Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

У вересні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати виконавчий напис № 32212, вчинений 18.03.2021 Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. щодо стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 29900,00 грн, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначає, що з Єдиного реєстру боржників їй стало відомо, що відносно неї Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянком І.А. 03.09.2021 було відкрито виконавче провадження ВП №66692453 з примусового виконання виконавчого напису від № 32212 від 18.03.2021. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з грубим порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, оскільки, вчинений не на нотаріально посвідченому договорі, а тому, не можливе вчинення за таким договором виконавчого напису нотаріуса. При цьому, вказала, що ніколи не укладала з відповідачем договорів, на яких згідно чинного законодавства можна вчиняти виконавчі написи нотаріуса, в той же час, приватний нотаріус керувалася при чиненні виконавчого напису пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, який було на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису визнано нечинним та незаконним, тобто, вчинила оспорюваний виконавчий напис на борговому документі, який не посвідчений нотаріально. Крім цього, приватний нотаріус не перевірила безспірність заборгованості та наголосила на її спірності, в тому числі й в частині нарахування відсотків, а також, що боржнику не надсилалося повідомлення-застереження про вчинення виконавчого напису нотаріусом. Вказані обставини зумовили позивача звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. У позовній заяві міститься клопотання позивача про витребування доказів в порядку ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 21.09.2021 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою суду від 24.09.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. належними чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи щодо вчиненого виконавчого напису №32212 від 18.03.2021. Витребувано у ТОВ «АІА Фінанс Груп» належним чином завірені копії документів, які були подані приватному нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіній Я.В. та на підставі яких був вчинений виконавчий напис №32212 від 18.03.2021. 24.08.2022, через систему «Електронний суд», від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з посиланням на правомірність своїх грошових вимог, належність застосованого ним способу стягнення заборгованості шляхом вчинення оспорюваного виконавчого напису на кредитному договорі, що укладений в електронному вигляді, а також, належності повідомлення позивача про наявну заборгованість шляхом смс повідомлень. Зокрема, у відзиві наголошено, що для вчинення оспорюваного виконавчого напису приватному нотаріусу було надано: оригінал Договору в електронному виді, у формі, що відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що прирівнюється до письмової; засвідчену відповідачем виписку з особового рахунка за Договором (із зазначенням суми заборгованості та строком її погашення); копію претензії, направленої позивачу перед вчиненням виконавчого напису; копію списку згрупованих поштових відправлень (листів рекомендованих) за формою 103, серед яких є відомості про відправлення відповідачем 10.03.2021 рекомендованого листа позивачу із претензіями щодо погашення заборгованості із зазначенням відповідних сум. Разом з відзивом, 24.08.2022 відповідач подав клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати у банківської установи: АТ КБ «Приват Банк» інформацію про зарахування на банківський (картковий) рахунок [PERSON] № [NUMBER] від ТОВ «АІА Фінанс Груп» платежу у розмірі 9000,00 грн за платіжним дорученням від 25.03.2018. Своє клопотання обґрунтовує тим, що позивач в позовній заяві стверджує, що не укладала із відповідачем жодних договорів та, як наслідок, не отримувала грошових коштів за цим договором. 25.08.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, разом із клопотанням про витребування доказів від 23.08.2022, в якій останній просить суд залишити відзив на позовну заяву без розгляду, а клопотання - без задоволення. Свою позицію позивач мотивує порушенням процесуальних строків відповідачем при наданні відзиву, а також, зловживанням відповідачем процесуальними правами в частині безпідставного затягування та перешкоджання розгляду справи. 01.09.2022, через систему «Електронний суд», від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог позивача повністю відмовити. В подальшому, у судове засідання, призначене на 08.09.2022 позивач та її представник не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та її представника, з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Треті особи, також, про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились, пояснень щодо позову або відзиву не надавали. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем за допомогою дистанційних заходів на електронному порталі відповідача у мережі Інтернет 24.03.2018 було заповнено Заявку № 1687351 (далі - Заявка), шляхом заповнення даних, щодо видачі кредиту у розмірі 9000,00 грн, зі ставкою 1,06 %, строком 30 днів. 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 32212 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості за Кредитним договором 1687351 від 25.03.2018, укладеного між [PERSON] та ТОВ «АІА Фінанс Груп» у розмірі 29900,00 грн. За умовами виконавчого документу, стягнення заборгованості проводиться за період з 24.04.2018 по 03.03.2021. Сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 9000,00 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 20900,00 грн. 03.09.2021 Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянком І.А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 32212 від 18.03.2021. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат`передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. За до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат`у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, варто зауважити, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17 (провадження №12-5гс21), оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». При цьому, слід звернути увагу, що в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.». Я вже було встановлено судом, позивачем за допомогою дистанційних заходів на електронному порталі відповідача у мережі Інтернет 24.03.2018 було заповнено Заявку № 1687351 щодо видачі кредиту. При цьому, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 32212 від 18.03.2021 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості за Кредитним договором 1687351 від 25.03.2018, укладеним між [PERSON] та ТОВ «АІА Фінанс Груп». Тобто, відповідачем було надано нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, а нотаріусом було вчинено виконавчий напис на Заявці, яка не посвідчена нотаріально та навіть не є борговим документом. З огляду на викладене, твердження відповідача, що приватному нотаріусу з метою вчинення виконавчого напису на підтвердження безспірності вимог було надано, зокрема, оригінал кредитного договору в електронному вигляді, у формі, що відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової є безпідставними та спростовуються вищенаведеними обставинами. Оскільки Заява, на якій приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, не є борговим документом, на якому може бути вчинено виконавчий напис, то сума заборгованості, яка стягнута за виконавчим написом є спірною, тому що стягнута на підставі документу, який не є нотаріальним кредитним договором. При цьому, надана відповідачем довідка-розрахунок про наявність непогашеної заборгованості станом на 03.03.2021 вказана у розмірі 148638,00 грн, в той же час, згідно оспорюваного виконавчого напису, станом на цей же день - 03.03.2021, заборгованість складала 29900,00 грн, що викликає сумнів у її безспірності. Таким чином, враховуючи наведене вище, досліджуючи правові підстави вчиненого виконавчого напису, який, зокрема, ґрунтувався на п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів №1172 в редакції від 29.06.1999 у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, адже, нотаріус позбавлений можливості вчиняти такі написи щодо правочину, який не був нотаріально посвідчений. Окрім наведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безспірності заборгованості, суд звертає увагу і на іншу умову, обов`язковість дотримання якої передбачена при вчиненні нотаріусами виконавчих написів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п.2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. За умовами наведеного вище пункту 2 глави 16 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Як окреслив у своїй постанові Верховний Суд від 27.08.2020 року у справі №554/6777/17, провадження № 61-19494св18: «У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, в цій же постанові Верховний Суд зазначає, що «Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Так, представник відповідача у відзиві посилається на надання приватному нотаріусу з метою вчинення оскаржуваного виконавчого напису копії претензії, яка направлялася позивачу перед вчиненням оскаржуваного виконавчого напису та копії списку поштових відправлень, що містять відомості про відправлення позивачу претензій про погашення заборгованості, однак, ні позивачем, ні приватним нотаріусом не надано належним чином завірені копії таких документів, в матеріалах справи відсутні докази щодо цього, що також, свідчить про недотримання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій. Щодо клопотання представника відповідача про витребування документів від 24.08.2022 з підстав того, що позивач не бажає визнавати факт підписання Договору №1687351 про надання кредиту від 24.03.2018 та отримання за ним грошових коштів на свій банківський (картковий) рахунок, то суд звертає увагу на тому, що в позовній заяві позивач стверджує, що не укладала з відповідачем саме нотаріально посвідчених кредитних договорів, за якими згідно чинного законодавства, можливе вчинення виконавчого напису нотаріусом, а не взагалі жодних договорів. За таких обставин, враховуючи, що встановлення факту передачі кредитних коштів позивачу відповідачем не є предметом спору у даній справі, суд вважає доводи даного клопотання необґрунтованими, а відтак, відсутні підстави для його задоволення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім цього, Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Крім того, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, що виключає можливість спору з його сторони щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, досліджених доказів у їх сукупності, враховуючи те, що ані відповідачем, ані третіми особами, зокрема, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., не було доведено правомірності вчинення оспорюваного виконавчого напису від 18.03.2021 № 32212, приймаючи до уваги те, що при дослідженні матеріалів справи не знайшли підтвердження безспірності заборгованості, зокрема, й виконання обов`язкової умови щодо надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення, суд дійшов висновку, що нотаріусом порушено процедуру вчинення нотаріальних дій, внаслідок чого, є всі підстави визнання такого виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до ст. 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України». Так, на підтвердження своїх повноважень на представництва інтересів позивача, представником позивача - адвокатом Яреськом Т.В. надано копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8815 від 13.03.2020, ордера серії КС № 901742 від 10.09.2021; Договору про надання правничої (правової) допомоги № 2237 від 10.09.2021 (далі - Договір), укладеного між адвокатом Яреськом Т.В. та Зубковою В.М., Додаток №1 до Договору, Акт приймання-передачі послуг № 1 від 17.09.2021, розрахункова квитанція № 17.09.2021. Відповідно до п. 3.1 Договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу, визначається Сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін. Відповідно до п.2 Додатку №1 до Договору вартість послуг за домовленістю Сторін складає фіксовану суму 5000,00 грн. За домовленості Сторін до зазначеної суми не входить вартість відвідування Адвокатом судових засідань, що складає 1000,00 грн. за кожне судове засідання, що сплачується окремо в порядку, узгодженому Сторонами. При цьому, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 вказано, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним». Пунктами 7.1-7.3 Додатку №1 до Договору встановлено, що правова допомога вважаються наданою після підписання Сторонами Акту приймання-передачі послуг, який підписується Сторонами та скріплюється печатками (за наявності). Адвокат надає Клієнту Акт приймання-передачі послуг, в якому зазначається детальний зміст наданої правової допомоги (за необхідності), розмір Гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені Адвокатом понад узгоджену суму Гонорару (якщо такі мали місце). Клієнт зобов`язаний протягом 5 (п 'яти) днів з моменту отримання Акту приймання-передачі послуг підписати його або протягом вказаного строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правничої (правової) допомоги та підписання відповідного акту. 17.09.2021 Адвокат Яресько Т.В. та позивач підписали Акт приймання-передачі послуг №1 від 17.09.2021, тим самим підтвердивши, що послуги адвокатом Яреськом Т.В. були надані в повному обсязі. Позивачем 17.09.2021 сплачено послуги у розмірі 5000,00 грн, про що отримано від адвоката Яреська Т.В. відповідну розрахункову квитанцію № 17/09/21 від 17.09.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, виходячи із досліджених доказів, вимог чинного законодавства, з огляду на умови договору про надання правової допомоги та додатку до нього, враховуючи складність справи, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, наданих адвокатом позивачу, оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката встановленим чинним законодавством критеріям, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу у заявленій сумі є реальними, відповідають складності справи та обсягу наданих послуг і виконаних робіт та підтверджені матеріалами справи, а відтак підлягають задоволенню. Крім цього, за умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією АТ КБ «Приват Банк» № 0.0. 2269768753.1 від 17.09.2021 про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн за подання позовної заяви до суду та квитанцією АТ КБ «Приват Банк» № 0.0.2269770831.1 від 17.09.2021 про сплату судового збору у сумі 454,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, що разом складає суму у розмірі 1362,00 грн, яка відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved