Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В позові посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Кунинською сільською радою. На день смерті мати проживала в [ADDRESS] (колишнього Жовківського р-ну Львівської області) у власному будинку. Станом на 30.06.1990 року господарство матері відносилося до колгоспного типу двору, в якому вона була як голова двору, що стверджено випискою з погосподарської книги по с.Кунин станом на 30.06.1990,1991 року (на даний час Добросинсько-Магерівська сільська рада). За час свого життя мати склала заповіт від 22.02.2009 року котрий посвідчений секретарем Кунинської сільської ради [PERSON]. Даним заповітом [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право своїй дочці [PERSON] . Цей заповіт не змінено та не скасовано. Після смерті її матері відкрилася спадщина на все належне їй майно. Позивач [PERSON] зазначає, що померла була її матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про її народження, дошлюбне прізвище " [PERSON] " змінила в зв`язку з одруженням, що також стверджено свідоцтвом про шлюб. Як спадкоємець за заповітом, з метою оформлення спадщини вона звернулась до Жовківської державної нотаріальної контори де відкрито спадкову справу № 228/2021, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування житлового будинку із-за відсутності правовстановлюючого документу на належний спадкодавцю будинок, про що видано постанову №456/01-16 від 14.07.2022 року та роз`яснено про судовий порядок визнання права власності на спадкове майно. У зв`язку з наведеним позивач просить задоволити позов. Ухвалою суду від 22.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі на 18.08.2022 року. Крім того дляз`ясування обставин справи, які мають істотне значення, з метою своєчасного розгляду справи, повноти дослідження обставин витребувано від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жовківська державна нотаріальна контора належним чином завірену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи №228/2021, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 18.08.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні о 11 год. 00 хв. 08 вересня 2022 року. Позивач в судове засідання не прибула, однак подала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити (арк.спр.56). Представник відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак на адресу суду представником відповідача подано письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. У вирішенні даного позову покладаються на думку суду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жовківська державна нотаріальна контора в підготовче судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Однак, 03.08.2022 року приватним нотаріусом на ухвалу суду від 22.07.2022 року надано належним чином завірену (прошиті та пронумеровані, скріплені гербовою печаткою всі аркуші) копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників справи та на підставі поданих до суду доказів. Оскільки учасники справи в підготовче судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 13 (арк. спр. 6). Ще за життя, а саме 20.02.2009 року, [PERSON] склала заповіт із копії якого встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: все своє майно, і взагалі все те, що буде йому належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла дочці [PERSON] . Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Кунинської сільської ради Жовківського району Львівської області [PERSON] (арк. спр. 8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками позивачки зазначено [PERSON] та [PERSON] (арк.спр.12). У зв`язку із одруженням позивачка своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " змінила на прізвище чоловіка " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (арк.спр.13). Після смерті матері [PERSON] , позивач звернулася до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жовківська державна нотаріальна контори, де на підставі її заяви від 22.07.2021 року про прийняття спадщини, було відкрито спадкову справу № 228/2021 та надано їй Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (68018658), що встановлено з копій документів у Спадковій справі. Окрім того, позивач [PERSON] частково прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , 1909 р.н., померлої [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 21.08.2022 року виданими державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області, а саме на земельні ділянки, площею 0.3121 га., 0.2291 га., 0.2451 га. (спадкова справа арк. 49-51). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачці було відмовлено з причини неподання необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає реєстрації, що встановлено із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.07.2022 року (арк. спр. 22). Відповідно до копій виписок із погосподарських книг Кунинської сільської ради особовий рахунок № [NUMBER] та № [NUMBER] , станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року головою колгоспного двору в [ADDRESS] значилася голова домогосподарства [PERSON] (арк.спр.9-10). Згідно з довідкою № 525 від 13.07.2021р. виданою виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Кунинського старостинського округу № 5, житловий будинок по [ADDRESS] в арешті, під забороною та в заставі не перебуває (арк.спр.41). Із довідки № 527 від 13.07.2021р. виданої виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Кунинського старостинського округу № 5 встановлено, що станом на 30.06.1990 року останнім членом колгоспного двору в житловому будинку по [ADDRESS] була [PERSON] , 1910 р.н. (арк.спр.42). Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Судом встановлено, що з метою оформлення спадщини позивач звернулась з заявою до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жовківська державна нотаріальна контори для оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON] державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори завела спадкову справу № 43228/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 68018658. Однак, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки нею не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.07.2022 року (арк.спр.22). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Факт прийняття спадщини стверджується проживанням позивачки [PERSON] разом із спадкодавцем - матір`ю [PERSON] в будинку [ADDRESS] до дня її смерті - [INFO] та ведення ними спільного господарства, що підтверджується довідкою № 524 від 13.07.2021р. виданою виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Кунинського старостинського округу № 5 (арк.спр. 40). Позивач в позовній заяві зазначає, що у свій час [PERSON] з невідомих причин, не зареєструвала у встановленому порядку право власності на свій житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої директором КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» 15.012.2020 року №7163, в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась (арк.спр.11). На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Необхідно зазначити, що по господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян, що надає підстави вважати, що право власності було зареєстроване згідно вимог діючого на той момент законодавства в по господарській книзі Погариської сільської ради. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Чинною на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записами в по господарських книгах підтверджується власність. Згідно з п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного встановлено, що записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок та господарські будівлі) [ADDRESS] було зареєстроване згідно з вимогами чинного на той час законодавства в погосподарській книзі Кунинської сільської ради народних депутатів. Позивач вказує, що право власності колгоспного двору було фактично зареєстровано в погосподарській книзі Кунинської сільської ради народних депутатів, що на той час свідчило про реєстрацію власності на будинок та господарські будівлі. Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з ст. 1216-1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, що стало причиною звернення позивача до суду. Оскільки спадкодавець - [PERSON] за час свого життя не оформив правовстановлюючих документів на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому на даний час позивач як спадкоємець за заповітом звернулась з даним позовом до суду. З технічного паспорту виданого КП ЛОР Червоноградським МБТІ на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (арк. спр. 17-21) встановлено, що загальна площа будинку становить 51,1 кв.м, житлова 18,3 кв.м, допоміжні приміщення 32,8 кв.м. та господарські будівлі. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або законність набуття такого права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд також враховує те, що відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права на власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались. Ураховуючи наведене, суд, належним чином оцінивши зібрані у справі докази та встановивши дійсні обставини справи приходить до висновку, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved