Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 січня 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 13 квітня 2021 року о 13 годині 30 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Мітсубісі» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху в районі буд. № 41-В по пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпрі не дотримався безпечного інтервалу з лівого боку, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Хонда» державний реєстраційний номер [NUMBER] , що був залишений на місця стоянки водієм [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.1 Правил Дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Діями відповідача позивачу було спричинено майнову шкоду, яка відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД -19/104-21/22119 від 16 липня 2021 року становить 6 083,12 грн., а витрати на оплату експертизи становлять 1 015,20 грн. які позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь. Окрім майнової шкоди діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду яку вона оцінює в 5 000 грн. та просить суд стягнути з відповідача. Також просила стягнути понесені витрати на розгляд справи правова допомога в розмірі 7 000 грн. та оплата судового збору в розмірі 908 грн. (а.с.1-4). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 січня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 27-28). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.29). До суду 24 січня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.30). Ухвалою судді від 25 січня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 31-32). 06 липня 2022 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с. 43,). Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановленні судом 13 квітня 2021 року о 13 годині 30 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Мітсубісі» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху в районі буд. № 41-В по пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпрі не дотримався безпечного інтервалу з лівого боку, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Хонда» державний реєстраційний номер [NUMBER] , що був залишений на місця стоянки водієм [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.1 Правил Дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.6). Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Діями відповідача позивачу було спричинено майнову шкоду, яка відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД -19/104-21/22119 від 16 липня 2021 року становить 6 083,12 грн., а витрати на оплату експертизи становлять 1 015,20 грн. які позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь (а.с.8-19). Окрім майнової шкоди діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду яку вона оцінює в 5 000 грн. та просить суд стягнути з відповідача. Також просила стягнути понесені витрати на розгляд справи правова допомога в розмірі 7 000 грн. та оплата судового збору в розмірі 908 грн. (а.с.1-4). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV(далі - Закон № 1961-IV ) та Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ч. 1 ст. 1166 ЦК України. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Пунктом 14 Постанови № 14 від 01 березня 2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так позивачем як при подання позовної заяви, так і вході слухання справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона є власником транспортного засобу «Хонда» державний реєстраційний номер [NUMBER] , який було пошкоджено в результаті даної дорожньо - транспортної пригоди та що саме їй діями відповідача спричинено матеріальну шкоду. Беручи до уваги те, що предметом розгляду даної справи є відшкодування майнової шкоди завданої в результаті дорожньо- транспортної пригоди, яка трапилась 13 квітня 2022 року, власнику транспортного засобу «Хонда» державний реєстраційний номер [NUMBER] , однак позивачем не надано жодного доказу на підтвердження належності їй даного авто, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Судові витрати розподіли відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed