Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що її місце проживання зареєстроване та вона проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на підставі свідоцтва про право власності від 21.07.2008 року та договору дарування 5/6 частин від 08.10.2008 року. Однак, у зазначеному будинку також зареєстроване місце проживання: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з 2017 року там не проживає, участі в утриманні та благоустрої не бере, не сплачує комунальні платежі, там відсутні його особисті речі. Однак, незважаючи на це, добровільно зняти з реєстрації місце проживання відповідача в даному житлі неможливо, оскільки його місце знаходження не відоме, що створює позивачу як власниці перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном, чим порушуються її права, включаючи і те, що вона не може оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Тому позивач на підставі ст.405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житлом. Позивач та її представник, адвокат Боб`як М.Ю. 22.08.2022 року подали заяви про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги підтримують. Цей представник також висловив згоду на заочний розгляд справи (а.с.37,38). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи без його участі та відзиву на позов не подав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі Судова влада України , є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва на право власності, виданого 21.07.2008 р. Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації та договору дарування 5/6 частин житлового будинку від 08.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорець В.М., вказаний будинок належить позивачу. Її право власності на це майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується даними витягу з цього Реєстру (а.с.6-11). Довідкою № 2507, виданою 20.05.2022 року ЦНАП Коломийської міської ради, стверджується, що місце проживання відповідача зареєстроване в зазначеному будинку (а.с.11). Судом встановлено, що відповідно до даних акту обстеження матеріально-технічних умов, складеного 08.06.2022 року комісією із старости с.Воскресинці, за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , відповідач фактично не проживає у спірному будинку з 2017 року (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним будинком, оскільки він більше року там не проживає. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 317 , 321 , 383 , 391 , 405 ЦК України , ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved