Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Яцюк М.В. звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою власністю подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 27 травня 2021 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Під час перебування у шлюбі позивач отримав позику на придбання майна, а саме транспортний засіб Форд, трактор та причіп. Зважаючи на погіршення економічної ситуації позивач [PERSON] не зміг виплатити своєчасно отриману позику. 22 вересня 2021 року Придніпровським районний судом м.Черкаси по справі 711/3756/21 винесено рішення,за яким позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та вирішено стягнути 11000 доларів США. Також позивач зазначив, що в листопаді 2021 року звернувся до кредитора із пропозицією передання майна, придбаного за кошти від позики у власність кредитора. Останній погодився. В той же час приватний нотаріус відмовила реєструвати правочин, адже майно придбано під час гребування у шлюбі та відсутні відомості про згоду колишньої дружини на передання майна або рішення суду про визнання майна індивідуальною власністю. На даний час у позивача відсутня фінансова можливість повернення грошової позики, в т.ч. за рішенням суду про стягнення боргу. Передання справи до органів ДВС ще більше погіршить фінансовий стан та інтереси позивача, який вимушений був припинити підприємницьку діяльність. Також, позивач звернув увагу суду, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання йог під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Як визначено ст..60 СК України, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, на думку позивача, він має право визнати майно у складі автомобіля Форд, причіпу та трактору особистою власністю одного із подружжя, адже майно придбано за кошт, отримані особисто позивачем та витрачено на придбання, виключно, вказаного майна. На підставі вищевикладеного, просить суд, - визнати автомобіль Форд, причіп та трактор - особистою приватною власністю [PERSON] . Ухвалою суду від 16 березня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували. 03 травня 2022 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі, в якості третьої особи, залучено [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник позивача - адвокат Яцюк М.В. в судове засідання не зявився. До початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву від 02.05.2022 року про визнання позовних вимог. Також просила розгляд справи проводити без її участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 травня 2021 року (справа№711/1554/21) позовні вимоги [PERSON] задоволенні та розірвано шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 24.01.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №46. Рішення суду набрало законної сили. Згідно із рахунком на оплату №404 від 07 жовтня 2020 року, [PERSON] придбав у ТОВ «Інвестиційно-промислова кампанія«Полтавазернопродукт», трактор CASE MX 241 Д№17685В ([NUMBER]), в кількості 1 шт., вартість 120000.00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №5708 від 26.09.2018 року ТОВ «Логістик Транс Сервіс», в особі [PERSON] зобов`язався передати у власність [PERSON] , автомобіль марки FORD, модель TRANSIT фургон малотоннажний В2006 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , а покупець зобов`язався, в порядку та на умовах, визначених Договором сплатити продавцю ціну транспортного засобу зазначену у п.3.1 Договору - 30.000.00 грн. Також, як встановлено матеріалами справи, згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, 26.12.2020 року за [PERSON] зареєстрований причіп марки NIEWIADOW, модель С2542НТ. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із сімейних правовідносин, щодо захисту права власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України та Сімейним Кодексом України. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу статті 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому, ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Проте, відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатні докази на підтвердження того, що автомобіль марки FORD, модель TRANSIT фургон малотоннажний В 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , причіп марки NIEWIADOW, модель С2542НТ, трактор CASE MX 241 Д№17685В ([NUMBER]), придбані за його особисті кошти. Вищевикладені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи і визнаються відповідачем, про що ним надано відповідну заяву. Позивач довів факт того, що вищевказане майно придбане ним за кошти, які особисто він брав у позику, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вищевказане майно є особистою приватною власністю [PERSON] .. Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду України (постанова від 22 січня 2020 року № 61-13953св19, постанова КЦС від 25.03.2020 року №61-34987св18). Слід звернути увагу, що ч. 2 ст. 68 СК України визначено, що розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, у судовому порядку.Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Таку позицію висловлено Верховним Судом України у постанові №6-843цс17 від 24 травня 2017 року. Таким чином, право будь-кого з подружжя на поділ майна, належного на праві спільної сумісної власності, законом не пов`язується з порушенням його майнових прав, а є обов`язковою передумовою самостійної реалізації прав власника у майбутньому. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та,

Outcome: approved