Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 13\~384 грн.69 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг 08.08.2016 року підписав заяву б/н та відповідно отримав кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 10\~000 грн. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що ним було належним чином виконано зобов`язання щодо виконання умов договору, однак відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 19.05.2020 року, утворилась заборгованість у розмірі: 13\~384 грн.69 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Представник позивача до суду не з`явився, при цьому, разом з позовною заявою надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.70). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації (а.с.78, 80-81). Згідно поштового повідомлення (а.с.78), судову повістку, копію позову з додатками відповідач отримав 23.10.2020 року, разом з цим, з будь-якими заявами, відзивом на позовом або запереченнями на адресу суду не звертався, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з цим, 08.08.2016 року відповідач підписав заяву б/н, згідно якої отримав кредитний ліміт, який, в подальшому було збільшено до 10\~000 грн., на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткорахунку. Позичальник надав свою згоду на те, що підписана ним заява разом з пам`яткою клієнта Умовами та Правилами надання банківських послуг, складає між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом [PERSON] , у вказаній Анкеті-заяві (а.с.18). Позивач зазначає, що підписавши заявку на отримання банківських послуг відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами Банку» складає між Банком та позичальником Договір про надання банківських послуг. Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі підписаної заяви, на ім`я [PERSON] , були видані наступні кредитні картки: [NUMBER] , дата відкриття: 08.08.2016 року, термін дії: 06/18; та [NUMBER] , дата відкриття: 01.08.2018 року, термін дії: 06/22 та [NUMBER] , дата відкриття: 22.02.2019 року, термін дії: 01/23 (а.с.16). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки збільшення кредитного ліміту до 10\~000 гривень відбулось 22.02.2019 року (а.с.17). Відповідно до виписки за договором б/н станом на 25.05.2020 року, остання операція за карткою була здійснена 01.04.2020 року (списання відсотків), разом з цим, в 2019 році відбули зняття готівки, переказ на карту іншої особи. З наданої виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач, як позичальник активно користувався кредитними коштами, розраховувався в магазинах, здійснював перекази, знімав готівку, частково здійснював погашення кредиту тощо (а.с.12-15). Таким чином матеріалами справи встановлено, що Банком були виконанні взяті на себе зобов`язання за договором б/н від 08.08.2016 року, також, згідно наданих розрахунків, вбачається, що відповідач допустив порушення умов договору. На підтвердження заборгованості за договором б/н від 08.08.2016 року позивачем надано розрахунок, згідно якого станом на 19.05.2020 р. заборгованість становить: 13\~384 грн. 69 коп., яка складається з: 9\~426 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 3\~958 грн. 69 коп., - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.9-11). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір, за умовами якого позичальник виконав свої зобов`язання пов`язані з наданням коштів на картковий рахунок, та матеріалами справи також встановлено, що відповідач порушив зобов`язання за договором. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна дійти висновку, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначає наступне. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем також заявлено вимогу про стягнення складових заборгованості, тобто його повної вартості, зокрема, заборгованості за простроченим відсотками. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Отже, вирішуючи питання про стягнення нарахованої банком заборгованості по кредитному зобов`язанню, суд враховує правову позицію, висловлену ВП ВС у справі №342/180/17-ц. У анкеті-заяві від 08.08.2016 року, підписаної сторонами, процентна ставка не зазначена. Не зазначена і процентна ставка у відповідності до ст. 625 ЦК України. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.08.2016 р., посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку» як невід`ємні частини спірного договору (а.с.19-57). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 08.08.2016 р. заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказані умови не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.04.2011 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказане узгоджується із правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, у якій зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умов та правил надання банківських послуг, оскільки вони не містять підпису позичальника викладена у постанові Верховного Суду України Верховного Суду від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, та постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2647/17, провадження № 61-5662св19. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність пред`явлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованих сум відсотків, в зв`язку з чим, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Згідно правової позиції, висловленої в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020р. по справі № 200/5647/18, матеріалами справи підтверджено факт встановлення відповідачу кредитного ліміту у розмірі:10\~000 грн., на підтвердження факту користування кредитними коштами надано виписку по рахунку. З виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка й повинна досліджуватися судом при розгляді справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають задоволенню, лише щодо стягнення боргу за простроченим тілом кредиту у розмірі: 9\~426 грн. 00 коп., як такі, що фактично отримані та використані позичальником, кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення відсотків, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 2\~102 грн. 00 коп.

Outcome: partial