Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 31 березня 2021 року [PERSON] звернулася до Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В.Лазаряна правонаступником якого є Український державний університет науки і технологій, з позовом, в якому просила: - Визнати незаконним та скасувати наказ № 21-ос від 25 лютого 2021р оку в/о ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В.Лазаряна про звільнення [PERSON] , 1969 року народження, доцента, д.т.н., професора кафедри «Транспортна інфраструктура» за контрактом. - Поновити [PERSON] , 1969 року народження, на посаді професора кафедри «Транспортна інфраструктура» Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В.Лазаряна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що відповідно до наказу ректора від 28 жовтня 2020 року № 30 «Про внесення змін та доповнень до наказу від 12 жовтня 2020 року № 30 «Про реструктуризацію кафедр університету з метою приведення до відповідності штатного розкладу кафедру університету нормам Закону України «Про вищу освіту» та більш ефективної організації освітнього процесу наказано провести реорганізацію кафедр університету в тому числі кафедри «Проектування і будівництва доріг», «Колія та колійне господарство», «Мости та тунелі» шляхом об`єднання у кафедру «Транспортна інфраструктура», а деканам факультетів, директорам ННЦ, завідувачам вказаних кафедр провести необхідні дії щодо реорганізації кафедр до 31 грудня 2020 року. Також посадовим особам було наказано розробити штатний розклад новоутворених кафедр та попередити працівників кафедр про реструктуризацію з 01 січня 2021 року та зміну істотних умов праці. 21 грудня 2020 року за ініціативою завідувача кафедри «Колія та колійне господарство» [PERSON] «у зв`язку зі зменшенням контингенту студентів» було проведено засідання кафедри «Щодо питання розподілу штату» так, в ході засідання завідувач оголосив про скорочення штатної кількості одиниць кафедри до 4,7 ставки, у зв`язку з чим він запропонував залишити працівників, які працюють за трудовими договорами (в порядку ч. 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту»), в тому числі і себе, за рахунок зменшення навчального навантаження працівників, що працюють на кафедрі «Колія та колійне господарство» на підставі укладених контрактів в порядку ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» - до 0,8 ставки. У зв`язку з чим [PERSON] запропонував всім присутнім написати заяви про продовження трудових відносин зі зміненими в бік зменшення ставками, на що позивач не погодилась. 01 січня 2021 року на підставі наказу № 38 від 21 грудня 2020 року позивача було переведено на кафедру «Транспортна інфраструктура». 05 січня 2021 року було проведено перше засідання новоствореної кафедри, де відбулося представлення членів кафедри, в тому числі і позивача як професора кафедри «Транспортна інфраструктура». При цьому будь- яких питань щодо штатних одиниць та навчального навантаження на новоутвореній кафедрі не розглядалось. Позивач виконувала свої посадові обов`язки та працювала на умовах, які не було погіршено. 16 січня 2021 року у поштовому відділенні за місцем проживання позивач отримала рекомендований лист, в якому містилось попередження про дострокове припинення трудових відносин з 02 березня 2021 року у зв`язку з відсутність навчального навантаження на другий семестр 2020-2021 навчальний рік на підставі рішення засідання кафедри «Колія та колійне господарство від 21 грудня 2020 року (протокол № 6) та з ненадання заяви на продовження трудових відносин на посаді 0,8 ставки професора кафедри «Колія та колійне господарство». Позивач попереджалася про дострокове припинення трудових відносин з 02 березня 2021 року на підставі п. 3 п. 3.2 розділу 6 укладеного контракту відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. 02 березня 2021 року позивачу було вручено наказ № 21-ос від 25 лютого 2021 року про розірвання з 02 березня 2021 року контракту № 57-07-19 від 01 липня 2019 року, укладений з позивачем, відповідно до якого [PERSON] звільнено з посади з підстав, передбачених контрактом (п.п. 3п. 6.2 розділу 6 контракту) за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Даний наказ вважає протиправним та таким що підлягає скасуванню, оскільки всупереч вимог наказу ректора від 28 жовтня 2020 року № 30 «Про внесення змін та доповнень до Наказу від 12 жовтня 2020 року № 30 «Про реструктуризацію кафедр університету» відповідальними особами не було проведено спільне засідання кафедр, об`єднання яких планувалось, так само не було проведено й засідання щодо розроблення штатного розкладу. Позивачем було подано відносно завідувача кафедри [PERSON] заяву про виявлення ознак корупції, а тому своє звільнення пов`язує саме з поданням такої заяви. Окрім того\~зазначила що\~ її\~звільнено відповідно\~до п.\~8\~ст.\~36\~КЗпП України,\~ \~з посиланням\~ на\~п.п\~3\~п.\~6.2\~розділу 6\~ Контракту\~укладеного з\~нею,\~з ініціативи\~університету до\~закінчення дії\~контракту на\~умовах передбачених\~законодавством (ст.ст\~ 40,\~41\~КЗпП України),\~а також\~з попередженням\~за 2\~місяці,\~при відсутності\~ \~педагогічного навантаження\~на навчальний\~рік чи\~семестр. Вважала що її звільнення відбулося саме через скорочення. Зміст попередження про дострокове припинення трудових відносин з 02 березня 2021 року, яке було направлено на її адресу, є суперечливим та таким що не відображає реальні обставини, оскільки в попередженні мається посилання на рішення засідання кафедри «Колія та колійне господарство» від 21 грудня 2020 року яку з 31 грудня 2020 року було ліквідовано, а отже всі рішення прийняті на засіданні даної кафедри є такими що втратили чинність одразу при реорганізації кафедри. Окрім того в повідомленні йшлось про ненадання заяви на продовження трудових відносин на посаді 0,8 ст. професора кафедри «Колія та колійне господарство», а не кафедри «Транспортна інфраструктура» на яку позивач була переведена з 01 січня 2021 року та фактично приступила та виконувала посадові обов`язки. Також зазначила, що попередження датоване 30 грудня 2020 року, а нею отримано 16 січня 2021 року, отже двомісячний строк мав сплинути 16 березня 2021 року , проте всупереч вимогам закону наказ про звільнення було датовано 25 лютого 2021 року, тобто до закінчення двомісячного строку. Одночасно з попередженням відповідач повинен був запропонувати їй відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України іншу роботу на тому самому підприємстві, однак цього також зроблено не було (а.с. 1-8). 14\~травня 2021\~року представник\~відповідача надав\~відзив на позов, в якому вважав позовні вимоги необґрунтованими на підставі наступного. [PERSON] перебувала з відповідачем в трудових відносинах на підставі укладеного з нею строкового трудового договору. Наказом ректора університету № 434 від 22 грудня 2020 року «Про розподіл штатних посад науково педагогічних працівників кафедри на 11 семестр 2020/2021 навчального року» кількість штатних одиниць було зменшено до 4,5 штатних одиниць. 21 грудня 2020 року завідувачем кафедрою «Колія та колійне господарство» було проведено засідання кафедри «щодо питання розподілу штату у зв`язку зі зменшенням контингенту студентів», доведено до відома працівників інформацію про зменшення кількості штатних одиниць кафедри до 4,5 . Задля збереження повного складу кафедри, було прийнято рішення щодо перерозподілу навантаження із рахунку доведених штатних одиниць за принципом рівномірного розподілу штатних одиниць пропорційно навчальному навантаженню, при цьому ставку позивачці було запропоновано зменшити до 0,8. Із запропонованим розподілом педагогічного навантаження позивач не погодилась. 01 січня 2020 року відповідно до наказу ректора Університету від 28 жовтня 2020 року № 32 « Про внесення змін та доповнень до наказу від 12 жовтня 2020 року № 30 «Про реструктуризацію кафедр університету з метою приведення до відповідності штатного розкладу кафедру університету нормам Закону України «Про вищу освіту» та більш ефективної організації освітнього процесу наказано провести реорганізацію кафедр університету в тому числі кафедри «Проектування і будівництва доріг», «Колія та колійне господарство» «Мости та тунелі» шляхом об`єднання у кафедру «Транспортна інфраструктура», було проведено реорганізацію кафедр університету, в тому числі кафедри « [INFO] », «Колія та колійне господарство» «Мости та тунелі» шляхом об`єднання в у кафедру «Транспортна інфраструктура» про що в трудовій книжці позивачки зазначено про перейменування кафедри «Колія та колійне господарство» на кафедру «Транспортна інфраструктура». Перше засідання кафедри «Транспортна інфраструктура» було проведено 16 січня 2021 року, що підтверджується протоколом №1. У зв`язку зі зміною істотних умов праці, позивачу 30 грудня 2020 року було направлено поштовою попередження про дострокове припинення трудових відносин № 133 так як вона була відсутня на роботі через поважні причини. Отримавши дане попередження, не погодившись з ним позивач 18 січня 2021 року звернулася зі скаргою до університету. Окрім того заначили, що 19 січня 2021 року позивачем було подано повідомлення про виявлення ознак корупційних дій посадових осіб університету, яке було розглянуто та 16 лютого 2021 року надано відповідь. Своє звільнення позивач пов`язує саме з поданням такого повідомлення, але даний факт не відповідає дійсності, оскільки у зв`язку зі зміною істотних умов праці позивача повідомлено повідомленням від 30 грудня 2020 року, яке вона отримала 16 січня 2021 року, а з повідомленням про виявлення ознак корупції [PERSON] звернулася 19 січня 2021 року, тобто після отримання повідомлення про звільнення. Наполягали на тому, що позивач помилково вважає що її звільнено без дотримання процедури, передбаченої законодавством при звільненні за ст. ст 40,41 КЗпП України адже підставою звільнення є фактична відмова позивачки продовжувати роботу у зв`язку зі змінами істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП України), а не скорочення чисельності або штату працівників (а.с. 73-78). 27\~січня 2022\~року \~представником позивача\~подано додаткові\~пояснення до позову в яких остання зазначила, що відповідач зазначає підставу звільнення позивача у зв`язку зі зміною істотних умову праці, під зміною істотних умов праці вони мають на увазі зменшення контингенту студентів, тобто зменшення загального педагогічного навантаження, однак у зв`язку з переведенням позивача на утворену шляхом злиття кафедр кафедру «Транспортна інфраструктура» в організації праці позивача нічого не змінилося, окрім запропонованої зменшеної ставки. Стосовно отриманого попередження про звільнення яке було складено 30 грудня 2020 року, однак позивачем отримано лише 16 січня 2021 року, зазначили що звільнення мало відбутися 16 березня 2021 року через два місяці з моменту ознайомлення з ним позивача , а не 02 березня 2021 року. Окрім того в попередження відповідач зазначив про звільнення у зв`язку зі зміною істотних умов не надаючи даних про зміну істотних умов. Відповідно до п. 1.12 Колективного договору між адміністрацією і Трудовим колективом Дніпровського Національного Університету Залізничного Транспорту ім. Академіка Лазаряна на 2017 -2019 рік. не допускається не обґрунтоване звільнення працівника через скорочення штату або з інших причин. Звільнення працівників університету, пов`язане з раціоналізацією, удосконалення організації навчального процесу, ліквідацією, перепрофілюванням структурних підрозділів може здійснюватися за умови письмового повідомлення профкому не пізніше ніж за три місяці, а також письмового повідомлення Служб зайнятості за 2 місяці. Однак адміністрацією Університету не було здійснено ані погодження з профспілкою зміни істотних умов праці, ані повідомлення про процес пов`язаний з раціоналізацією. Окрім цього, відповідно до п. 5.3.5. Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України та ЦК Профспілки працівників і науки України на 2016-2020 роки звільнення педагогічних та наукових працівників у зв`язку із скороченням обсягу роботи має бути здійснено тільки після закінчення навчального року. Таким чином позивача звільнено безпідставно, оскільки зміна істотних умов праці не викликана змінами в організації виробництва і праці, а також відповідачем не виконано вимогу в повідомленні про зміну істотних умов праці профспілки, позивача та додержанні двомісячного строку . Попередження про звільнення яке отримала позивач від відповідача в розумінні ч. 3 ст. 32 КЗпП України за змістом не можна вважати повідомлення про зміну істотних умов праці. Підстава для звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України може бути лише письмова відмова працівника від таких змін, однак позивачем такої відмови подано не було. (а.с.144-151). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 31 травня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.47). Ухвалою суду від 02 квітня року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В.Лазаряна, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі (а.с. 48-49). \~ \~ \~ \~05 серпня 2021 року в судовому засідання залучено в якості третьої особи Первинну профспілкову організацію Дніпровського національного університету імені академіка В.Лазаряна (а.с. 104-105). \~ \~ \~ \~20 вересня 2022 року в судовому засідання задоволено клопотання представника відповідача про заміну відповідача Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В.Лазаряна на його правонаступника Українського державного університету науки і технологій. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та наполягати на їх задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача заперечувала проти скасування наказу про звільнення позивача, вважала його законим та просила відмовити в задоволені позовних вимог. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення всіх учасників справи та покази свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Фактичні обставини встановленні судом Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються; 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові. 01 липня 2019 року між Дніпровським національним університетом залізничного транспорту ім. Лазаряна правонаступником якого є Українського державного університету науки і технологій та [PERSON] , було укладено контракт № 57-07-19 відповідно до якого позивач призначається, як обрана за конкурсом, на посаду професора кафедри «Колія та колійне господарство» на строк з 01 липня 2019 року по 30 червня 2024 року (а.с.15-21). Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗПП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно приписів п. 1, 2 ч. 1 ст. 23 КЗПП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;\~2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. За змістом вказаних норм, умови праці в межах трудового договору повинні визначатися за угодою, тобто\~спільною домовленістю сторін,\~якщо ж трудовий договір укладений на визначений строк - цей строк повинен бути\~погодженим сторонами. Наказом № 21-ос Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім. Лазаряна правонаступником якого є Український державний університет науки і технологій від 25 лютого 2021 року [PERSON] , 1969 року народження, д.т.н., професор кафедри «Транспортна інфраструктура за контрактом» розірвати контракт № 57-07-19 від 01 липня 2019 року. Звільнити 02 березня 2021 року з посади з підстав передбачених контрактом (п.п. 3 п. 6.2 розділу 6 контракту) за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Виплатити компенсацію за 33,6 к.д. невикористаної чергової відпустки за період з 01 вересня 2020 року по 02 березня 2021 рік. Підстава рапорт завідувача каф. [PERSON] , відсутність заяви [PERSON] на згоду про продовження трудових відносин в умовах зменшеного педагогічного навантаження (а.с. 24). Згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є зокрема, підстави, передбачені контрактом. За загальним правилом контракт може припинятися за підставами, передбаченими законом. Разом з тим сторони, укладаючи контракт, можуть передбачити додаткові підстави для припинення трудового договору. Отже, припинення контракту з підстав, не передбачених в законі, але обумовлених в контракті, звільнення проводиться за п. 8 ст. 36 КЗпП України з посиланням на підставі, передбачену контрактом. Пленум Верховного Суду в п. 13 постанови від 03 листопад 1992 року, роз`яснив, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Таким чином, посилання у наказі про звільнення на п. 8 ст. 36 КЗпП України можливе лише за тих умов, коли підстави звільнення прямо не передбаченні Законом, проте закріплення сторонами в контракті. Відповідно до п.п. 3 п. 6.2 розділу 6 контракту від 01 липня 2019 року підстави для розірвання контракту є ініціатива університету до закінчення строку дії контракту на умовах, передбачених законодавством (ст. ст. 40, 41 КЗпП України), а також за попередженням за 2 місяці; при відсутності педагогічного навантаження на навчальний рік чи семестр. Відповідно до наказу в.о. ректора № 30 від 12 жовтня 2020 року про реструктуризацію кафедр наказано провести реорганізацію кафедр з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2020 року кафедри «Колія та колійне господарство до 30 листопада 2020 року. Деканам факультетів, директорам ННЦ та завідувачам вказаних кафедр провести необхідні дії, щодо реорганізації кафедр до 30 листопада 2020 року. Заступнику головного бухгалтера з планово- економічних питань та начальнику відділу кадрів ввести штатний розпис нових кафедр з 01 грудня 2020 року. Попередити працівників кафедр, які підлягають реструктуризації , щодо об`єднання кафедр з 01 листопада 2020 року та зміни істотних умов праці і можливого скорочення штатних одиниць з додержанням вимог трудового законодавства з 31 грудня 2020 року (а.с 66-67). Наказом № 32 від 28 жовтня 2020 року про внесення змін та доповнень до наказу від 12 жовтня 2020 року № 30 «Про реструктуризацію кафедр університету» провести реорганізацію кафедр до 31 грудня 2020 року. Деканам факультетів, директорам ННЦ та завідувачам вказаних кафедр провести необхідні дії, щодо реорганізації кафедр до 31 грудня 2020 року. Заступнику головного бухгалтера з планово - економічних питань та начальнику відділу кадрів ввести штатний розпис новостворених кафедр з 01 січня 2021 року. Попередити працівників кафедр, які підлягають реструктуризації, щодо об`єднання кафедр з 01 січня 2021 року та зміни істотних умов праці і можливого скорочення штатних одиниць з додержанням вимог трудового законодавства з 31 грудня 2020 року (а.с. 68-69). 21 грудня 2020 року відповідно до наказу №38 про ведення в дію наказу ректора від 28 жовтня 2020 року № 32 «Про реструктуризацію кафедр університету наказано ввести в дію з 01 січня 2021 року штатні розписи новостворених структурних підрозділів (а.с. 70-71). 21 грудня 2020 завідувачем кафедрою «Колія та колійне господарство» було проведено засідання кафедри «щодо питання розподілу штату у зв`язку зі зменшенням контингенту студентів» доведено до відома працівників інформацію про зменшення кількості штатних одиниць кафедри до 4,5. Задля збереження повного складу кафедри , було прийнято рішення щодо перерозподілу навантаження із рахунку доведених штатних одиниць за принципом рівномірного розподілу штатних одиниць пропорційно навчальному навантаженню, при цьому ставку позивачці було запропоновано зменшити до 0,8. 01 січня 2021 року в трудовій книжці позивача зроблено запис про перейменування кафедри «Колія та колійне господарство» на кафедру «Транспортна інфраструктура» наказ №28 від 21 грудня 2020 року (а.с. 27). На засіданні кафедри «Транспортна інфраструктура» від 16 січня 2021 року на якому була присутня і [PERSON] слухали порядок денний в тому числі про розподіл штатних посад НПП на ІІ семестр 2020\\2021 навчальний рік відповідно наказу № 434 а-г від 22 грудня 2020 року слухали в.о. зав кафедри [PERSON] , який проінформував присутніх про розподіл штатних посад НПП на ІІ семестр 2020\\2021 навчальний рік відповідно наказу №434 а-г від 22 грудня 2020 та згідно із заявами НПП кафедри «Транспортна інфраструктура». Також в.о. зав кафедри [PERSON] наголосив, що про продовження реорганізації університету, факультетів \\ННЦ, кафедр і потенційне зменшення штату кафедри «Транспортна інфраструктура» на новий 2021\\2022 навчальний рік та відповідне зменшення штатних посад НПП у зв`язку із зміною контингенту студентів в ході нового набору на ОС «бакалавр» та «магістр» профорієнтаційної роботи для формування контингенту студентів. Також ним відмічено, що в процесі розподілу штатних одиниць відповідно наказу №434 а-г від 22 грудня 220 року із НПП [PERSON] склалася ситуація, коли їй було запропоновано перейти на 0,8 ставки посадового окладу, але вона відмовилася це роботи, тому наразі ситуація розглядається в рамках трудового спору (а.с.63-65). Попередженням № 133 від 30 грудня 2020 року позивача було повідомлено, що у зв`язку з відсутністю навчального навантаження на другий семестр 2020-2021 навчальний рік (протокол № 6) та з ненаданням [PERSON] заяви на продовження трудових відносин на посаді 0,8 ст. професора кафедри «Колія та колісне господарство» було попереджено про дострокове припинення трудових відносин 02 березня 2021 року на підставі п. 3 п 6.2 розділу 6 контракту у відповідності до п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с.22). Дане попередження отримане позивачем 16 січня 2021 року (а.с.23). Позивачка звільнена на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, однак відповідач стверджує що [PERSON] звільнено у зв`язку з відмовою продовжувати працювати внаслідок зміни істотних умов праці. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Частинами 3 та 4 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших ? працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни. При цьому необхідно врахувати, що в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом України в постанові від 23.03.2016р. у справі № 6-2748цс15, підстав відступлення від якого не встановив Верховний Суд у своїй постанові від 06.02.2018р. у справі № 465/8060/15-ц (провадження № 61-1266св18). Попередження датоване 30 грудня 2020 року, позивачем отримано 16 січня 2021 року, отже двомісячний строк спливає 16 березня 2021 року, однак позивача звільнено 25 лютого 2021 року з 02 березня 2021 року тобто до закінчення двомісячного строку, що є порушенням норм діючого законодавства. Окрім того слід зазначити що в попередженні було зазначено про звільнення позивача з кафедри з «Колія та колісне господарство» яка з 01 січня 2021 року була реорганізована. Відповідач в судовому засіданні стверджував, що звільнення позивача відбулося у зв`язку зі зміною істотних умов праці, через відсутність педагогічного навантаження, з якими [PERSON] не погодилася. Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9). Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і впровадження передових методів тощо. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-2748цс15. Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади не є зміною істотних умов праці. Так, свідок [PERSON] пояснив, що відповідно до наказу ректора від 22 грудня 2020 року було зменшено кількість штатних одиниць, що призвело до зміни істотних умов праці. [PERSON] відмовилась працювати у зв`язку зі зміненими умовами, що підтверджено рапортом завідувача кафедри, однак до суду даний рапорт надано не було. Свідок [PERSON] повідомив, що позивачу у зв`язку зі зменшенням штатних одиниць через зменшення навчального навантаження, було запропоновано перейти на 0,8 ставки, однак остання відмовилася, дана відмова була усною. [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що позивач вже з жовтня 2020 року мала педагогічне навантаження на 0,8 ставки, проте оплату отримувала як за повну ставку. Також зазначив що, позивач в усній формі відмовилася перейти на 0,8 ставки. Посилання позивача на те, що її було звільнено через подання нею заяви про виявлення ознак корупції, є безпідставним, оскільки з заявою відносно завідувача кафедри [PERSON] про виявлення ознак корупції [PERSON] звернулася 01 лютого 2021 року, а повідомлення про її звільнення датоване 30 грудня 2020 року , тобто за довго до її звернення. Разом із тим, впродовж всього розгляду справи, представники відповідача, надаваючи пояснення, допитуючи свідків, не надав жодних доказів, які підтверджували їх доводи - ані\~робочих навчальних планів з урахуванням кредитомісткості навчальних дисциплін, ані розрахунку\~навчального відділу планової штатної чисельності науково-педагогічних працівників\~та загального обсягу навчального навантаження на наступний навчальний рік, ані даних про фактичну кількість студентів, розрахунку\~навчального відділу остаточного корегування чисельності штатних посад\~в університеті та кафедрах на І семестр навчального року, затвердженого наказом ректора до кінця вересня,\~наказу ректора про затвердження кількості штатних посад\~науково-педагогічних працівників завідувачами кафедр, на підставі якого здійснене\~корегування\~планових показників розподілу навчального навантаження і ставок між науково-педагогічними працівниками кафедри, які потім мали обговорюватися і затверджуватися на засіданнях кафедр. Не надано також і\~графіку навчального процесу, тощо. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити, що дійсно мало місце зміна істотних умов праці в університеті, у т.ч. для позивача, яка зумовлювала її переведення з повної ставки на 0,8 на 2020/2021 навчальний рік (зменшення навантаження). Як слідує із приписів норми ст. 32 КЗпП України роботодавець може в односторонньому порядку змінити істотні умови праці окремого працівника, повідомивши його не пізніше ніж за два місяці про зміну цих умов. Разом із тим, як встановлено судом, фактично рішення про зміну істотних умов праці для [PERSON] прийняте рішенням кафедри «Транспортна інфраструктура», а не роботодавцем в особі ректора університету. В судовому засіданні з`ясовано, що жодного наказу по університету про затвердження за результатами прийнятого кафедрою рішення про перерозподіл навантаження не приймалося. Положення про кафедру університету, не передбачало повноважень кафедри щодо перерозподілу навчального навантаження викладачів. Суд також прийшов до висновку, що відповідачем не дотриманий порядок повідомлення позивачки про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці. Отримавши 16 січня 2021 року повідомлення про звільнення, позивач не надавала письмової заяви про відмову працювати із запропонованими умовами. Натомість намагалася захистити свої права звернувшись 18 січня 2021 року з клопотанням на ім`я ректору про скасування попередження про звільнення. Суд також звертає увагу на те, що в отриманому поштою 16 січня 2021р. (як вказує позивачка) попередженні про звільнення № 133 від 30 грудня 2020р., повідомлено про те, що «у зв`язку з відсутністю навантаження на другий семестр 2020-2021 навчального року на підставі рішення засідання кафедри «Колія та колійне господарство» від 21 грудня 2020 року , та з ненаданням заяви про продовження трудових відносин на посаді 0,8 ставки професора кафедри\~«Колія та колійне господарство», її попереджено про дострокове припинення трудових відносин з 02 березня 2021р. на підставі пп. 3 пункту 6.2 розділу 6 її контракту у відповідності до п. 8 ст. 36 КЗПП України» (а.с. 22). При цьому, протоколу засідання кафедри від 21 грудня 2020 року суду надано не було, так як і доказів відмови позивача працювати на 0,8 ставки, однак у повідомленні вказано, що вона не надає заяву\~про продовження трудових відносин на посаді 0,8 ставки. Тобто, позивачку вже попередженою про звільнення «у зв`язку із ненаданням заяви про продовження трудових відносин на посаді 0,8 ставки» (про які вона попередньо не була обізнана), у той час коли подати заяву про продовження трудових відносин зі зміненими умовами праці позивачка мала право упродовж 2-х місяців із дня попередження про зміни. Це слідує зі змісту ч. 3 ст. 32 КЗпП України, згідно із якою працівник має бути повідомлений про зміну істотних умов праці\~не пізніше ніж за два місяці до звільнення.\~Таким чином, лише упродовж цих двох місяці працівник має право подати заяву на згоду продовжувати роботу в нових умовах, однак не раніше. У зв`язку із неподанням такої заяви упродовж двох місяців трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу. Проте у повідомлення про звільнення вже констатоване «не надання заяви про продовження трудових відносин» і позивачку попереджено про звільнення з конкретної дати 02 березня 2021р. До того ж жодних доказів зміни істотних умов праці відповідач не надав, судом не встановлено, з якого саме часу відбулася зміна істотних умов праці, і дійсно -\~чи вона відбулася 02 березня 2021р.\~- у момент коли позивачку звільненою. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про незаконність наказу ректора університету № 21-ос від 25 лютого 2021р. яким [PERSON] звільнено з 02 березня 2021р. Позивачка підлягає поновленню на роботі (на посаді), з якої її було незаконно звільнено, а саме кафедри «Транспортна інфраструктура», з\~02 березня 2021р. Згідно зі п. 2, 4 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення про поновлення незаконно звільненого працівника та про присудження працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~816,00 грн. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи викладене та

Outcome: approved