Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

позивач через свого представника адвоката Крета О.І., який діє на підставі ордеру серії ВС №1044924 від 16 квітня 2021 року, звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача 15000 доларів США основного боргу, 618,9 доларів США трьох процентів річних, 12500 гривень витрат на професійну правничу правову допомогу, а також 4367 гривень судового збору. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 травня 2019 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу 15000 доларів США та які відповідач зобов`язувався повернути до 30 листопада 2019 року, що стверджується розпискою відповідача. У зазначений термін відповідач борг не повернув. А тому просить стягнути з відповідача окрім суми боргу 3% річних. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України. Ухвалою суду від 5 липня 2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу в підготовче засідання. 5 липня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості; стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 15618,9 доларів США, а також 4366,92 гривень судового збору та 8750 гривень витрат на професійну правничу допомогу. 20 грудня 2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, відповідно до якої просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року, заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року скасувати та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 5 травня 2022 року заяву відповідача [PERSON] задоволено, поновлено йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення Личаківського районного суду міста м. Львова від 24 вересня 2021 року у цивільній справі № 463/4376/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики скасовано, постановлено з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі та призначено у такій підготовче засідання. 1 червня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 5 вересня 2022 року позивач позов підтримала з мотивів викладених в ньому, додатково пояснила, що відповідач жодних коштів по договору позики не повернув, вона ні з ким не зустрічалась з приводу повернення позики відповідача, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат Крета О.І. в судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги такого задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання 5 липня 2022 року та 5 вересня 2022 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, явку свого представника не забезпечив. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що між сторонами 11 травня 2019 року було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача 15000 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 листопада 2019 року. Вказані обставини стверджуються наданою позивачем розпискою відповідача. Відповідач будь-яких заперечень щодо написання вказаної розписки не надав. Також не надав належних і допустимих доказів щодо відсутності боргу згідно з описаною вище розпискою. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина друга\~стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з частиною другою\~статті 625\~ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не оспорено факт отримання від позивача позики, не надано належних і допустимих доказів відсутності боргу перед позивачем, а тому сума заборгованості за таким перед позивачем становить 15618,9 доларів США, з яких 15000 доларів США сума позики, 618,9 доларів США 3% річних, що стверджується наданими стороною позивача розрахунками заборгованості, які відповідачем не оспорюються. Таким чином, оскільки відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, не повернув позивачу борг, а тому з нього слід стягнути в користь позивача 15618,9 доларів США, з яких 15000 доларів США сума позики, 618,9 доларів США 3% річних. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 4366,92 гривень судового збору та 8750 гривень витрат на професійну правничу допомогу, які документально підтвердженні.

Outcome: approved