Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відповідача - комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] про визнання протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсації, пов`язаної із втратою середнього заробітку, за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Позовні вимоги мотивовано тим, що за безстроковим трудовим договором він працював лікарем-патологоанатомом з 26 липня 1973 року, про що зроблено запис №4 в його трудовій книжці. 04 січня 1974 року його призначено на посаду завідуючого патморфологічним відділом диспансеру. В 1985 році йому присвоєно першу кваліфікаційну категорію лікаря- патологоанатома, а в жовтні 2015 року підтверджено вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «патологічна анатомія». Після реорганізації диспансеру в комунальне некомерційне підприємство «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради наказом від 11 жовтня 2019 року в порядку частини четвертої статті 36 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) його переведено на посаду завідувача патолого- анатомічного відділу. 25 травня 2020 року Відповідачем його було звільнено згідно з наказом за №130/К «Про звільнення» на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України, який ним оскаржено до суду. Ужгородським міськрайонним судом 12 лютого 2021 року ухвалено рішення, яким допущено негайне виконання в частині поновлення його на посаді лікаря- патологоанатома в КНП «Закарпатський протипухлинний центр» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць. Виконавчі листи за заявою позивача Ужгородським міськрайонним судом видано 18 лютого 2021 року. Виконавче провадження з примусового виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду 12 лютого 2021 року щодо поновлення його на посаді за № 64628495 відкрито 24 лютого 2021 року. 26 лютого 2021 року під час виконання вказаного рішення ним подано Відповідачу трудову книжку. Через півгодини в присутності державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано- Франківськ) представником Відповідача йому вручено заповнену трудову книжку, де містився запис за №17 від 17 лютого 2021 року про його звільнення «за прогул» за статтею 40 пункт 4 Кодексу законів про працю України. Також Відповідачем вчинено запис за №16 від 12 лютого 2021 року «вважати недійсним\~запис №\~13\~на виконання\~рішення суду». Станом на 26 лютого 2021 року жодних інших наказів, зокрема наказу №28/К від 12 лютого 2021 року, йому не вручено і до його відома не доведено. Пізніше, поштою ним отримано наказ Відповідача від 17 лютого 2021 року «Про звільнення», згідно з яким 17 лютого 2021 року його без поновлення на посаді повторно звільнено, однак, вже «за прогули». Зазначає, що йому не відомо, яким чином він був поновлений на роботі, адже з виконавцем він звернувся до Відповідача лише 26 лютого 2021 року. Наказ про поновлення на роботі в порядку виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 лютого 2021 року ним не отримано, такий до відома не доведений. Жодних повідомлень від Відповідача про поновлення на роботі та допуску до виконання функціональних обов`язків лікаря-патологоанатома теж не отримано, тому він вважає підстави звільнення «за прогули» надуманими, такими що не відповідають дійсності, оскільки факту поновлення не відбулося, крім того, йому не дали навіть пройти в приміщення основного корпусу «Закарпатського протипухлинного центру» з підстав відсутності актуального результату тестування на SARS-CoV-2 та дії карантинних обмежень в закладі. Разом з тим, при звільненні Відповідачем не проведено повного розрахунку. Вказує, що, протягом його безперервної 47-ми річної роботи на посаді лікаря-патологоанатома та завідувача патолого-анатомічного відділу, за останній рік його двічі було звільнено з посади. Очевидна несправедливість наказів та недостовірність підстав звільнення спричинила розлад здоров`я та стала причиною триваючого стресу, розпачу через тривалі перманентні судові процедури та нестабільність матеріального забезпечення, що є важливим фактором для нього як пенсіонера з огляду на розмір його пенсійного забезпечення. Протягом року він двічі перебував у лікарні. Дії директора спровокували конфлікт із колегами по роботі, зруйнували стійкі професійні відносини з колегами, призвели до необхідності оправдовуватися, зайво пояснювати і доводити свій рівень професіоналізму перед лікарською спільнотою краю та готовність до ефективної співпраці у справі порятунку життя хворих, які звернулися до протипухлинного центру. З огляду на віковий фактор це посилило розпач і призвело до моральних страждань, оскільки шкодить його діловій репутації, що вимагає додаткових моральних зусиль для її відновлення та гармонізації професійних відносин. З огляду на викладене вважає, що вказаними діями йому завдано моральну шкоду. Тому просить позовні вимоги задовольнити в повному об`ємі Від представника відповідача адвоката Рутковського С.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому від просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне, [PERSON] було поновлено на роботі негайно 12.02.2021 року, на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду, ще до відкриття виконавчого провадження. Листом від 24.02.2022 року державного виконавця Кушнір А.І. було повідомлено про виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді негайно та передано до ВДВС копію наказу про поновлення на роботі та копію дублікату трудової книжки позивача, а також платіжне доручення про перерахування суми втраченого середнього заробітку при звільненні, які останній отримав 15.02.2022 року, тобто був обізнаний про виконання рішення суду. Крім того відсутність позивача на робочому місці стверджкється відповідними актами, при цьому позивач неодноразово перебував 15,16,17 лютого 2021 року на території підприємства у різних приміщеннях, однак свідомо не з`являвся на робоче місце, хоча доступ до робочого місця був забезпечений та жодних перешкод йому ніхто не чинив. Ухвалою суду від 05.04.2022 вказана позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 27.04.2021 року. Ухвалою суду від 11.11.2022 року постановлено викликати та допитати в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 06.04.2022 року було внесено виправлення в ухвалу суду від 05.04.2021 року на підставі постанови Закаратського апеляційного суду від 06.12.2021 року. В подальшому в судовому засіданні представник відповідача адвокат Рутковський С.В. від виклику та допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовився . \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні 07.07.2022 року повідомила, що у неї на виконанні перебував виконавчий лист про поновлення на роботі позивача [PERSON] 24.02.2021 року нею винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 02.03.2021 року на адресу Ужгородського МВ ДВС надійшло повідомлення боржника комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради про фактичне виконання рішення суду з копіями наказу про поновлення на роботі від 12.02.2021 року та записом у трудовій книжці, що свідчить про фактичне виконання рішення до відкриття виконавчого провадження. Також представник суб`єкта оскарження акцентує увагу на змісті\~ст.65 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої рішення про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Крім того вона звертає увагу на те, що вказаним законом не передбачено обов`язок боржника доводити виконавцю факт допуску працівника до робочого місця. В судовому засдіанні 12.09.2022 року: позивача позовну заяву підтримала в повному обсязі, позов просив задовольнити. представник відповідача в судовому засідання відносно позову заперечив, посилаючись на наданий ним відзив та пояснення надані в судових засіданнях. Крім того вкзав, що увідповідності до вимог ЦПК України, ним буде впродовж п`яти днів подано вимогу про відшкодування судових витрат; третя особа в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: З 26 липня 1973 року по 25 травня 2020 року [PERSON] перебував у трудових відносинах из КНП «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради. 25 травня 2020 року йог обуло звільнено з посади лікаря-паталогоанатома. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2021 року, яке було залишено в силі Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.06.2021 року позивача [PERSON] поновлено на посаді та стягнуто в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення серднього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. Наказом директора КНП «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради № 28/к від 12.02.2021 року [PERSON] поновлено на посаді. Виконавче провадження на підставі виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/7598/20 від 18.02.2021 року за заявою [PERSON] відкрито 24.02.2022 року. Наказом директора КНП «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради № 35/к від 17.02.2021 року [PERSON] звільнено з посади за прогули. Щодо прогулів відповідними працінвиками КНП «Закарпатський протипухлинний центр» складено акти про відсутність на робочому місці [PERSON] 15.02,16.02,17.02 2022 року, які затверджені директором КНП «ЗПЦ» ЗОР. Постановою Верховного суду від 09.02.2022 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2021 року, та Постанову Закарпатського апеляційного суду від 08.06.2021 року \~частині задоволених позовних вимог\~\~ [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів від 25 травня 2020 року № 129/К «Про продовження випробувального терміну лікарю-патологоанатому» та № 130/К «Про звільнення», поновлення на посаді, стягнення компенсації, пов`язаної із втратою середнього заробітку за час вимушеного прогулу\~скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. Наказом № 30/О від 5 квітня 2022 року в зв`язку за задоволенням касаційної скарги КНП «ЗЦП» ЗОР по справі № 308/7598/20 на підставі Постанови Верховного суду від 09.02.2022 року скасовано наказ № 28/к від 12.02.2021 року, яким було поновлено на посаді лікаря-паталогоанатома [PERSON] на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2021 року та наказ № 35/к від 17.02.2021 року «про звільнення», яким було звільнено [PERSON] з посади лікаря-паталогоанатома за прогули. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем заявлено декілька позовних вимог, а саме, визнання протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсації, пов`язаної із втратою середнього заробітку, за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Щодо визнання протиправним та скасування наказу. Позивач просить визнати протиправним та скасування наказу № 35/к від 17.02.2021 року «Про звільнення». Вказаним наказом позивача [PERSON] звільнено з посади лікаря-паталогоанатома за прогули. В судовому засіданні встановлено, що, наказом № 30/О від 5 квітня 2022 року в зв`язку за задоволенням касаційної скарги КНП «ЗЦП» ЗОР по справі № 308/7598/20 на підставі Постанови Верховного суду від 09.02.2022 року скасовано наказ № 28/к від 12.02.2021 року, яким було поновлено на посаді лікаря-паталогоанатома [PERSON] на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2021 року та наказ № 35/к від 17.02.2021 року «Про звільнення», яким було звільнено [PERSON] з посади лікаря-паталогоанатома за прогули. Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення. Зазначені правові висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 року у справі № 638/3792/20. Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд зробив висновок, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення. У даній справі серед іншого предметом заявленого позову є визнати протиправним та скасування наказу, який станом на день розгляду справи, скасовано відповідачем своїм наказом, тобто на даний час оспорюваний наказ не існує і відповідно не породжує будь які наслідки, а тому суд приходить до висновку, що у цій частині предмет спору відсутній, адже не видається можливим визнати протиправним та скасувати наказ якого не існує. Щодо поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Підставою поновлення на роботі позивач вважає, видання протиправного наказу про його звільнення від 17.02.2021 року, якому передував наказ про поновлення його на посаді від 12.02.2021 року, який не був доведений до його відома та йому не було забезпечене робоче місце. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач був поновлений на роботі, а саме на посаді лікар-паталогоанатома «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2021 року, яке залишено в силі Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.06.2021 року. Однак, постановою Верховного суду від 09.02.2022 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2021 року, та Постанову Закарпатського апеляційного суду від 08.06.2021 року \~частині задоволених позовних вимог\~\~ [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів від 25 травня 2020 року № 129/К «Про продовження випробувального терміну лікарю-патологоанатому» та № 130/К «Про звільнення», поновлення на посаді, стягнення компенсації, пов`язаної із втратою середнього заробітку за час вимушеного прогулу\~скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року, додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року та\~постанова Закарпатського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Відповідно до ч.4 ст. 81 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У наведеній правовій нормі мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність (від лат. praejudicio предрешение) у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень\~(постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17). Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17). Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.\~ У вказаному спорі підставою звернення до суду слугувало звільнення позивача з посади лікаря паталогоанатома, якому передувало поновлення останнього на роботі на підставі рішення Ужгородського міськрайонного сулу від 12.02.2021 року. Однак вподальшому таке рішення було скасовано постановою Верховного суду у якій було вказано, що рішення Ужгородського міськрайонного суд втрачає свою силу та не підлягає виконанню, таким чином перестала існувати обставина, яка була підставою поновлення позивача на роботі. За вказаних обставин, суд вважає, постанову Верховного суду від 09.02.2022 року преюдиційним рішенням, оскільки таке ухвалено, щодо тих самих сторін, стосується одних і тих самих правовідносин між ними, а саме відносин роботодавця і працівника, які передували виникненню вказаного спору та є взаємопов`язаними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вказана вимога задоволенню не підлягає. Щодо відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що вказана вимога є похідною від попередніх, а щодо них суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині та відмову у позові, вважає, що і така не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що судові витрати відшкодуванню не підлягають. Крім того, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, від сплати судового збору за позовною вимогою про поновлення на роботі звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір» та таку при поданні позову не поплачував, а тому вказані витрат слід віднести на рахунок Держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed