Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Адвокат Попович Я.С., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся в Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про визнання судом дійсними договорів дарування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що влітку 2020 року позивач відчужив належний йому на праві власності автомобіль марки «Кіа Сід СВ» 2010 року випуску, а отримані від продажу автомобіля кошти вирішив подарувати своїй доньці [PERSON] , і 08.07.2020 між сторонами по справі було укладено договори дарування №1, 2, 3, 4. Правочини дарування грошових коштів, які мали місце 08.07.2020 за спільною згодою сторін договору були оформлені письмово, шляхом укладання простих письмових договорів дарування, при цьому сторони домовились про подальше нотаріальне посвідчення цих договорів, однак відповідач від їх укладення ухиляється. Просив позов задовольнити, а розгляд справи проводити без участі сторони позивача. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05.08.2022 було відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного провадження та призначено судовий розгляд. Відповідач [PERSON] 30.08.2022 р. подала суду заяву по суті справи (відзив), в якій зазначила, що 08.07.2020 батьком відповідача позивачем по справі було подаровано відповідачу грошові кошти в розмірі 50 171,00грн., 51 499,00грн., 51 499,00грн., 51 499,00грн., при цьому відповідні правовідносини дарування сторонами були зафіксовані шляхом укладення 4 письмових договорів дарування, кожен з яких укладався після фактичної передачі позивачем відповідачу грошових коштів у дарунок, і сторони погодили про укладення в той же день нотаріального посвідчення вказаних договорів. Однак вже в той самий день (08.07.2020) у позивача виникла термінова потреба невідкладного від`їзду до м. Івано-Франківська. Подальші домовленості щодо приїзду щоразу залежали від епідеміологічної обстановки в Україні, що зумовлена карантином, у зв`язку з поширенням коронавірусу COVID-19 (частого визначення Івано-Франківської та Полтавської області червоними епідеміологічними зонами), у зв`язку з чим відповідач змушена була відстрочувати такі поїздки. Надалі, у зв`язку з повномасштабним вторгненням на територію України окупаційних військ росії 24.02.2022, яка веде щоденні ракетні повітряні удари по всій території країни, поїздка на даний момент є небезпечною для життя, а відтак неможливою. Все наведене унеможливило нотаріальне посвідчення правочинів в день їх укладення і в подальшому, на даний час така можливість втрачена. Відповідач просила розглядати справу без її участі, щодо задоволення позову не заперечувала (а.с.39-45).\~ Позивач [PERSON] та його представник у судове засідання 08.09.2022 р. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Адвокат Попович Я.С., який діє в інтересах позивача [PERSON] , на електронну адресу суду подав заяву в якій позов підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути за відсутності позивача та представника (а.с.47-49). Відповідачка [PERSON] у судове засідання 08.09.2022 р. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від відповідачки надійшла заява, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі (а.с.39-45).\~ У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача\~ [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Диканським райвідділом ЗАГС Полтавської області 26.11.1982 (а.с.24). 08 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір дарування №1 (а.с.11-12), згідно до якого [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] \~ у особисту власність грошові кошти в розмірі 50 171,00грн., а остання прийняла їх до моменту підписання сторонами договору. Відповідно до договору дарування грошових коштів №2 від 08.07.2020 дарувальник [PERSON] передав безоплатно обдаровуваній [PERSON] грошові кошти в розмірі 51 499,00грн., які прийняті відповідачкою 08.07.2020 до моменту підписання сторонами договору (а.с.9-10).\~ За договором дарування грошових коштів №3 від 08.07.2020 дарувальник [PERSON] передав безоплатно [PERSON] грошові кошти в розмірі 51 499,00грн. (а.с.13-14). Грошові кошти, визначені договором №3 від 08.07.2020 обдаровуваною прийняті до моменту підписання сторонами договору 08.07.2020. У відповідності до договору дарування грошових коштів №4 від 08.07.2020 дарувальник [PERSON] передав безоплатно обдаровуваній грошові кошти в розмірі 51 499,00грн., а [PERSON] грошові кошти, визначені договором №4 від 08.07.2020 прийняла в той самий день до моменту підписання сторонами договору (а.с.15-16). Право власності на дарунок виникає з моменту його прийняття. Підписанням вказаних договорів сторони підтвердили, що подаровані грошові кошти передані [PERSON] та прийняті [PERSON] 08.07.2020 при укладенні оспорюваних правочинів. Зазначені спірні договори укладені у простій письмовій формі, проте сторони договору погодили між собою, що договори від 08.07.2020\~ підлягають подальшому нотаріальному посвідченню і зобов`язалися цю вимогу виконати, однак відповідачка до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору дарування грошових коштів не з`явилась, в зв`язку з чим нотаріальне посвідчення договору дарування було відтерміноване. Як зазначають сторони обдаровувана і в подальшому до нотаріуса не з`являлась, у зв`язку з чим нотаріальні дії щодо посвідчення договорів дарування грошових коштів від 08.07.2020 за №1,№2,№3,№4 нотаріусом не вчинялись. За ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. За ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір дарування укладається у формі, яка визначається загальними правилами цивільного законодавства про форму договорів. Договір дарування може укладатися в усній, простій письмовій і письмовій нотаріальній формі. Форма договору визначається у залежності від виду майна, що є предметом договору дарування. Усна форма укладання договору дарування може мати місце при даруванні предметів особистого користування та побутового призначення, коли таке бажання висловлюється прямо й дарунок передається обдаровуваному в момент укладання договору. Письмова форма з нотаріальним посвідченням необхідна для договору дарування нерухомої речі й валютних цінностей на суму, що перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. З урахуванням розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, встановленого Указами Президента України від 21.11.1995 р. № 1082/95, від 25.08.1996 р. № 762/96 (17,00 грн.), сума дарунку за спірними договорами перевищувала п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, внаслідок чого цей правочин на підставі ч. 5 ст. 719 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню. Як було встановлено судом, відповідачка, отримавши кошти в день укладення договору дарування в простій письмовій формі та\~ в подальшому ухилялась від нотаріального посвідчення зазначених договорів дарування, мотивуючи це відсутністю такої можливості (терміновий від`їзд в день укладення договорів в простій письмовій формі, пандемія та карантин, а в подальшому і вторгнення окупаційний військ Росії на територію України та активна фаза бойових дій). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір же дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну свідому уяву про предмет договору та досягли згоди про всі його істотні умови. Судом встановлено, що сторонами спірних договорів було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов дарування, визначених ст. ст. 717, 725 ЦК України, а також було фактично його виконано, що підтверджується сторонами, та наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Так, на підтвердження реальності, добровільності та усвідомлення своєї волі та значення дійсності намірів направлених щодо передання в якості подарунку грошових коштів 08.07.2020 дарувальником [PERSON] своїй доньці, є дані декларації «Особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» за 2020рік, зокрема згідно до даних розділу 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації, яка подана [PERSON] 13.03.2021, ним 08.07.2020 було здійснено дарування грошових коштів у розмірі 204 668,00грн., також аналогічні дані відображуються\~ в\~ поданій відповідачем 27.04.2021 податковій декларації про майновий стан і доходи за 2020, а саме в р.10.6 «Вартість успадкованого чи отриманого у дарунок майна» [PERSON] відображена сума доходів у розмірі 204 668,00грн. (загальна сума грошових коштів отриманих згідно договорів дарування від 08.07.2020 №1, 2, 3, 4), а копії відповідних документів долучені до матеріалів справи (а.с.43). Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України тощо. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. За ч. ч. 1, 2 ст. 220 у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За правилами зазначеної статті визнання дійсним договору можливе лише за відсутності передбачених законом обмежень для його укладення та у разі наявних письмових доказів про узгодження сторонами всіх істотних умов договору, при цьому повинно мати місце ухилення однією зі сторін від нотаріального посвідчення договору. Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Отож судом може бути «зцілено» недійсний правочин, який вчинено із порушенням обов`язкової нотаріальної форми шляхом усунення такої вади, як відсутність нотаріального посвідчення договору. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 569/6427/16 (провадження № ?61-39814 св18) вказав, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.\~ Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.\~ Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове його виконання, але одна зі сторін ухилилася від нотаріального посвідчення договору, суд може визнати його дійсним (ст. 220 ЦК України). Тлумачення цієї норми права свідчить, що рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги про його нотаріальне посвідчення «зцілює» тільки таку ваду, як відсутність нотаріального посвідчення договору. І, відповідно, не виключається визнання недійсним договору, який був визнаний дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення, як такого, що вчинений на шкоду кредитору (фраудаторний договір). Приватно-правовий інструментарій (зокрема, визнання договору дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Оскільки судом з`ясовано, що сторони оспорюваних правочинів діяли добросовісно, та без зловживання правом,\~ домовилися щодо усіх істотних умов договорів і відбулося повне їх виконання, але одна зі сторін (обдаровувана) ухилилася від нотаріального посвідчення договорів, то суд вбачає достатні підстави визнати їх дійсними, усунувши\~ таку ваду, як відсутність нотаріального їх посвідчення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підтверджуються наданими доказами, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки як було встановлено судом [PERSON] та [PERSON] діючи добросовісно та добровільно\~ домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами в справі, фактично відбулось повне виконання договорів, оскільки грошові кошти були передані [PERSON] , і, відповідно, отримані [PERSON] .. Вчинені правочини відображені у звітності сторін, проте обдаровувана ухилилася від обов`язку їх нотаріального посвідчення, оскільки не прибула до нотаріуса, та така можливість станом на час розгляду справи втрачена, тому суд дійшов висновку, що позов про визнання договорів дарування від 08.07.2020 №1, №2, №3, №4\~ дійсними,- підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача у користь позивача також підлягає судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved