Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту належності нерухомого майна на праві власності та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що [INFO] у віці 55 років помер чоловік позивачки [PERSON] , 1943 року народження. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається , зокрема з об`єктів нерухомості: житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки 0,008 га під житловою забудовою та майнового паю. Після смерті [PERSON] за заявою позивачки [PERSON] , Першою Київською державною нотаріальною конторою 21.05.1999 року було заведено спадкову справу № 17107 у нотаріуса № 204 та 01.12.2006 року було видано свідоцтво про право на спадщину серія ВЕІ 408736 номер в реєстрі 3-3154. Як вбачається із зазначеної спадкової справи та свідоцтва про спадщину, позивачка [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , першої ступені спорідненості, тобто той з подружжя, що пережив спадкодавця. На підставі цього свідоцтва про право на спадщину позивачка оформила право власності на майновий пай вартістю 12665,00 грн., що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №7552867 від 01.12.2006 року Першої Київської державної нотаріальної контори. Однак, позивачка не змогла оформити право власності на спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав її чоловікові [PERSON] , але не був оформлений в установленому порядку за ним. Як роз`яснив позивачу нотаріус, право власності на вищевказаний житловий будинок не зареєстровано власником (спадкодавцем) згідно ст. 182 ЦК України питання визнання права власності в порядку спадкування, нею може бути визнано у судовому порядку. Факт належності чоловікові позивача [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] підтверджується будівельним паспортом на земельну ділянку під будівництво житлового будинку в [ADDRESS] від 1976 року та матеріалами які містяться в ньому. Відповідно до законодавства колишнього СРСР, а саме Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31.01.1966 року (втратив чинність 1995 року), реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. У сільській місцевості, до якої відноситься с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом вчинення відповідного запису в господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом (до 01.07.2004 року) визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Через незадовільний стан здоров`я, та брак часу, [PERSON] , за життя не оформив та не зареєстрував в установленому порядку право власності на будинок [ADDRESS] . За таких обставин, для того щоб оформити спадщину на будинок [ADDRESS] необхідно встановити юридичний факт належності цього житлового будинку чоловікові позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі вказаного позивач просить суд: встановити факт належності на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] , житлового будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року, ухвалою від 15.09.2021 року суддею Фінагеєвою І.О. прийнято справу до свого провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. У судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без присутності представника Горенської сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 26.11.1998 року Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7552867 від 01.12.2006 року [PERSON] помер [INFO] , після його смерті заведено спадкову справу номер у спадковому реєстрі: 17107 (номер у нотаріуса: 204); спадкоємцем за першим ступенем спорідненості є дружина померлого - [PERSON] . У день смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Будівельним паспортом на земельну ділянку на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] з доданими матеріалами. Згідно до рішення виконкому Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих від 05.04.1976 року №181/3 «Про надання Свідоцтва на будівництво індивідуального житлового будинку» [PERSON] , який працював в радгоспі «Бучанський» трактористом видано свідоцтво на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] площа садиби складає 800 кв. м. та зобов`язано [PERSON] будівництво житлового будинку провадити за типовим проектом № 181-51 на три кімнати житловою площею 52,3 кв.м. і закінчити будівництво до 20 січня 1979 року. На підставі зазначено рішення [PERSON] видано Свідоцтво на будівництво, перебудову індивідуального житлового будинку № 76 від 06.04.1976 року. Відповідно до Експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку по [ADDRESS] житловий будинок складається з наступних приміщень: коридор 7,1 кв.м.; кухня 11,6 кв.м, житлова 10,0 кв.м, житлова 11,5 кв.м, житлова 11,5 кв.м, житлова 23,5 кв.м, вітальня 19, 5 кв.м., ванна 6,6 кв.м. Всього загальною площею 101,3 кв.м, житловою площею 56,5 кв.м, підсобною площею 44,8 кв.м. Будівельний паспортом на земельну ділянку на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , крім зазначених документів, містить: План забудови садиби, затверджений 09.02.1975 року архітектором Києво-Святошинського району; Зводний акт вартості прибудов та споруди; Паспорт Типового проекту 181-58-1 одноквартирного трикімнатного житлового будинку гр. [PERSON] в [ADDRESS] ; Поетапний план на будівництво літер «А» по [ADDRESS] . Відповідно до Акту державного прийому в експлуатацію індивідуального будівництва від 28.04.1986 року, затвердженого рішенням держвиконкому Горенської сільської Ради народних депутатів, домоволодіння, за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] , прийнято до експлуатації з загальною оцінкою 100%. Матеріали справи містять Будинкову книгу для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] . Згідно до Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовлений станом на 17.04.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно Консалтингова Група», зазначено: літера «А» житловий будинок, 1986 року спорудження, висотою 3,45 м., площа основи (забудови) 130,7 кв.м., об`єм 451 м3; літера «№1» огорожа. Відповідно до положення\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею\~549 ЦК УРСР 1963 року\~визначено, що спадщина вважалася прийнятою за умови, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 4 та 5\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України\~застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У Першій Київській обласній державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа за №204 року до померлого [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого [PERSON] . Інших заяв в спадковій справі не видавалось. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Граничний строк видачі свідоцтва про право на спадщину чинним законодавством України не встановлено. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності або якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 41 Конституції України наголошує на праві кожної людини володіти, розпоряджатись та користуватись своєю власністю. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою\~статті 5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»\~(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Таким чином, з аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введений лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. Відповідно до ст.ст.25,\~30,\~346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на роз`яснення та відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно\~ст. 16 ЦК України\~він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права. За встановлених обставин, зважаючи на те, що [PERSON] у передбачений законом спосіб набув право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом державного прийому в експлуатацію індивідуального будівництва від 28.04.1986 року, проте за життя не встиг оформити та зареєструвати своє право власності, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] , 1943 року народження, який помер [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті та прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність правовстановлюючого документа, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved