Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем. В обгрунтування вимоги позивач вказав на те, що сімейне життя не склалося і сторони розлучаються . Їх спільна дитина [PERSON] проживає в кквартирі з позивачем та його батьками, які їй доводяться бабусею та дідусем.Донька має вади здоровя, хворіє на Еритродермію іхтіозіформну вроджену. На початку 2021 р. , коли позивач працював за кордоном, а [PERSON] було було майже 11 місяців. відповідач принесла дитину до свекрухи , матері позивача та залишила її. Свій вчинок пояснила тим, що їй не вистачає коштів на забезпечення своє та дитини. 16.03.2021 р. матір позивач та відповідачка уклали договір щодо виховання та визначення місця проживання дитини, з метою гарантування постійного проживання дитини разом з бабусею до моменту повернення з відрядження батька. Після травня 2021 року відповідач не спілкується з дитиною, про стан її здоров`я та розвиток не цікавиться. Її фактичне місце проживання не відоме. Позивач працює, має гідну заробітну плату, має можливість виховувати доньку самостійно, тоді як відповідачка не працює , не має постійного місця проживання, не зможе забезпечити їй гідні умови проживання та розвитку, живе за рахунок утримання іншими чоловіками. 18.11.2021 р. відповідач подала до суду заявув якій вказала на те, що шлюб з позивачем розірвано на підставі рішення суду та стягнуто з неї аліменти на утримання доньки, з чим вона погодилася. Також відповідач [PERSON] вказала на те, що з початку 2021 р. дитина [PERSON] проживає з батьком. Позов [PERSON] визнає просить визначити місце проживання доньки з батьком. Підпис [PERSON] в заяві складеній 0911.2021 р. засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М.. 03.11.2021 р. провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження . 18.01.2022 р. закінчено підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи через участь в судовому засіданні в Одеському апеляційному суду. Дана заява є повторною, оскільки 25.05.2022 р. представник вже зверталася до суду з заявою про відкладення розгляду справи, тому засідання призначене на 25.05.2022 р. було відкладено на 31.08.2022 р. Виходячи із вимог ст.223 ЦПК України суд вважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи. При цьому, суд також враховує наявну у справі заяву відповідачки [PERSON] про розгляд справи в її відсутності від 18.11.2021 р. (а.с.105), а також заяву про визнання позовних вимог складену 09.11.2021 р. в нотаріальному порядку (а.с.106). Представник третьої особи також не зявився в судове засідання, надіслав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності,залучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування та примати рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності учасників справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований 22.08.2019 р.. У шлюбі у подружжя народилася донька, [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 2796 від 11.06.2020, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Стосунки між подружжям не склалися, сім`я розпалася. Дитина залишилася мешкати разом з матір`ю. На початку 2021 р. [PERSON] принесла доньку до батьків [PERSON] та залишила її. На той час батько працював за контрактом за кордоном. 16.03.2021 між [PERSON] , бабусею дитини, та [PERSON] був укладений договір щодо виховання та визначення місця проживання малолітньої, [PERSON] , [INFO] . 13.10.2021р. за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/10128/21, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний та з [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 1500 гривень в місяць, починаючи з 03.06.2021р до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Малолітня [PERSON] проживає з батьком в квартирі його батьків, [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Дитина має вади здоров`я, хворіє на вроджену іхтіозіформну еритродермію. Через тривале перебування за кордоном у зв`язку з роботою, після укладення договору про виховання та визначення місця проживання дитини, мати декілька раз відвідувала доньку за місцем її проживання, а з травня 2021 жодного разу дитину не відвідувала, про стан здоров`я та розвиток не цікавилась. Донька перебуває повністю під опікуванням свого батька. Допомагають у вихованні дитини бабуся та дідусь, його батьки. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, бере активну участь у житті дитини, дівчинка завжди охайна, доглянута, мати дитини не бачили понад півроку (характеристика TOB «КК «Суворовський»), [PERSON] працює за іноземним котрактом, має дохід. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . 16.06.2022 р. складено висновок №01-05-З/157вх за яким орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] . Також у висновку вказано, що відповідно до акту обстеження від 16.12.2021, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради, в квартирі з адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. У дитини є окреме ліжко, дитячий візок, одяг, іграшки, продукти для дитячого харчування. Відповідно до протоколу бесіди від 08.11.2021, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради, за адресою: [ADDRESS], знаходиться гуртожиток ОНМІ, та [PERSON] там не проживає. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом із батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Так, у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. №789-XII,ч.7 ст.7 СК України закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до вимог ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За нормами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Нормами ч.1 ст.13 ЦПК закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача є обгрунтованою, є законні підстави для визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки ним створено умови для її розвитку і виховання. При цьому, суд враховує і те, що матір дитини підтвердила обставини і визнала заявлену вимогу.

Outcome: approved