Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

21.01.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженоювідповідальністю "Будівельнакомпанія "Інтеграл Буд" про поділспільного майна подружжя, яка була розподілена судді Кондратенко О.О. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 09.10.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2020 року, справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г. В позовних вимогах з врахуванням заяви від 10.02.2021 року позивач просить: -визнати за позивачем право особистої власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; -стягнути з відповідача на користь позивача різницю вартості майна в розмірі 51 414,61 грн. (різниця між вартістю квартири [ADDRESS] та вартістю сплачених коштів забезпечувального платежу за новозбудовану квартиру за адресою: [ADDRESS] ). Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 06.05.2010 року між сторонами був укладений шлюб. У шлюбі [INFO] народилася дитина [PERSON] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.07.2020 року (справа №761/47109/19) шлюб між сторонами було розірвано. Як зазначає позивач, за час шлюбу, за спільні кошти було набуте наступне майно: 06.08.2011 року двокімнатна квартира площею 43,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за відповідачем; спільні грошові кошти передані у рахунок забезпечувального платежу при укладанні попереднього договору купівлі-продажу двокімнатної квартири із забудовником ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент» за будівельною адресою: [ADDRESS] у розмірі 1 328 749,73 грн. та за переведення зазначених коштів було сплачено 66 437,49 грн., а всього 1 395 187,22 грн. Позивач вказує, що станом на 08.02.2021 року об`єкт будівництва - [ADDRESS] є збудованою та право власності зареєстроване за ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент». Тобто є всі підстави для укладення відповідачем основного договору купівлі-продажу квартири. 04.03.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на уточненіпозовні вимоги. У відзиві відповідач зазначає, що він не має майнових прав на квартиру [ADDRESS] , оскільки кошти він позичив для її придбання, а оскільки боргові зобов`язання для нього були такими, що він не міг сплачувати, переуступив право на майнові права іншій особі. На даний час він не має будь-якого відношення до квартири в новобудові. Також відповідач зазначає, що позивач не надавала можливості йому користуватись квартирою [ADDRESS] та йому доводилось звертатись до правоохоронних органів. На даний час (на момент написання відзиву) в квартирі [ADDRESS] проживає племінник відповідача. 16.04.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позові. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. А тому суд на підставі положень статті 223 ЦПК України продовжив слухання справи у відсутність сторони відповідача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частина 1 статті 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 статті 60 СК України). Згідно з положеннями статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч.2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3). Стаття 71 СК України визначає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Разом з тим, стаття 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. До того ж частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.05.2010 року. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.07.2020 року (справа №761/47109/19) шлюб між сторонами було розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90738255). 06.08.2011 року [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири придбав квартиру [ADDRESS] . Сторони не заперечували що вказана квартира є спільним майном подружжя. При зверненні до суду з позовом, позивач зазначала, що за попереднім договором купівлі-продажу квартири відповідач сплатив гарантійний платіж. Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2016 року між ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент» та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири за умовами якого сторони зобов`язувались в майбутньому, але не пізніше 30.09.2018 року, укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент» зобов`язується передати у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти цей об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі, визначеному цим Попереднім Договором. Згідно з умовами договору, [PERSON] мав сплатити забезпечувальний платіж у розмірі 1 326 749,73 грн. Крім того, як вбачається [PERSON] , як дружина, 15.08.2016 року надала нотаріально посвідчену згоду на укладення правочинів, спрямованих на придбання квартири [ADDRESS] . Згода зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №1058. З довідки (а.с.143) вбачається, що [PERSON] сплатив ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент» 1 395 187,22 грн. на виконання умов договору. 03.02.2020 року між ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент», [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про заміну сторони за яким була замінена сторона в попередньому договорі купівлі-продажу квартири від 15.08.2016 року на нового Покупця - [PERSON] . Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] 16.09.2020 року зареєстрована за ТОВ «КУА «КрісталЕссет Менеджмент». Під час слухання справи представник позивача зазначила, що після укладення договору переуступки майнових прав на квартиру [ADDRESS] відповідач використав кошти на власні потреби. Однак суд не може погодитись із зазначеним представником позивача, оскільки вона не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного. Крім того варто зауважити, що Договір про заміну сторони в зобов`язанні був укладений 03.02.2020 року, шлюб між сторонами було розірвано 15.07.2020 року та рішенням суду не встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки до 03.02.2020 року. А тому суд позбавлений можливості встановити, що кошти отримані за договором від 03.02.2020 року не були використані в інтересах сім`ї. Таким чином вказані кошти не можуть бути об`єктом поділу як спільне майно подружжя. При зверненні до суду з позовом позивач в порядку поділу майна просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Однак під час слухання справи судом, суд не встановив, що зазначена квартира у відповідності до положень статті 57 СК України належить до особистої власності позивача. А тому, оскільки позивач звернулась до суду з позовом саме щодо поділу спільного майна подружжя, суд вважає за можливе провести поділ зазначеної квартири. Судом не встановлено що сторони домовились щодо зміни розміру часток майна подружжя. Так само не встановлено судом підстав відступати від рівності часток подружжя. При поділі квартири суд виходить з тих обставин, що вказана квартира є єдиним набутим спільно об`єктом нерухомості, яке придатне для проживання, а тому суд вважає за можливе здійснити поділ квартири шляхом визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину квартири, оскільки право власності зареєстроване за [PERSON] .

Outcome: partial