Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

25.04.2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер син позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане 19.07.2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), як органом державної реєстрації актів цивільного стану. По факту смерті [PERSON] [INFO] року складено відповідний актовий запис за № 1328. Родинні відносини позивача з померлим підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , яке повторно видане 01.02.2022 року Головним управлінням запису актів громадянського стану Московської області, Російська Федерація. У свідоцтві про народження батьками записані: батько [PERSON] ; мати - [PERSON] . Укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим (повторно) 21.09.2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Відповідно до ст. 1220 ЦК України, внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. На час відкриття спадщини позивач фактично проживала разом з сином в належній йому на праві власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , а зареєстроване місце проживання позивача було і є: жилий [ADDRESS] . Спадковим майном, яке на праві власності належало померлому [PERSON] , є квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1994 року, та інше майно. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті її сина [PERSON] за законом. Померлий за своє життя заповіт не складав. Розуміючи, що реалізація прав спадкоємців щодо здійснення спадкування відбувається через нотаріат, уже у серпні 2021 року, позивач звернулась з питання спадкування після смерті сина, до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., надавши необхідні документи, в тому числі і свідоцтво про смерть [PERSON] , а отже засвідчила своє бажання прийняти спадщину в розумінні ст. 1220 ЦК України. Приватний нотаріус Кучмій IН.В., як потім з`ясувалось, не оформила заяву про прийняття спадщини, що повинна була зробити у зв`язку з покладеними на неї обов`язками представника держави. Кучмій Н.В. зобов`язала мене для підтвердження родинних відносин з померлим, надати свідоцтво про народження [PERSON] , якого у мене не було у зв`язку з його втратою, та порадила для отримання повторного свідоцтва звернутись до органу реєстрації актів цивільного стану. Для відновлення свідоцтва про народження чи отримання витягу з акту реєстрації про народження, я звернулась до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Оскільки [PERSON] народився в колишній державі - Німецькій Демократичній Республіці (нині - Федеративна Республіка Німеччина), де мій чоловік проходив військову службу у складі Групи Радянських військ в Германії, мені сказали, що через Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Центральний відділ) зроблять запит до Російського Федерації, де знаходяться архіви. За наданими позивачу банківськими реквізитами вона сплатила 298 грн. на рахунок Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) як плату за надану послугу у вигляді правової допомоги за кордоном, що підтверджується квитанцією від 09.09.2021 року У лютому 2022 року на адресу позивача з Головного Управління запису актів громадянського стану Московської області надійшов лист за змістом якого Головним управлінням ЗАГС Московської області до Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) направлено повторне свідоцтво про народження [PERSON] 25.02.2022 року в Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позивач отримала повторне свідоцтво про народження [PERSON] . У зв`язку з розпочатою РФ війною проти України, позивач не одразу знайшла нотаріуса, який би погодився прийняти її. Посилались на військовий стан, закриття реєстрів та таке інше. Тільки 20.04.2022 року позивач була прийнята приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Новіковою Н.А., якою від неї було прийнято заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] . Приватним нотаріусом Новіковою Н.А. цього ж дня до Спадкового реєстру було внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи, спадкодавець [PERSON] , та була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що позивачем пропущено шестимісячний строк, з часу відкриття спадщини, для подання заяви про прийняття спадщини. З зазначених причин та викладених обставин, які позивач вважає поважними та просить суд визнати їх такими, не дивлячись на її бажання прийняти спадщину та активні дії з цього питання, позивачем пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Головною причиною пропуску строку вважає те, що приватний нотаріус Кучмій Н.В. не оформила заяву про прийняття спадщини, коли позивач звернулась до неї у серпні 2021 року та всупереч діючому законодавству без відкриття спадкової справи, прийняття заяви про прийняття спадщини, зобов`язала позивача надати їй свідоцтво про народження спадкодавця. Факт звернення до приватного нотаріуса Кучмій Н.В. з питання прийняття спадщини підтверджується листом № 14/5-13609 від 07.09.2021 року заступника начальника відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради, адресованому на ім`я приватного нотаріуса Кучмій Н.В. у зв`язку з запитом Кучмій Н.В. щодо надання інформації про реєстрацію [PERSON] , який помер [INFO] (копія листа додається). На підставі вищевикладеного просить визначити [PERSON] (мешкає: жилий [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) додатковий строк, тривалістю в 2 (два) місяці після набрання чинності судового рішення, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Судові витрати покласти на позивача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2022 року, справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою від 29.04.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 29 червня 2022 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Харламова В.В. про витребування доказів задоволено та витребовано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новікової Н.А. належним чином завірені матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . 12 вересня 2022 року на виконання ухвали суду від 29 червня 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковою Н.А. надано належним чином завірені матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 13.09.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, позивач надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, судове засідання провести без участі позивача. Представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , яке повторно видане 01.02.2022 року Головним управлінням запису актів громадянського стану Московської області, Російська Федерація. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.07.2021 року Шеченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Спадковим майном, яке на праві власності належало померлому [PERSON] , є квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1994 року, та інше майно. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги на спадщину, що відкрилася після смерті її сина за законом. 20.04.2022 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Р.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина, [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи. Як вбачається з Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 20.04.2022 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Н.А. відмовила позивачу [PERSON] у прийнятті спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , з посиланням на пропущення спадкоємцем встановленого законом строку для прийняття спадщини. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. В рішенні ЄСПЛ у справі «ОСОБА 2 проти Бельгії» від 13.06.1979 року зазначено, що, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. З матеріалів справи встановлено, що позивачем пропущено строк для подання заяви для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку про прийняття спадщини, посилається на те, що вона його пропустила з поважних причин, оскільки після смерті сина, у серпні 2021 року, вона звернулась з питання спадкування після смерті сина до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., надавши необхідні документи, чим засвідчила своє бажання прийняти спадщину у розумінні статті 1220 ЦК України, але приватний нотаріус Кучмій Н.В. не оформила заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог законодавства та зобов`язала [PERSON] надати свідоцтво про народження [PERSON] для підтвердження родинних зв`язків з померлим. Свідоцтва про народження спадкодавця у позивача не було у зв`язку з втратою. Для відновлення свідоцтва про народження [PERSON] позивач звернулася до Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для направлення запиту до Російської Федерації, де знаходиться архів. 25.02.2022 року в Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позивач отримала повторне свідоцтво про народження [PERSON] . У зв`язку з розпочатою РФ війною проти України, позивач не одразу знайшла нотаріуса, який би погодився прийняти її. Посилались на військовий стан, закриття реєстрів та таке інше. Тільки 20.04.2022 року позивач була прийнята приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Новіковою Н.А., якою від неї було прийнято заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем є поважними, оскільки позивач робила послугу у вигляді правової допомоги за кордоном з метою отримання повторного свідоцьва про народження спадкодавця та запроваджений в Україні воєнний стан є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця для подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2, 3 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (це положення було доповнено Законом від 12.02.2015 № 189-УІІІ, який набув чинності 04.03.2015). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом (абз.1). Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз.2). Так само, згідно з Інформаційним листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Зважаючи на поважність причин пропуску позивачкою строку для подання заяви про отримання спадщини, суд вважає, що є підстави для задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку в два місяці для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті сина. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Проте оскільки міська рада залучена як відповідач формально, тобто уособлює собою територіальну громаду, причому жодних прав та інтересів відповідачем не порушено, судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved