Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

01 квітня 2022 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 04 лютого 2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2014 року розірвано. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 20 вересня 2017 року рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 271 визначено місце проживання сина із ним та до теперішнього часу син проживає з позивачем. Відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичних і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, під час зустрічі застосовує до сина силу та заподіює йому тілесні ушкодження, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти. Дитина знаходиться на його повному утриманні. 11 травня 2022 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив, а 26 травня 2022 року заперечення, які суд не приймає до уваги, оскільки подані особою, яка не була допущена до участі у справі, як представника відповідача. 18 травня 2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка не містить інформації щодо фактичних обставин та зводиться до критики відзиву. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що сторони одружились у лютому 2011 року, а розірвали шлюб у 2014 році. Після розірвання шлюбу син [PERSON] лишився проживати з матір`ю, але з 2017 року після того, як відповідач вдарила сина, останній попросив проживати із ним. За рішенням органу опіки та піклування було визначено місце проживання дитини із ним. Відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, від виховання ти спілкування з дитиною, від лікування дитини. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. До викладеного в позові додала, що після побиття сина дитина вирішила проживати із батьком з 2017 року. З 2017 року відповідач не бере участь у житті дитини. При спілкуванні відповідача з дитиною останній отримує психологічну травму. Відповідач не зверталась для встановлення їй годин відвідування дитини, що також підтверджує ухилення від виконання батьківських обов`язків. Неналежне виховання відповідачем також підтверджується тим, що остання вдарила дитину. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що три роки після розлучення між сторонами син [PERSON] проживав із нею, відповідач брав дитину на вихідні, вони також разом відводили сина до дитячого садочку. У 2017 році (після того як вона вдарила дитину) рішенням комісії було визначено місце проживання дитини із батьком, але вона приходила до школи, також приймала участь у шкільному житті, в тому числі у підготовці до шкільних свят. Вона регулярно приходила до дитини і бачились з дитиною. Вона приходила до школи, коли після уроків дитина обідала в їдальні, вона з ним спілкувалась, проводжала її додому, але він просив близько його не проводжувати, оскільки це видно із вікон. У березні 2022 року дитина попрохала, щоб вона відмовилась від батьківських прав, на що вона не погодилась і тепер дитина не бажає з нею розмовляти, ховається від неї, не відчиняє двері у квартирі. Вона перераховувала гроші на наданий їй відповідачем номер картки, але не збирала чеки. Не бажала у судовому порядку встановлювати часи відвідування дитини, оскільки намагалась не травмувати дитину походами по судам. Також з метою не травмування дитини не ставить питання про призначення експертизи у цій справі. Погодилась з тим, що у 2017 році в неї народилась дитина від другого шлюбу і влітку того року в неї виникла сварка із [PERSON] , в ході якої вона вдарила [PERSON] . Позивач пішов з дитиною знімати побої і після цього [PERSON] за його бажанням лишився проживати у батька, але все одно вона спілкувалась із дитиною весь час. Вона не змогла привітати дитину із днем народження цього року, але 31 травня 2022 року вона побачила [PERSON] на дитячому майданчику, намагалася привітати, але [PERSON] втік. [PERSON] в неї спитала: «Що Вам дає статус матері?» Вважає, що позов можливо викликан тим, що статус батька одиначки надасть позивачу можливість виїхати за кордон. Представник третьої особи орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судовому засіданні, зважаючи на рішення Южноукраїнської міської ради, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши сторони, представників позивача та третьої особи, свідків, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження /а.с. 9/. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 8/. Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 271 від 20 вересня 2017 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з його батьком [PERSON] /а.с. 10/. Згідно копії довідки №48 від 29 березня 2022 року Южноукраїнської ЗОШ №4 від 29 березня 2022 року /а.с. 11/ мати учня 5-Б класу [PERSON] - [PERSON] з 01 вересня 2021 року по лютий 2022 навчального року не приходила до школи, жодного разу не приводила та не забирала дитину додому. Вихованням хлопчика займається тато. Згідно копії довідки № 80 від 07 серпня 2017 року /а.с. 11/ [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні КЗ «Южноукраїнська міська лікарня». Доглядав за дитиною батько [PERSON] . Відповідно до копії характеристики на батька [PERSON] учня бальних танців БК «Енергетик» батько приводить та забирає сина на заняття /а.с. 12/. Згідно копії характеристики [PERSON] батька вихованця групи № 5 ДНЗ №8 [PERSON] , [PERSON] приймав участь у житті та вихованні сина. Взаємовідносини між татом і сином налагоджені. Відповідно до копії довідки ДНЗ №8 /а.с. 16/ в останні місяці травень - вересень 2017 року перебування [PERSON] у дошкільному закладі, мама хлопчика [PERSON] до життя дитини в ДНЗ інтересу не проявляла. Вихованням хлопчика займався тато. Згідно копій довідок зі школи протягом 2017-2018, 2018-2019 року мати [PERSON] [PERSON] періодично приходила до школи, спілкувалася з вчителями, була присутня на батьківських зборах, але жодного разу не приводила і не забирала дитину додому, а протягом 2020-2021 року не приходила до школи, але жодного разу не приводила і не забирала дитину додому /а.с. 17, 18/. 25 жовтня 2017 року постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та оголошено зауваження за фактом подій, які відбулись 18 липня 2017 року по [ADDRESS] , а саме, вчинення фізичного насильства відносно свого малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження. Провадження у справі закрито /а.с. 21/. Згідно копії довідки лікаря-хірурга хворий [PERSON] , 2011 року народження перебуває на амбулаторному лікування з 19 липня 2017 року з діагнозом множинні поверхневі осадження шкіри спини. При цьому суд не приймає до уваги копію виписки із амбулаторної картки /а.с. 19/, оскільки вона не містить прізвища та інших персональних даних, кому вона належить. Згідно копії довідки професорського медичного центру від 24 липня 2017 року /а.с. 20/ [PERSON] приводив сина [PERSON] до лікаря-стоматолога у серпні-вересні 2016 року та квітні 2017 року. Відповідно до копії довідки № 75431 дитина [PERSON] , 2011 року народження відвідує д/с у супроводі батька [PERSON] . Згідно копії договору про надання освітніх послуг від 14 лютого 2022 року ТОВ «АТМОСФЕРНА ШКОЛА» уклало із [PERSON] договір з метою отримання освітніх послуг з навчання /а.с. 22-24/. Відповідачем долучено до матеріалів справи копії двох платіжних доручень від 15 липня 2020 року на суму 2500 грн. та від 28 жовтня 2020 року на суму 1000 гривень, а також фото картки АТ «Ощадбанк» із зазначенням номеру рахунку /а.с. 121, 122, 123/. Зазначений рахунок співпадає із рахунком вказаним у копії довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 12 липня 2022 року, наданої позивачем та було відкрито на ім`я дитини [PERSON] /а.с. 139/. Вказані кошти перераховувалась [PERSON] на картку [PERSON] . Вказаний факт позивач не заперечував. На фотокартках, які долучила відповідач /а.с. 124-130/ зображені [PERSON] із сином та син із донькою, усміхнені. Позивачем долучено до матеріалів справи фотокартки сина та його із сином /а.с. 139а/. Згідно копії відповіді на запит адвоката Семенової С. /а.с.145/ Южноукраїнський міський центр соціальних служб [PERSON] з будь-яких питань стосовно малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження до ЮМЦСС не зверталася /а.с. 145/. Відповідно до копії відповіді на запит від 05 липня 222 року /а.с. 146/ [PERSON] не зверталась до служби у справах дітей Юзжноукраїнської міської ради із заявами щодо визначення способу участі матері у вихованні та спілкуванні, в тому числі з питань встановлення періодичних зустрічей із сином [PERSON] , [INFO] . Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що дійсно в 2017 році мама вдарила його по спині, внаслідок того, що її донька [PERSON] , яку вона поклала біля нього впала. Мати ударила його лише один раз. Він попросився жити із батьком і вже п`ять років проживає в тата. Раніше він спілкувався із мамою, але тепер уникає спілкування із нею, переходить на інший бік вулиці. Він не може їй вибачити продаж його бєговела, коли йому було ще три роки, а також того, що цього року мати не привітала його із Днем народження. На день народження вони вдвох із батьком були у м. Одеса, однак мати могла взяти номер його телефону у його колишнього друга і зателефонувати йому, але цього не зробила. А [PERSON] зателефонувала йому в день народження і наступного дня привітала. На той час у матері не було його нового номеру телефону, але через декілька днів він побачив мати у місті біля магазину «Фортуна», вона намагалась його привітати, але він втік і засмутився. Йому подобається проживати із батьком, допомагати здійснювати торгівлю у батька в магазині, проводити час у магазині із батьком. На сьогодні він навчається у Атмосферній школі, яка здійснює навчання дистанційно онлайн. Також [PERSON] в судовому засіданні відповідача назвав «колишня мама». Свідок [PERSON] суду пояснила, що зараз перебуває у близьких дружніх стосунках із позивачем понад два роки. В неї із [PERSON] тісні та довірливі відносини, вона багато часу проводить з ним разом. [PERSON] розповідав їй про неприємну ситуацію із матір`ю і в категоричній формі не бажає спілкуватися із відповідачем, агресивно реагує на розмови про відповідача. Побачивши матір на дитячому майданчику, [PERSON] почав плакати та побіг з дитячого майданчика. Сказав, що мати його «не почула», при цьому у батька із сином прихильність. За два роки відповідач не зателефонувала дитині та вона не бачила, щоб відповідач спілкувалась із дитиною. Цього року відповідач не привітала дитину із днем народження. За два роки також не телефонувала позивачу з метою спілкування з дитиною. Цього року в день народження дитина була дуже щаслива, але увечері зустріла матір і у [PERSON] був стрес. [PERSON] запобігає розмов про матір, оскільки у нього образа на неї. Колись відповідач побила дитину і вона бачила ці фото. Побила його за невелику провину, за неналежний догляд за малою дитиною. [PERSON] говорив, що його неодноразово била мати та вітчим. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що протягом п`яти років знайомий із позивачем, відповідача вперше бачить в судовому засіданні. Не чув, щоб від [PERSON] за ці роки, щоб він розмовляв про матір. Якось він спитав у позивача, де мати дитини, і той йому розповів, що мати дитині уваги не приділяє. Всі п`ять років, що він знайомий із позивачем, останній, з його слів, утримує дитину. [PERSON] комфортно відчуває себе із батьком і є дуже щасливою дитиною. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома із сторонами як вчитель, а також їх діти навчаються в одному класі з молодшої школи. Вона бачила двох батьків, які приймали участь у житті дитини. Мати бачила як відповідальну та ніжну. Мати приймала участь в заходах школи. В неї, як у учителя музики нормальні відносини із [PERSON] . При спілкуванні дитина говорить словами батька, говорить що він - майбутнє батька. Раніше [PERSON] був відкритою дитиною, але зараз як побачить її стає зажатим та тривожним, нервовим, лякається, коментуючи, «я з татом, тато зараз вийде». При цьому дитина охайна, доглянута. Коли зустрічає дитину із батьком, той озирається, виглядає заляканим. В батьківському чаті у вайбері позивач лишав повідомлення, що він не справляється із організацією робочого процесу. Її син стверджує, що у [PERSON] постійно змінюється номер телефону, що відображається у месенджерах. Якось позивач забирав дитину не через центральний вихід у школі, щоб відповідач не могла побачити дитину. Під час виходу на очне навчання дитина виглядала дуже схвильованою. Раніше її син [PERSON] та [PERSON] були друзями. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була вчителем [PERSON] у початковій школі, а також була вчителем дошкільної підготовки цього ж класу. У першому класі перші пів року дитину приводила до школи мама, а другу половину навчального року батько. Тоді дізналась, що дитина живе із батьком. Дитина доглянута, навчається добре, емоційно неспокійний. Кожного року батько брав довідки на соціальну відпустку. 01 вересня 2017 року батьки разом прийшли до школи. Мати після уроків приходила та спілкувалась із дитиною. На батьківські збори приходили обоє батьків, але протоколи батьківських зборів зберігаються лише один рік, тому підтвердити свої слова протоколами вона не може. На четвертому році навчання збори майже не проводились, матір збори не відвідувала. Батько оплачував їй додаткове навчання. В школу мати приходила у першому-другому класі, коли було очне навчання. Довідки зі школи підписані директором, який на посаді працює з лютого 2022 року. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою по під`їзду відповідача пояснила, що її дитина разом із [PERSON] відвідували одну групу у дитячому садку, а потім перший клас навчальної школи. Знайомі ще з того часу, як дітям було по два роки. В дитячому садку позивача не бачила. Перед першим класом позивач їй розповів, що лежав з дитиною у лікарні, потім дізналась що сторони розлучені. Відповідач приймала участь у житті класу, прибирала, брала участь у позакласних заходах, здавала гроші на зошити на друкованій основі, за випускні альбоми здавали гроші два батька за отримання двох альбомів. Це їй достеменно відомо, оскільки вона є головою батьківського комітету. Відповідач їй повідомляла, що купувала подарунки дитині, оскільки вона питала, які подарунки і де можна придбати для хлопця, з урахуванням однокового віку дітей. Відповідач їй відтворювала аудіозапис у лютому чи на початку березня цього року, із голосом, схожим на голос [PERSON] : «Я бажаю, щоб вона здохла, я її ненавиджу». Відповідач їй повідомила, що на випускний у 4-му класі вона не прийде, щоб не розстроювати дитину. Останні два роки [PERSON] здається більш нервовим, при цьому позивач дбає за дитиною. Свідок [PERSON] пояснила, що позивача знає з дитинства, відповідач - хресна її сина. [PERSON] та її дитина ходили у один клас. [PERSON] розвинута, активна дитина, до першого класу він жив з відповідачем, а після конфлікту став жити із позивачем. Відповідач приходила до дитини в школу. Якось була свідком того, як позивач вивів дитину із школи таким чином, щоб відповідач дитину не побачила. [PERSON] якийсь час приходив до відповідача робити уроки. 29 травня цього року відповідач намагалась поздоровити [PERSON] із днем народження, але [PERSON] постійно змінював номер телефону і [PERSON] просила її подивитись, чи горить світло за місцем проживання позивача, та чи стоїть машина під будинком. Якийсь час її син та [PERSON] були друзями, приходили один до одного в гості, але з квітня 2022 року [PERSON] заборонили спілкуватись із її дитиною. Приблизно 01 червня на дитячому майданчику в її присутності [PERSON] обвинувачував [PERSON] у тому, що вона могла би спитати його номер телефону у [PERSON] та поздоровити його. Між ними відбулась така розмова. [PERSON] спокійно спитала: «привіт, як справи? Де ти був? Я хотіла тебе поздоровити». [PERSON] одразу почервонів плямами, очі стали заляканими і він почав плакати. Її дитина якось сказала, що [PERSON] розповів дітям, що з [PERSON] дружити не можна, оскільки вона бажала його вбити. Також була свідком того, як [PERSON] стояв із жінкою, побачивши [PERSON] , сказав: «Пішли, мама прийшла». [PERSON] відвідувала всі батьківські збори, на яких була вона. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частинами другою та третьою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Суд враховує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, і разом з тим зауважує, що обов`язково при вирішення справ, пов`язаних із забезпеченням інтересів дітей, слід враховувати норми Конвенції про права дитини, в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, і такої, що є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей,незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності врахування в першу чергу інтересів дітей, а також на визначенні, чи є у діях батьків умисел. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (Постанови Верховного Суду у справах №288/201/19, №454/1619/18, №199/5032/16-ц та інші). Згідно постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. Відповідно до постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного,соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до вимог статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз вищевказаних положень закону дає підстави вважати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Судом встановлено, що між батьками [PERSON] існує певний конфлікт, наслідком якого стало уникання дитиною матері, що підтверджується поясненнями самої дитини. Образи дитина мотивує продажем матір`ю беговелу 8 років тому та не поздоровленням із днем народження цього року. При цьому батько для дитини є значущим дорослим, з яким він проводить весь день, в тому числі в магазині (з урахуванням дистанційного навчання у школі), допомагаючи здійснювати торгівлю. Наявність конфлікту між сторонами підтверджується також тим, що [PERSON] називав відповідача в судовому засіданні «колишня матір». Цілком логічним є те, що той з батьків, з ким проживає дитина, приділяє більше уваги дитині, відвідує лікарню, тощо, внаслідок постійного щоденного перебування разом з дитиною за одним місцем проживання. Суд критично ставиться до довідок із школи про те, що протягом 2020-2021 року відповідач не приводила дитину до школи та не забирала зі школи, оскільки, з одного боку, з березня 2020 року школи в м.Южноукраїнську перейшли на дистанційну форму навчання внаслідок поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), з іншого, [PERSON] на той час було вже 9 років, що давало йому змогу самостійно приходити до школи в такому маленькому місті, як Южноукраїнськ , в якому, навіть, немає громадського транспорту. Довідки із дитячого садка суд взагалі не бере до уваги, оскільки на той час дитина проживала із матір`ю. Відповідач лише один раз у 2017 року вдарила сина, що підтверджується поясненнями самої дитини, тому суд критично ставиться до пояснень свідка [PERSON] про те, що вітчим та мати били [PERSON] . Оскільки саме удар одного разу став для дитини вирішальним для обрання місця проживання із батьком і про інші випадки побиття дитиною не повідомлялось, тому суд вважає, що інших випадків побиття з боку матері та вітчима не було. Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на наявність постанови суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї відносно сина, оскільки провадження у вказаній справі було закрито, а останню звільнено від адміністративної відповідальності. Критично суд ставиться ставиться до пояснень свідка [PERSON] щодо нехтування дня народження дитини цього року, оскільки це спростовується поясненнями самого [PERSON] щодо перебування із батьком того дня в м.Одеса та відсутності у матері його номеру телефону. Також судом встановлено, що відповідач декілька разів переводила гроші на розрахунковий рахунок відповідача, але згодом рахунок було закрито за вимогою позивача. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Южноукраїнської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 205 від 27 липня 2022 року, орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 163-167/. В силу ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц). Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тому цей висновок є необґрунтованим. В судовому засіданні було доведено, що мати бажає спілкуватись та спілкується із сином, але з березня 2022 року дитина почала її уникати, відповідач надавала утримання сину на наданий їй рахунок, який згодом було закрито, приймала участь в шкільному житті сина. Разом з тим внаслідок ставлення дитини, спілкування між матір`ю та сином зменшилось. Обставини, зазначені позивачем у позовній заяві, не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. З урахуванням норм національного законодавства, міжнародних договорів та практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов такого висновку. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження ухилення [PERSON] від виховання дитини, свідомого нехтування нею батьківськими обов`язками, її винної поведінки щодо дитини після 2017 року, а проживання дитини із позивачем та зазначення позивачем тих обставин, що нібито відповідач не піклується про сина, не спілкується із ним, не відвідувала школу, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та у будь-якому випадку не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Враховуючи, що в судовому засіданні факт умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків не знайшов свого підтвердження, і надані позивачем докази не довели доцільність позбавлення дитини батьківського піклування, позов задоволенн ю не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed