Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Чернишенка Д.В. звернувся до суду з зазначеним позовом до ПАТ «УКРСОЦБАНК», мотивуючи свої вимоги тим, що 18 грудня 2014 року рішенням Зарічного районного суду задоволені вимоги Банку (набрало законної сили 22 лютого 2015 року), які виникли на підставі кредитного договору укладеного 15 травня 2007 року № 761/4-263 з [PERSON] та договору поруки, за яким поручителем виступила [PERSON] , та стягнуто на користь банку 146654,68 грн. заборгованості за кредитним договором. Вищезазначеним рішенням було стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2007 року № 761/4-263 достроково. Таким чином, Банк в односторонньому порядку змінив умови договору, а саме строк виконання зобов`язання за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом про дострокове стягнення боргу. 21 лютого 2019 року поручителем [PERSON] сплачено всю суму заборгованості, яка була стягнута на користь Банку за рішенням суду від 18 грудня 2014 року, що підтверджується квитанцією № 0.0.1275637760.1. З урахуванням зміни строку виконання договору та припинення дії договору його виконанням безпосередньо поручителем, до останнього перейшло від первісного кредитора - Банка право вимоги за кредитним договором від 15 травня 2007 року № 761/4-263 та договором іпотеки від 15 травня 2007 року. Згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами був правомірно змінений кредитором поверненням всією сумою на підставі рішення суду. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати звернення суду про стягнення достроково всієї суми заборгованості. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після рішення суду. В зв`язку з погашенням всієї суми заборгованості припинилися і права іпотекодержателя за договором іпотеки. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки: набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Позивач звернувся до Банку із заявою про зняття обтяжень з предмета іпотеки через адвокатський запит, але отримав відмову від її розгляду в зв`язку із банківською таємницею. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким скасувати заборону на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 4953668, накладену на квартиру [ADDRESS] ; виключити запис з Державного реєстру іпотек , реєстраційний номер 4953720, про обтяження іпотекою квартири [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 червня 2019 року позовна заява була залишена без руху, запропоновано позивачу у строк не більше 10 днів з дня вручення ухвали усунути зазначені недоліки.07 червня 2019 року представник позивача надав суду документи на виконання ухвали суду від 03 червня 2019 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2019 року відкрито провадження по справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи на 10 вересня 2019 року о 10 год. 00 хв. 10 вересня 2019 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10 грудня 2019 року о 09 год.20 хв. за клопотанням представника третьої особи та у зв`язку з неявкою представника відповідача. 10 вересня 2019 року представником третьої особи [PERSON] адвокатом Гриценко Б.М. надано письмові пояснення, в яких просить позовні вимоги задовольнити (т. І а.с.79-80). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2019 року замінено в даній справі відповідача за позовом - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (т. І а.с.105-106). 10 грудня 2019 року протокольною ухвалою суду в зв`язку з заміною сторони у справі, розгляд справи відкладено до 10 лютого 2020 року, о 14 год. 00 хв. 10 лютого 2020 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Грищенко О.В, на лікарняному, розгляд справи відкладено до 06 травня 2020 року, о 10 год. 00 хв. 10 лютого 2020 року від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшли пояснення на позовну заяву, в яких зазначається заперечення проти задоволення позову, вважає що він є безпідставним, необґрунтованим, суперечить діючому законодавству та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вказує, що 15 травня 2007 року між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» (Правонаступник АТ «Альфа-Банк»), було укладено договір кредиту № 761/4-263, відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 11250,00 швейцарських франків зі сплатою 9% річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 10 травня 2022 року на умовах визначених договором кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 761/4-263 від 15 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 761/4-264 (фінансової), відповідно до якого, остання зобов`язалась солідарно відповідати перед Кредитором за виконання позичальником зобов`язань, щодо повернення суми кредиту. Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №761/4-263 від 15 травня 2007 року було укладено іпотечний договір від 15 травня 2007 року (майнова\~порука) з [PERSON] , відповідно до якого, останній передав в іпотеку однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Неналежне виконання [PERSON] взятих за кредитним договором зобов`язань призвело до виникнення заборгованості та стягнення її в примусовому порядку відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2014 року справа № 591/8260/14 в розмірі 146 654,68 грн. Дійсно, 21 лютого 2019 року (через чотири роки після винесення судом рішення про стягнення заборгованості) фінансовим поручителем [PERSON] було сплачено на користь АТ «Альфа-Банк» суму визначену в рішенні суду в розмірі 146 654,68 грн. Оскільки погашення заборгованості [PERSON] в розмірі 146654,68 грн. було здійснено через чотири роки після винесення рішення Зарічним районним судом м. Суми від 18 грудня 2014 року та в порядку примусового виконання рішення державною виконавчою службою, таке виконання не можливо вважати належним відповідно до вимог ст. 526 ЦК України. Станом на сьогодні Кредитний договір № 761/4-263 від 15 травня 2007 року та Іпотечний договір від 15 травня 2007 року є чинними, а отже і обтяження нерухомого майна накладені з метою виконання вище означеного іпотечного договору не підлягають припиненню. Просить суд у задоволенні позову відмовити (т. І а.с.128-129). 06 травня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 22 липня 2020 року у зв`язку з неявкою сторін по справі. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя [PERSON] звільнена у зв`язку з поданням заяви про відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2020 року справа прийнята до провадження суддею Сидоренко А.П., справа призначена до розгляду на 06 жовтня 2020 року, о 10 год 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 жовтня 2020 року зупинене провадження у справі за вказаною позовною заявою до набрання законної сили судовим рішенням Зарічного районного суду м. Суми в справі №591/3943/20 за позовом АТ«Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2021 року поновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду на 14 березня 2022 року, о 13 год. 00 хв. Враховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Справа призначена до розгляду на 12 липня 2022 року, 13 год. 00 хв. 12 липня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 05 вересня 2022 року за клопотанням представника позивача, надано час для підготовки з урахуванням позиції відповідача. В зазначене судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розряду справи сповіщались судом належним чином. Від представника позивача та представника третьої особи надійшли заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в письмовій заяві просить провести судовий розгляд за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з такого. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено наступні обставини. 15 травня 2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено договір кредиту № 761/4-263, відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 11250,00 швейцарських франків зі сплатою 9% річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 10 травня 2022 року на умовах визначених договором кредиту (т. І а.с.4-6). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 761/4-263 від 15 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 761/4-264 (фінансової), відповідно до якого, остання зобов`язалась солідарно відповідати перед Кредитором за виконання позичальником зобов`язань, щодо повернення суми кредиту (т. І а.с.7-8). Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №761/4-263 від 15 травня 2007 року було укладено іпотечний договір від 15 травня 2007 року (майнова порука) з [PERSON] , відповідно до якого, останній передав в іпотеку однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. І а.с.-10). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2014 року у справі № 591/8260/14-ц (провадження № 2/591/2938/14) стягнуто з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №761/4-263 в сумі 146652 грн. 68 коп. (т. І а.с. 16-18). 21 лютого 2019 року [PERSON] здійснено сплату по виконавчому листу № 591/8260/14-ц на погашення заборгованості за кредитним договором №761/4-263 від 15 травня 2007 року, що підтверджується копією квитанції (т. І а.с. 19). Постановою головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 22 лютого 2019 року закінчене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №591/8260/14-ц, виданого 23 лютого 2015 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу за кредитним договором в сумі 146652,68 грн. (т. І а.с. 21). Постановою головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 22 лютого 2019 року закінчене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №591/8260/14-ц, виданого 23 лютого 2015 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу за кредитним договором в сумі 146652,68 грн. (т. І а.с. 22). З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено заборону на підставі іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Ворошиною М.С. 15 липня 2007 року (т. І а.с. 12). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2021 року у справі №591/3943/20, провадження №2/591/519/21 позов\~АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] \~про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» 3% річних в сумі 5931 грн. 27 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено у зв?язку з необґрунтованістю. Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що 21 лютого 2019 року поручителем [PERSON] сплачено всю суму заборгованості, яка була стягнута на користь банку за рішенням суду від 18 грудня 2014 року в розмірі 146654,68 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1275637760.1. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припинилось виконанням, проведеним належним чином 21 лютого 2019 року. Із позовом до суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2007 року в сумі 133481 грн. 40 коп. банк звернувся 25 червня 2020 року, тому строк позовної давності в три роки повинен обчислюватися з 25 червня 2017 року (т. І а.с. 235-236). Відповідно до частин першої та другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша\~статті 626 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша\~статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша\~статті 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізується у\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті\~3, абзаци другий і сьомий частини першої статті\~17 Закону України\~«Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини\~статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав припинення зобов`язання, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За змістом пункту 1 частини першої\~статті 593 ЦК України\~та частини першої\~статті 17 Закону України «Про іпотеку»\~право застави (іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі\~№ 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з прийняттям Зарічним районним судом м. Суми рішення від 18 грудня 2014 року у справі №591/8260/14-ц про стягнення заборгованості, зобов`язання позичальника сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21 лютого 2019 року (дата повного виконання рішення суду). Тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 21 лютого 2019 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання позичальника перед банком за кредитним договором припинилося. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). З встановлених обставин під час судового розгляду вбачається, що зобов`язання позивача за кредитним договором виконано шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за цим договором, а тому зобов`язання за кредитним договором припинилися на підставі ст. 599 ЦК України 21 лютого 2019 року в день остаточного погашення заборгованості, стягнутої за рішенням суду від 18 грудня 2014 року. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3Закону України «Про іпотеку»). Абзацом 2 частини 1статті 17\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідачем не оскаржено постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з позивача та третьої особи від 22 лютого 2019 року, що вказує на те, що відповідач фактично погодився із повним виконанням боржником основного зобов`язання за кредитним договором, що є наслідком припинення акцесорного зобов`язання. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти заявлених позовних вимог відповідачем не надано. З огляду на викладене, оскільки основне зобов`язання припинилося виконанням 21 лютого 2019 року, тому іпотека є припиненою, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зняття обтяження з об`єкта нерухомого майна. За вказаних обставин наявні правові підстави для скасування заборони на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 4953668, накладену на квартиру [ADDRESS] . Що стосується позовних вимог про виключення запису з Державного реєстру іпотек, суд виходить з такого. Згідно із\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України\~Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37\~цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, за змістом статті 26\~вказаного Закону\~виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто, починаючи з 16 січня 2020 року до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права. За таких обставин не можуть бути задоволені позовні вимоги в частині виключення запису з Державного реєстру іпотек , реєстраційний номер 4953720, про обтяження іпотекою квартири [ADDRESS] , та в цій частині позов [PERSON] задоволенню не підягає. На підставі ст. 141 ЦПК України\~пропорційно до задоволеної частини позовних вимог немайнового характеру з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.\~

Outcome: partial