Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

20.04.2022 [PERSON] звернувся до Козівського районного суду Тернопільської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Козівської селищної ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 08.04.2018 у шлюбі між сторонами народилася дочка [PERSON] . Однак спільне життя між сторонами не склалося, рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2020 шлюб між ними було розірвано. Стверджує, що зв`язку із наявністю між батьками спорів щодо порядку участі кожного із них у процесі виховання дитини був змушений звернутися до виконавчого комітету Козівської селищної ради, яким було визначено порядок участі батька у вихованні дитини. Однак, у зв`язку із системним невиконанням відповідачем рішення виконавчого комітету, був змушений повторно звернутися до Комісії з питань прав захисту прав дитини. 20.01.2022 Комісією з питань прав захисту прав дитини затверджено висновок про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, та встановлено графік та порядок побачень позивача із донькою. Однак відповідачем неодноразово не виконувався і вказаний висновок. Позивач зазначає, що з цього приводу неодноразово звертався до органів поліції, звернення зареєстровані у «Інформаційному порталі НПУ». Позивач вважає, що не може реалізувати своє прав на особисте спілкування з дитиною, а також виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу, скільки відповідач всіма можливими способами перешкоджає у цьому, тому він змушений звернутися до суду. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з донькою - [PERSON] та встановити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із донькою [PERSON] у порядку встановленому Висновком органу опіки та піклування від 20.01. 2022, стягнути з [PERSON] на користь позивача всі судові витрати. 30.06.2022 відповідач подала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що вважає позовні вимоги позивача надуманими та безпідставними, а рішення виконавчого комітету Козівської селищної ради, яким визначено участь батька у вихованні доньки протиправним та таким, що суперечать інтересам дитини, оскільки складений без врахування інтересів дитини та особи позивача, як такого, що вчиняв насильство відносно неї та спільної доньки. Стверджує, що спілкування нанесе шкоду дитині, оскільки дитина його боїться та при появі позивача плаче. Відповідач стверджує, що [PERSON] не має наміру піклуватися про фізичний, духовний та моральний стан, а лише налаштовує дитину проти неї та її родини. На підставі викладеного просила відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] . 11.07.2022 представник позивача адвокат Череватий П. М. подав до суду відповідь на відзив у якому зазначає, що доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставним, оскільки не містять посилань на будь які докази та норми права. На думку позивача, сам факт подання позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною спростовує доводи відповідача з приводу відсутності наміру брати участь у вихованні дитини. Із наданих позивачем доказів вбачається, що позивач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, намагається брати активну участь у житті своєї доньки. Просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю. 27.07.2022 відповідач подала заперечення на відповідь на відзив у якому зазначила, що позов подано не до неї - [PERSON] . Посилається на те, що позивач [PERSON] не може виконувати свої батьківські обов`язки оскільки перебуває на військовій службі у зоні бойових дій, а рішення суду йому необхідне для ухилення від проходження такої. Стверджує, що спілкування із батьком буде перешкоджати нормальному розвитку дитини. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 06.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито у порядку загального позовного провадження та залучено Службу у справах дітей Козівської селищної ради до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 27.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, замінено [PERSON] належним відповідачем [PERSON] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив такі позовні вимоги задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явилася, представник відповідача адвокат Бойко П. В. у всіх судових засідання підтримав позицію викладену у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив. Разом з тим, 06.09.022 подав клопотання про продовження перерви у судовому засіданні у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому процесі. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні підтримав висновок органу опіки і піклування від 20.01.2022 та зазначив, що позивач як батько дитини має право на спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні. Щодо заявлено клопотання представника відповідача, суд обумовлює, що право подання відзиву на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив відповідач реалізувала у повному обсязі. Свою позицію стосовно позовних вимог виклала, суду така позиція відома. Суд вважає клопотання представника відповідача таким, що має на меті затягування розгляду даної справи, яка тривалий час не моє свого вирішення. Зважаючи на тривалий час перебування справи на розгляді у Козівському районному суді Тернопільської області, суд вважає, що у відповідача було достатньо часу для висловлення свої позиції, надання суду доказів та аргументів на свою користь. Окрім того, попри клопотання представника відповідача, сама відповідач не була позбавлена можливості з`явитися в судове засідання. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 02.12.2020 рішенням Козівського районного суду Тернопільської області шлюб зареєстрований Кальненською сільською радою Козівськогорайону Тернопільської області 14.02.2016 між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2020. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У шлюбі в сторін народилася дочка: [PERSON] , [INFO] , згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 05.11.2021, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до виконавчого комітету Козівської селищної ради із заявою про розв`язання спору між батьками та забезпечення участі обох батьків у вихованні дитини. Рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради №130 від 27.05.2021 визначено участь батька [PERSON] у вихованні [PERSON] , наступним чином: два дні на тиждень, з яких один день неділя з 09:00 год. до 20:00 год., другий день визначається за домовленістю (усною чи письмовою) між батьком та матір`ю дитини окремо кожного тижня. Рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради №2 від 20.01.2022 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON] та спілкуванні з нею. Вказаним висновком встановлено, що мати дитини не виконує рішення виконавчого комітету Козівської селищної ради №130 від 27.05.2021, яким визначено участь батька [PERSON] у вихованні [PERSON] . Із проведених працівниками служби бесід з`ясовано, що для дитини облаштовані належні умови для її потреб як у будинку матері так і у будинку батька. Мати дитини не бажає спілкуватися з батьком, не дозволяє йому бачитися з дочкою, а також відмовляється приймати подарунки від батька для дочки. Згідно довідки-характеристики виданої виконкомом Козівської селищної ради [PERSON] зарекомендував себе із позитивної сторони, бере активну участь у житті села. Поряд із цим, вказаним висновком визначено участь батька [PERSON] у вихованні [PERSON] , наступним чином: два дні на тиждень, з яких один день неділя з 09:00 год. до 20:00 год., другий день визначається за домовленістю (усною чи письмовою) між батьком та матір`ю дитини окремо кожного тижня. Позивач стверджує, що намагався здійснити переказ грошових коштів у якості аліментів на дочку, однак відповідач не бажала їх отримати. Так, згідно роздруківки поштового переказу 05.07.2021 [PERSON] мав намір здійснити грошовий переказ у розмірі 4950 гривень, однак отримувач [PERSON] від переказу відмовилася. У зв`язку із цим, [PERSON] з метою надання офіційної фінансової допомоги доньці, відкрив картковий рахунок. Як вбачається із інформаційної довідки, сформованої 12.01.2022 залишок на рахунку становить 10047,19 гривень. Позивач покликається на те, що відповідач [PERSON] неодноразово не дотримувалася встановленого рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради №130 від 27.05.2021 та висновком органу опіки та піклування затвердженого рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради №2 від 20.01.2022 порядку участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON] та чинила перешкоди у можливості побачень з дитиною. З цього приводу він неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами. Вказані факти зареєстровані у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України». Як вбачається із відповіді №1395/101/01-2022 від 09.02.2022 17.11.2021 звернення зареєстровано в ЄО ІТС ІПНП за №2857, 27.01.2022 звернення зареєстровано в ЄО ІТС ІПНП за №189, 30.01.2022 звернення зареєстровано в ЄО ІТС ІПНП за №214. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 21.04.2021, [PERSON] змінила прізвище, після чого іменується як [PERSON] , про що 24.04.2021 складено актовий запис №04. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між дитиною та батьком. ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відповідно до ч. 3 ст. 291 ЦК України, фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Такого права, оскільки воно має немайновий характер, фізична особа не може бути позбавлена. Оскільки дід, баба, як з боку матері, так і з боку батька є її родичами по прямій висхідній лінії, батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» у статті 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (стаття 114 наведеного вище Закону). Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 157 СК України). За змістом статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (стаття 159 СК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові № 758/5545/18 від 29 липня 2021 року вказав, що системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, дочка [PERSON] проживає разом із матір`ю ( [PERSON] ) [PERSON] . Водночас батько [PERSON] через ці обставини не може бути позбавлений спілкування з дочкою. Позивач стверджує, що неодноразово виявляв намір брати безпосередню участь у вихованні дитини, однак відповідач [PERSON] категорично цьому заперечує та перешкоджає у спілкуванні з донькою. Вказане також підтверджується показами свідків допитаних у судовому засіданні 16.08.2022. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що вони є односельчанами відповідача [PERSON] , зі слів свідків позивач намагається виконувати свої батьківські обов`язки та брати участь у вихованні дитини, привозить подарунки та продукти харчування, відповідач зі свого боку чинить перешкоди, не підпускаючи дитину до батька. Відповідач у відзиві посилається на відомості з приводу того, що позивач чинить насильство стосовно неї та дитини. Разам з тим, відповідачем не надано, а судом таких не здобуто, доказів підтвердження притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення насильства. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що такі факти мали місце. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради №2 від 20.01.2022 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON] та спілкуванні з нею. Вказаним висновком встановлено, що мати дитини не виконує рішення виконавчого комітету Козівської селищної ради №130 від 27.05.2021, яким визначено участь батька [PERSON] у вихованні [PERSON] . Із проведених працівниками служби бесід з`ясовано, що для дитини облаштовані належні умови для її потреб як у будинку матері так і у будинку батька. Мати дитини не бажає спілкуватися з батьком, не дозволяє йому бачитися з дочкою, а також відмовляється приймати подарунки від батька для дочки. Згідно довідки-характеристики виданої виконкомом Козівської селищної ради [PERSON] зарекомендував себе із позитивної сторони, бере активну участь у житті села. Вказаним висновком визначено участь батька [PERSON] у вихованні [PERSON] , наступним чином: два дні на тиждень, з яких один день неділя з 09:00 год. до 20:00 год., другий день визначається за домовленістю (усною чи письмовою) між батьком та матір`ю дитини окремо кожного тижня. Зустрічі та спілкування батька з донькою проводити за фактичним місцем проживання батька, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я дитини, інтересів та потреб дитини, при цьому батькові вчасно забирати і повертати дитину за її місцем проживання. Матері дитини [PERSON] повідомляти батька дитини [PERSON] про зміну місця проживання (перебування) дитини, термін виїзду та перебування дитини [PERSON] за межами с. Кальне Тернопільського району Тернопільської області. Щодо твердження представника відповідача, що такий висновок складено не уповноваженим на те органом опіки і піклування, то суд відхиляє такі, оскільки висновок затверджено виконавчим комітетом Козівської селищної ради у відповідності до чинних норм діючого законодавства. Разом з тим, суд акцентує увагу, що такий висновок у відповідності до частини другої статті 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення та підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Також судможе не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з положень частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що той з батьків, який проживає окремо від дітей має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини пріоритетним є врахування найкращих інтересів дитини та дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права (правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 577/3476/19, від 17 червня 2020 року у справі № 522/9916/17 та від 26 листопада 2018 року у справі № 718/337/17). При цьому, визначаючи порядок побачень дітей з батьками суди повинні враховувати, що при наявності конфлікту між батьками та неможливістю самостійно дійти згоди у вихованні дітей, доцільно проводити зустрічі без присутності того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки такі особисті конфліктні не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18). У постанові від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19 Верховний Суд не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що виконання рішення не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися зі стягувачем, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №824/308/20-а. При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між сторонами у теперішній час склались неприязні стосунки, однак, дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків. Суд наголошує, що наявність взаємних претензій один до одного та неприязні відносини між відповідачем та позивачами не є підставою для обмеження права позивача на спілкування з його донькою. Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дитини. Суд зауважує, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з батьком. Позбавлення позивача права щодо участі у спілкуванні та вихованні синів може позбавити дітей родинних зв`язків з батьком, любові та турботи з боку останнього, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року. Тому, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати не чинити перешкод у спілкуванні з донькою. Суд постановляє рішення на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). На підставі вищевикладеного, наявні підстави для визначення судом способу спілкування батька з донькою, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю, оскільки не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування відповідача з дитиною виключно за домовленістю з позивачем, може протиправно обмежити права [PERSON] щодо участі у вихованні дитини. З метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що спілкування батька з дитиною має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю. Саме такий графік не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо сина. Разом з тим, до запропонованого у висновку органу опіки і піклування порядку, необхідно внести окремі уточнення виключно в інтересах дитини. Слід зазначити, що запропонований органом опіки і піклування графік, враховуючи викладені обставини справи, може призвести до порушення прав дитини, а тому в повній мірі такий не може бути затверджено. Так, орган опіки та піклування визначаючи способи спілкування батька з дитиною вирішив, що зустрічі та спілкування батька з донькою проводити за фактичним місцем проживання батька. Разом з тим, суд зважає на позицію матері щодо того, що позивач може бути призваний на військову службі, а відтак існує небезпека у перебування дитини у військовий час за фактичним місцем проживання батька дитини. А тому, суд вважає, що доцільніше таке спілкування батьку проводити або за місцем проживання дитини, її перебування, оскільки такі умови є звичними для дитини та не потребують частих тривалих переїздів малолітньої дитини, або за місцем проживання, перебування батька, з врахуванням конкретних обставин, якщо перебування дитини за місцем перебування батька не нестиме загрози її життю і здоров`ю та за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та з врахуванням стану здоров`я та бажання дитини. Таким чином суд, врахувавши вищенаведені висновки Верховного Суду, позицію сторін, висновок органу опіки та піклування, суд дійшов переконання про доцільність встановлення участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON] та спілкуванні з нею два дні на тиждень, з яких один день неділя з 09:00 год. до 20:00 год., другий день визначається за домовленістю (усною чи письмовою) між батьком та матір`ю дитини окремо кожного тижня, за місцем проживання дитини, її перебування або за місцем проживання, перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку та стану здоров`я дитини за бажанням дитини за попередньою домовленістю з матір`ю з урахуванням її стану здоров`я, потреб та інтересів. Ухвалюючи вказане рішення, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам, або за домовленістю сторін, або за рішенням суду, якщо цього будуть вимагати інтереси дитини. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що встановлений судом графік спілкування позивача з дитиною не позбавляє його права бачитись із донькою в інші дні, у тому числі, на свята, канікули, дні народження тощо з дозволу матері дитини, якщо це не буде перешкоджати звичайному розпорядку дня дитини, з урахуванням її стану здоров`я та бажання. Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку доньки. Отже враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що саме такий визначений порядок та спосіб спілкування з дитиною є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. На думку суду такий порядок побачень буде достатнім для реалізації права позивача на спілкування із дитиною.

Outcome: partial