Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 110449224 від 15.11.2013. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позову вказала, що 15.11.2013 вона, як позичальник звернулася до ПАТ «Банк Руский Стандарт» із заявою № 110449224 та на Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку, укласти з нею кредитний договір, в рамках якого: 1.1. випустити на її ім`я платіжну картку МаsterCard Standart з бажаним кредитним лімітом 15 000,00 грн. і ставкою по ліміту 49% річних; 1.2. відкрити на її ім`я поточний рахунок, що буде використовуватись в рамках договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебето-кредитним порядком обслуговування рахунку; 1.3. для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити їй ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з карткою та здійснювати, у відповідності до ст. 1069 ЦП України, кредитування рахунку картки. \~ \~ \~ \~У 2014 банк «Банк Русский Стандарт» перейменовано в «Банк Форвард» внаслідок ребрендингу. \~ \~ \~ \~Вважає, що при укладенні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим, нею у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому вона вимушена була звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Порушення своїх споживчих прав вбачає в наступному: 1). Порушення норм встановлених ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Працівники банку з умовами кредитування належним чином її не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого їй було вручено кредитний договір, який вона не читаючи із-за дрібного шрифту підписала, надіючись на добросовісність працівника банку. В порушення вимог п.2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, будь-яку довідку чи повідомлення як окремого документу із інформацією встановленою відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якими умови кредитного договору були б їй роз`яснені, вона не отримувала, в усній формі ця інформація не доводилася, підпис свій про отримання нею такої інформації вона не ставила. Таким чином, відповідач проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. 2). Порушення відповідачем норм встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». Так, відповідно до підпунктів п. 5.3. Кредитного договору вона начебто підтверджує, що: - вона дає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення інформації щодо неї через ТОВ «Бюро кредитних історій «Русский Стандарт». Проте, відповідач її абсолютно не повідомляв про умови та строки обробки її персональних даних. З аналізу умов Кредитного договору вбачається, що надана нею згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Вважає, що вищевказані підпункти п.5.3. договору є незаконними та суперечать абз.5,11 п.2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», згідно яких особа має право пред`являти вмотивовану вимогу із запереченням проти обробки своїх персональних та відкликати згоду на обробку персональних даних. Також зазначає, що надання згоди на обробку персональних даних за своєю правовою природою є правочином у сенсі ст.202 ЦК України. В той час, ст. 214 ЦК України встановлено, що відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. 3). Порушення відповідачем норм встановлених п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». Відповідно до п. 8. Кредитного договору, всі спори та розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, які виникають при виконанні Договору про Картку чи у зв`язку з ним або випливають із нього становлять предмет спору та підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Отже, підсумовуючи все вишевикладене, приходить до висновку, що при укладанні Кредитного договору було порушено ряд норм встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про страхування», Законом України «Про банки і банківську діяльність», а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним. Ухвалою Кіровського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2021 вказану цивільну справу передано за підсутністю на розгляд до Олександрівського районного суду Кіровоградської області (а.с. 15-16). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2021 вказана позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 27-28). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 13.05.2022 представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому останній вказує наступне. Відсутні положення законодавства, згідно яких Кредитний договір міг би бути визнаний недійсним, а вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору, а також окремих його частин, пунктів або умов є безпідставними. Кредитний договір укладений між банком та позивачем в письмовій формі, в порядку, встановленому чинним законодавством. Кредитний договір укладений не шляхом підписання єдиного документу, а його зміст зафіксований в кількох документах, якими обмінялися сторони ( у відповідності до ст. 207 ЦК України). Внаслідок здійснення банком, у відповідності до ст. 1069 ЦК України, кредитування рахунку у клієнта виникла заборгованість перед банком. 14.08.2018 банк направив клієнту заключний рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку. Проте, в порушення умов договору про картку, заборгованість в сумі 62128,80 грн. клієнтом не погашена. Станом на дату підписання даного відзиву заборгованість за договором становить 62128,80 грн. Звертає увагу на те, що позивач не відмовився від кредитного договору №110449224, а більше того, користувалася кредитними коштами з власної ініціативи, що підтверджується виписками, які додані до відзиву. Через неповне погашення заборгованості по кредитному договору рахунок залишився відкритим, а договір діючим. На сьогоднішній день позивач не погасив заборгованість перед відповідачем. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Позивач була ознайомлена з тарифами та умовами банку, оскільки за умовами заяви (оферти) банк у повному обсязі повідомив позивача про умови надання та використання платіжної картки №110449224 та про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунків всіх комісій, предмет кожної сукупної послуги, фінансові умови надання та використання платіжної картки № [NUMBER] також містяться і в Умовах по наданню кредиту. Звертає увагу на той факт, що позивач не відмовився від договору про картку, а більше того, користувався кредитними коштами з власної ініціативи. Проте, після виникнення необхідності сплати заборгованості за договором позивач дійшла до висновку, що укладений з нею договір про картку укладений з порушенням вимог закону та підлягає визнанню недійсним. У зв`язку з цим вважає, що позивач подала позовну заяву до суду з єдиною метою, а саме щоб ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань за договором про картку. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зокрема з підстав спливу строків позовної давності. Позивач у судове засідання не з`явилася, разом з позовною заявою надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 4,11). Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 145). З огляду на викладене, суд уважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін по справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,\~\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 642 ЦК України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу (частина друга статті 644 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що 15.11.2013 позивач [PERSON] звернулася до Банку з заявою про пропозицію (оферту) укласти кредитний договір шляхом відкриття рахунку відповідно до якого Банк надав їй кредит в сумі 15000 гривень із ставкою по ліміту 49% річних (а.с.10). Звертаючись із позовом до суду, позивач посилалася на те, що спірним договором порушені її права як споживача. Так, відповідно до умов кредитування, що визначені у додатку до договору № 200136071, метою отримання кредиту є споживчі потреби, отже особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно з положеннями частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Спірний кредитний договір укладено з дотриманням норм чинного законодавства та принципу свободи договору, встановлених законом вимог щодо письмової форми та змісту договору. Посилання позивача на те, що при укладанні кредитного договору порушені її права, оскільки відповідач перед укладенням договору про надання споживчого кредиту з умовами кредитування належним чином її не ознайомлював, а вона не мала змоги прочитати текст договору через дрібний шрифт не підтверджені належними доказами. Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами спірний правочин містить всі істотні умови договору. Відповідно положень частин 1, 6 ст.\~9\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"). Однак, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами та змістом спірного правочину, виходячи з наступного. Згідно пункту 2 ч. 1, ч. 2ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Зміст оспорюваного кредитного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання позики в умовах фінансового кредиту, порядок повернення кредиту та строк дії договору, розпис сукупної вартості кредиту, порядок та умови укладання і припинення договору, відмови у наданні та одержанні кредиту, відповідальність за невиконання взятих зобов`язань, графік сплати платежів. Із запропонованими умовами позивач ознайомилась та погодилась з ними, підписавши кредитний договір 15.11.2013, при цьому своїм підписом у заяві підтвердила, що вона у чіткій та зрозумілій письмовій формі отримала від кредитодавця інформацію, вказану у ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» та в ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до положень частин 9, 10 ст.\~9\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Суд звертає увагу на те, що позивач не надала доказів, що вона зверталась до відповідача після укладення договору з вимогами про припинення порушень з боку відповідача, на що вказує у позові. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що відповідач не обмежував права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг, а також права позивача, як споживача, щодо можливості ознайомитись з умовами кредитного договору. Необхідно також звернути увагу на наступне. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно частин 1, 2, пункту 5 частини 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Абзацами 5, 11 пункту 2 ст.8\~Закону України\~«Про захист\~персональних даних» визначено, що суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних, відкликати згоду на обробку персональних даних. Відповідно до кредитного договору, позичальник надає, а кредитодавець зберігає протягом необмеженого періоду особисті дані та інформацію, які надав позичальник з метою, передбаченою заявою та розділом 13 Правил, для їх наступного використання в порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства України. Разом з тим, позичальник має право відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. За нормою ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. Положеннями ст.\~6\~Закону України\~«Про захист\~персональних даних» серед іншого визначено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки. Первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідні документи з персональними даними позичальника необхідні для укладення кредитного договору з банківською (фінансовою) установою. За правилами частин 2, 3, 4 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування», у разі ненадання споживачем документів чи відомостей про себе та свій фінансовий стан, що вимагаються законодавством або внутрішніми документами кредитодавця, кредитодавець має право відмовити такому споживачу в укладенні договору про споживчий кредит. Інформація про споживача, отримана кредитодавцем або кредитним посередником у зв`язку з укладенням, виконанням та припиненням договору про споживчий кредит, може бути передана третім особам без згоди споживача лише у випадках і порядку, передбачених законом. Кредитодавець та кредитний посередник несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом. Позивачем не надано доказів щодо порушення відповідачем законодавства стосовно використання персональних даних позивача. Щодо порушення відповідачем норм встановлених п. 14 ч. 1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» суд зазначає наступне. Матеріалами справи цілком доведено, і ніким не заперечується, що зазначений договір є саме договором про надання споживчого кредиту, а відтак на спір з приводу його виконання незалежно від ініціатора такого судового спору (кредитодавець чи позичальник) розповсюджується норма пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», яка унеможливлює розгляд цієї категорії спорів третейським судом. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, до укладення спірного правочину позивач була ознайомлена з умовами кредитування, позивач погодилась на отримання кредитних коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення позивача на отримання кредиту було вільним, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства. Отже, позов не підлягає задоволенню, оскільки не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134)). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до ч.3 ст.22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed