Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

27 липня 2022 року представник позивача адвокат Конякін М. С. звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області в інтересах [PERSON] із позовною заявою до Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якій просить скасувати арешт та заборону відчудження майна, накладені на підставі постанови про накладення арешту на майно від 04.08.2008 слідчим в ОВС прокуратури м. Києва та зареєстровані Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою за №8005377 від 01.10.2008, на невизначене майно, все нерухоме, належне [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилається на те, що маючи на меті відчужити належне позивачу майно у вигляді земельної ділянки, [PERSON] звернувся до нотаріуса для того, щоб укласти відповідну угоду. Але нотаріус під час перевірки документів та реєстрів виявила, що [PERSON] не може відчужувати будь-яке належне йому майно, так як існує заборона накладена постановою слідчого в ОВС прокуратури м. Києва про накладення арешту на майно. У зв`язку з тим, що позивачу відомо з яких підстав у нього є обтяження у вигляді заборони на відчуження всього рухомого та нерухомого майна, а саме даний арешт накладався слідчим з метою збереження майна позивача, так як за злочин в якому його обвинувачували покарання передбачало спеціальну конфіскацію. Але, 28.01.2020, коли позивач набув права власності на земельну ділянку, покарання вже було відбуто і конфіскація майна не розповсюджувалась на майно, набуте після винесення вироку. Так як вирок в частині конфіскації майна, мав виконуватись органом ДВС, позивач звернувся до Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький), який повідомив позивача, що станом на 01.12.2021 у відділі на виконанні не перебувають виконавчі документи щодо стягнення з громадянина [PERSON] . Згодом позивач звернувся до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори, однак отримав відповідь, що запитувана інформація є нотаріальною таємницею і не підлягає розгалошенню. Враховуючи, що арешт накладений на майно позивача порушує його право власності, вважає за необхідне скасувати арешт та заборону на відчуження зазначеного майна, оскільки іншого механізму захисту своїх цивільних прав крім судового захисту [PERSON] не вбачає. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження. Відповідно до ч.1, 2\~ст.174 ЦПК України\~при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Відповідач скористався правом на подачу відзиву на позовну заяву. У своєму відзиві, який надійшов до суду 10.08.2022, зазначає, що станом на 10.08.2022 згідно даних АСВП на виконанні у відділі ДВС незавершених виконавчих проваджень, за якими боржником є [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , не перебуває. Також просить, винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства України та розглядати справу без представника відділу ДВС. Ухвалою суду від 12.08.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився. Від його представника адвоката Конякіна М. С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, зазначив, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позов зяввлено про розгляд справи за відсутності представника Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих\~Конституцією України\~прав і свобод людини та здійснення проголошеного\~Основним Законом України\~принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~ст. 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст.5 ЦПК України). Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до інформаційної довідки №273166108 від 03.09.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на невизначене майно, все майно нерухоме, належне [PERSON] , 01.10.2008 Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою накладено обтяження у виді арешту на підставі постанови про накладення арешту на майно від 04.08.2008 слідчого в ОВС прокуратури м. Києва Н. В. Довбиш (а.с. 7-9). З довідки №23033/22552 від 08.12.2021 виданої Тростянецьким відділом ДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький), встановлено, що станом на 01.12.2021 у відділі на виконанні не перебувають виконавчі документи щодо стягнення з [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з копії вироку Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2011, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.368 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, в органах державної влади, місцевого самоврядування та правоохоронних органах строком на 2 (два) роки, та з конфіскацією майна (а.с. 12-18). Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~статті 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, згідно з ч.1\~ст.319 ЦК України. Згідно з ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.5\~ст.55 Закону України «Про виконавче провадження»\~(у редакції станом на час накладення арешту) арешт застосовується: для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Згідно з ч.ч.1, 2\~ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно зі\~ст.126 КПК України 1960 року\~(у редакції на час накладення арешту) забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Як вбачається з ч.6\~ст.126 КПК України 1960 року\~(у редакції на час накладення арешту) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Пунктом 9\~розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року\~визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з вимогами ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки накладена заборона на відчуження майна порушує права позивача, як власника, то він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що врегульовано\~ст.391 ЦК України. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №2-3392/11, якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового розслідування у кримінальній справі на підставі положень\~КПК України 1960 року, а не\~КПК України 2012 року, то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. За обставин того, що\~КПК України 1960 року\~(у редакції на час накладення арешту) не врегульовував питань, пов`язаних зі зняттям арешту на майно, накладеного на підставі процесуального рішення слідчого в межах досудового розслідування відносно позивача, за умови, що вирок був обвинувальний і його виконано, відсутні правові підстави подальшого застосування запобіжного заходу у виді арешту майна позивача. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони у справі не заявляли вимог щодо відшкодування понесених ними будь-яких судових витрат.

Outcome: approved