.05.2008 № 110/МБ-38. Станом на 25.01.2021 (дата вчинення виконавчого напису) Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172) підлягав застосуванню з урахуванням судових рішень по справі № 826/20084/14 (пункт 20 цієї Позовної заяви). Відтак, договір «Автопакет» від 16.05.2008 № 110/МБ-38 (пункт 1 цієї Позовної заяви) з урахуванням наведеного у пункті 18 цієї Позовної заяви не належав та не належить до числа документів: (1) які підтверджують безспірність заборгованості; (2) за якими стягнення може відбуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону, визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувана; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачується стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Іншими словами, законодавчо визначені умови вчинення виконавчих написів зобов`язують стягувачів надати нотаріусу виключно документи, які підтверджують безспірність цієї заборгованості і які передбачені відповідним Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, і зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. До 26.11 2014 року, тобто до прийняття постанови № 662, серед документів, які підтверджують безспірність заборгованості були, серед іншого, нотаріально посвідчені угоди. Після 26.11.2014 року до вказаного Переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості були включені кредитні договори, однак, судовим рішенням у справі № 826/20084/14 постанова Кабінету Міністрів України № 662 про внесення таких змін визнана незаконною і не чинною, а відтак, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Переліку до внесення змін і які не передбачають кредитних договорів документами, які підтверджують безспірність заборгованості, крім випадку, якщо такий кредитний договір посвідчено нотаріально. У справі яка розглядається, оскаржуваний виконавчий напис вчинений 25.01.2021 року, виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 327. Відповідно до пункту 1 Переліку «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Однак, укладений кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Висновки аналогічного змісту висловлені Верховним Судом під час розгляду цивільної справи № 172/1652/18 (постанова від 21.10.2020), які в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, повинні враховуватись судом під час ухвалення рішення. Як наслідок, немає необхідності досліджувати питання про те, чи був сам розмір заборгованості безспірним, оскільки незалежно від наявності спору нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчувався. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Верховний Суд України у справі за № 6-887цс17 висловив правову позицію, та зазначив, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. Нормами чинного законодавства України передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 25.01.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». В матеріалах справи відсутні докази того, що кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підставні та підлягають до задоволення, оскільки, безспірність заборгованості боржника є обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису, згідно з статтею 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 908, 00 грн., а відтак останній необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 496,20 грн., а решту судових витрат у розмірі 454,00 грн. стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved