Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ТОВ «Велфайр» є співвласником об`єкта нерухомого майна, а саме власником 60/100 частки домоволодіння, загальною площею 163,9 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 40/100 частки вищезазначеного домоволодіння належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва по право власності [NUMBER] , виданого 13.02.2006 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. За домоволодінням згідно рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 21.01.2005 року № 50 закріплено земельну ділянку площею 595 кв.м. У 2021 році, позивач мав намір набути право власності на земельну ділянку, яка зазначена вище, у зв`язку із чим з метою аби дізнатися чи вільна земельна ділянка від будь-яких речових прав, 24.02.2021 року представником ТОВ «Велфайр» було отримано інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, з якої позивач дізнався про те, що земельна ділянка розміщена під належним йому на праві власності нерухомим майном є сформованою та має кадастровий номер 1210100000:02:368:0078 з цільовим призначенням «Обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Підставою для передачі спірної земельної ділянки відповідачам стало рішення Дніпропетровської міської ради від 27.06.2007 року №108/16 на підставі якого відповідачам було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №640128. На спірній ділянці розташоване нерухоме майно саме позивача та він користується спірною земельною ділянкою, однак не має змоги оформити право спільної часткової власності на неї для обслуговування домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , власником 60/100 частки якого є позивач, а тому найбільш ефективним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання його частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання за ним право власності на 60/100 частки земельної ділянки. Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 21.01.2005 року №50 «Про розділ домоволодіння по [ADDRESS] на два окремих домоволодіння» було виділено в окреме домоволодіння житловий будинок літ. Б-1 та закріплено земельну ділянку площею 595 кв.м. у користування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з присвоєнням йому поштової адреси: [ADDRESS] . Також, 08.10.2005 року між співвласниками домоволодіння, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про встановлення ідеальних часток домоволодіння, посвідченого 08.10.2005 року Державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Батовою Л.Г. та зареєстровано в Реєстрі за №5 9701, відповідно до умов якого частка [PERSON] в домоволодінні складає 23/100, частка [PERSON] - 37/100 та частка [PERSON] - 40/100. 06.02.2006 року рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 469 «Про оформлення прав власності громадянам [PERSON] , [PERSON] на об`єкти нерухомого майна домоволодіння за адресою: [ADDRESS] було вирішено оформити право приватної власності [PERSON] та [PERSON] на 40/100 та 37/100 та відповідно домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . 20.10.2006 року [PERSON] виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було видано свідоцтво про право власності [NUMBER] на 23/100 частки домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . 13.02.2006 року [PERSON] виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було видано свідоцтво про право власності [NUMBER] на 37/100 частки домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . 13.02.2006 року [PERSON] виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було видано свідоцтво про право власності [NUMBER] на 40/100 частки домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . Набуття відповідачами право спільної часткової власності на домоволодіння підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 15039163 від 26.06.2007 року. Проте, 04.07.2007 року та 23.08.2007 року [PERSON] та [PERSON] дарують [PERSON] відповідно 37/100 та 23/100 частки домоволодіння, що підтверджується відповідно договором дарування від 04.07.2007 року, посвідченого 04.07.2007 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрованого в Реєстрі за № 5320, договором дарування від 23.08.2007 року, посвідченого 23.08.2007 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрованого в Реєстрі за №6919, а також витягами, виданими комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» №16245156 від 11.10.2007 року та №15538042 від 09.08.2007 року. 12.07.2007 року [PERSON] підписав заяву, справжність підпису якого засвідчено 12.07.2007 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстровано в реєстрі за №5479, відповідно до змісту якої [PERSON] відзиває свою заяву від 14.11.2006 року з питання приватизації земельної ділянки та відмовляється від свого переважного права на приватизацію вищевказаної земельної ділянки на користь гр. [PERSON] , нового власника домоволодіння на цій земельній ділянці 27.08.2007 року [PERSON] підписала заяву, справжність підпису якого засвідчено 27.08.2007 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстровано в реєстрі за №7009, відповідно до змісту якої [PERSON] відзиває свою заяву від 14.11.2006 року з питання приватизації земельної ділянки та відмовляється від свого переважного права на приватизацію вищевказаної земельної ділянки на користь гр. [PERSON] , нового власника домоволодіння на цій земельній ділянці. 29.10.2007 року рішенням Бабубшкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-3113/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання відмови безпідставною та визнання права самостійно розпоряджатися часткою домоволодіння: визнано за [PERSON] право самостійно розпоряджатися своєю часткою домоволодіння, що становить 60/100, без згоди [PERSON] 25.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 60/100 часток домоволодіння, посвідчений 25.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.M. тa зареєстрованого в Реєстрі за №141. 25.01.2014 року [PERSON] набув право власності на 60/100 часток домоволодіння, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 16771880 від 25.01.2014 року. 26.09.2019 року [PERSON] передав до статутного капіталу ТОВ «Велфайр» в якості вкладу 60/100 часки домоволодіння, загальною площею 163,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . 03.10.2019 року за позивачем було зареєстровано право власності на 60/100 часток домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 183479275 від 03.10.2019 року), а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 230767289 від 03.11.2020 року). Спірна земельна ділянка на якій розташоване домоволодіння позивача з часу одержання в якості вкладу до статутного капіталу і на даний час перебуває у володінні позивача. Так само як і перебуває у володінні [PERSON] з часу укладання із [PERSON] та [PERSON] договорів дарування, а потім у володінні [PERSON] з часу укладання із [PERSON] договору дарування. Однак, суб`єктивне право позивача як співвласника домоволодіння залишається не підтвердженим відповідними доказами, а сам позивач не має можливості належним чином оформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки як стало йому відомо, незважаючи на надані [PERSON] та [PERSON] заяви відмови від приватизації спірної земельної ділянки на користь [PERSON] , [PERSON] у 2010 році одержала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК N 640128, відповідно до якого земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0595 га, кадастровий номер 1210100000:02:368:0078 з цільовим призначенням «Обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» та знаходиться у спільний сумісній власності Відповідачів. Враховуючи все вище зазначене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 01.03.2021 року, позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 06.04.2021 року, представником позивача було надано до суду позовну заяву у новій редакції, де відповідачем є [PERSON] замість [PERSON] оскільки остання померла. Ухвалою суду від 07.04.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 26.05.2021 року, до суду надійшла заява [PERSON] у якій він зазначає, що визнає позов та прохає розгляд справи здійснювати за його відсутності. 12.08.2021 року, до суду надійшла заява [PERSON] у якій вона зазначає, що визнає позов та прохає розгляд справи здійснювати за її відсутності. 30.11.2021 року до суду надійшли письмові пояснення [PERSON] , яка є спадкоємицею [PERSON] . У поясненнях було зазначено, що відповідач заперечує щодо задоволення позову та прохає суд відмовити позивачу. Щодо позовних вимог позивача зазначає наступне: по-перше, позивач посилається на документи, які невідомо звідки він отримав та чи законно це було. По-друге, посилання в позові на нотаріально посвідчені заяви [PERSON] та [PERSON] про відзив заяв про приватизацію земельної ділянки, не породжують самі по собі прав та обов`язків для позивача по справі. По-трете, з документів які пред`явлені до суду позивачем неможливо встановити з якого моменту виникла право власності на частку земельної ділянки у [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву та прохав її задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 26.05.2021 року подав заяву, у якій зазначив, що визнає позов та прохає розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, 12.08.2021 року подала заяву, у якій зазначила, що визнає позов та прохає розгляд справи здійснювати за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів та заперечень відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.09.2019 року на підставі акта приймання-передачі від 26.09.2019 року за ТОВ «Велфайр» було зареєстровано право власності на 60/100 часток домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 24.02.2021 року земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , має кадастровий номер 1210100000:02:368:0078 з цільовим призначенням «Обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Власниками земельної ділянки є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2022 року у справі № 932/2211/21 визнано право власності за [PERSON] на 40/100 частин земельної ділянки площею 0,0595 га, кадастровий номер 1210100000:02:368:0078, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення набрало законної сили 09.08.2022 року. У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно доч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 1 статті 377 ЦК України, (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу від 24 травня 2016 року) визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У постанові Верховного Суду 23.06.2022 у справі №587/666/17 зазначено, що «при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном». Згідно з висновку до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові від 04.12.2018 прийнятій за результатами розгляду справи №910/18560/16, земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові від 16.06.2020 прийнятій за результатами розгляду справи № 689/26/17, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України , слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18: «Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів [PERSON] (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від земельних ділянок, на яких вони розміщені, відбувся за радянських часів з ідеологічних мотивів. Під впливом тодішньої ідеології панувало уявлення, що особи можуть мати право власності на об`єкти нерухомості, але не на земельні ділянки, на яких вони розташовані. Так, Конституцією УРСР 1978 року (частина друга статті 11) було передбачено, що земля є у виключній власності держави. Внаслідок такого підходу існує значна кількість об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності приватних осіб, розташованих на землях державної та комунальної власності, причому земельні ділянки під цими об`єктами можуть бути несформованими. Водночас намір законодавця подолати такий штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від землі не викликає сумніву. Тому в разі, якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, подальше відчуження об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки, а також земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості не допускається.». У відповідності до ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства визначено справедливість, добросовісність та розумність. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial