Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

11.03.2020 р. [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, що становить 2128 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 04.03.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог вона зазначила, що З 2012 р. по січень 2020 р. син проживає з нею, а відповідач не допомагає матеріально. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] та просить стягнути аліменти на його користь на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів її заробітку (доходу). В обгрунтування зустрічного позову він вказав на те, що з моменту розірвання стосунків з відповідачкою дитина не мешкала з нею. Син проживав з 2013 р. по 2018 р. за адресою: [ADDRESS] . З 2018 р. Син проживає разом з ним в [ADDRESS] і знаходиться на повному його забезпеченні. Відповідач не надає допомоги хоча може і повинна надавати матеріальну допомогу дитині. 13.03.2020 р. провадження у справі за позовом [PERSON] відкрито та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження . Ухвалою судді Бабакова В.П. від 18.05.2020р. у зв`язку з поданням 13.05.2020р. [PERSON] зустрічної позовної заяви у справі здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального провадження. 18.02.2021 р. після повторного авторозподілу справу прийнято до провадження судді Середи І.В. та призначено її до розгляду. Закрито підготовче провадження 18.02.2021 р. та призначено розгляд по суті. Сторони в засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. Адвокат [PERSON] - Козак А.В. подав клопотання про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні зустрічного позову про стягнення з [PERSON] аліментів просив відмовити через те, що вона є особою, яка хворіє, оформлює собі інвалідність та через стан здоров`я не має можливості постійно працювати. Представник позивача [PERSON] - звернулася з клопотанням про слухання справи у їх відсутності, зустрічний позов просить задовольнити, а також надала рішення Суворовського районного суду м.Одеси про визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки позивач [PERSON] заяву про залишення позову без розгляду не подавала, тому її позов розглядається по суті. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] необхідно задовольнити з огляду на таке. В ході розгляду справи судом встановлено, у період спільного проживання, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , повторно виданого Суворовським районним у місті Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 19.02.2020 року. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання. 05.02.2020 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », про що Суворовським районним у м.Одесі відділом РАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено актовий запис №78 від 05.02.2020 р. 27.07.2021 р. Суворовським районним судом м. Одеси, справа № 523/4686/20, ухвалено рішення, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . В позові [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] - відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що з початку 2020 року по теперішній час малолітній [PERSON] проживає з батьком. Спочатку вони проживали за адресою: [ADDRESS] , а на теперішній час проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина встановлена судом виходячи із пояснень відповідача і позивача за зустрічним позовом [PERSON] , наданих у судовому засіданні, акта від 28.06.2020 року, підписаного сусідами та затвердженого Управителем ОСББ «УСПІХ-СУВОРОВСЬКИЙ» та змісту позовної заяви самої [PERSON] , де зазначала, що з початку 2020 року син проживає з батьком. [PERSON] являється фізичною особою підприємцем, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Види діяльності: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний); 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів. Як встановлено з довідки про доходи за останній звітний період - за 2019 рік, виданої Начальником Північного управління у м. одесі ГУ ДПС в Одеській області, загальна сума доходу за звітний період [PERSON] складає 914 320, 00 гривень. Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, якою закріплено що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При оцінці доводів учасників справи суд виходить з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (ч.1 ст.12 ЦПК України). Судом встановлено, що дитина виховуються батьком проживає разом з ним і потребує матеріальної допомоги, матір дитини працездатна, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Враховуючи те, що дитина з матір`ю не проживає, тому вимога про стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання сина є незаконною і не підлягає задоволенню. Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що обовязок участі у матеріальному забезпеченні дитини є рівним у батьків, а відповідачка добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, суд дійшов висновку, що заявлена [PERSON] вимога про стягнення аліментів у розмірі ј частини частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно забезпечить права та інтереси дитини та не порушать права та інтереси матері, а тому зустрічний позов підлягає задоволенню. Доводи представника Козак А.В. про те, що вона [PERSON] неспроможна забезпечувати дитину, має незадовільний стан здоров`я не знайшли свого підтвердження. Із наданої виписки №14168 з медичної картки вбачається її знаходження на лікуванні 9 днів в 2020 р., при цьому суду не надано належних доказів про те, що вона за станом здоров`я не може працювати. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що [PERSON] звернувся до суду з позовом саме 15.05.2020 року, тому і стягнення аліментів необхідно здійснювати саме з вказаної дати. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Outcome: approved