Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини покликаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 08 вересня 2020 року. Від їхнього шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею. Розпорядженням Галицької районної адміністрації від 06 вересня 2021 року № 250, було визначено місце проживання доньки [PERSON] з нею, як матір`ю. Вказане розпорядження не влаштувало відповідача та він усіляко намагався очорнити її, безпідставно звертався у правоохоронні органи та у відділ у справах дітей щодо позбавлення її батьківських прав. В період з 21 листопада 2021 року до 11 грудня 2021 року, відповідач безпідставно забрав доньку та відмовлявся її повертати, що негативно вплинуло на її психологічний стан. Просить визначити місце проживання їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, давши аналогічні пояснення та додатково пояснивши, що на даний час вона з донькою, через війну в Україні, проживають у Шотландії , переїхавши з Республіки Польща. Коли повернеться в Україні вказати не може. Відповідач, в судовому засіданні, позов заперечив та пояснив, що позивачка не має постійного доходу, словживає алкогольними напоями, не може жодним чином забезпечити належене матеріальне утримання дитини. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, у судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна розглядати у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 30 червня 2018 року, зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції. / а.с. 12/ За час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . /а.с. 7/ Згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 08 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. /а.с. 13/ На даний час сторони проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України під час розгляду судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На обов`язковість отримання судами відповідного письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини Верховний Суд вказував, зокрема у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 319/606/18, від 27 січня 2021 року у справі № 355/1857/18. Як на основні підстави задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю, позивач покликається на розпорядженням Галицької районної адміністрації від 06 вересня 2021 року № 250, про визначення місця проживання доньки [PERSON] з нею, як матір`ю та акт обстеження умов проживання дитини за адресою [ADDRESS] від 19 липня 2021 року. /а.с. 16, 19-20/ Однак, наявні в матеріалах справи розпорядженням Галицької районної адміністрації від 06 вересня 2021 року № 250 та акт обстеження умов проживання дитини за адресою [ADDRESS] від 19 липня 2021 року не є висновком, передбаченим статтею 19 СК України, та приймалось за особистим зверненням позивача, а не у зв`язку із розглядом судом справи. Представник органу опіки та піклування участі в судових засіданнях не брав, а вказані документи, не є висновком у розумінні статті 19 СК України. Сторони, у свою чергу, в судовому засіданні, ствердили, що на даний час, проживають за межами України та складення відповідним органом опіки та піклування необхідного висновку є неможливим. Окрім того, суд врахує і обставину проживання позивачки з малолітньою донькою за межами України та відсутність сталої адреси проживання, адже, протягом року позивачка змінила місце проживання у двох країнах - Республіці Польща та Шотландії. Окрім того, позивачкою не надано жодних її характеристик з місця проживання чи праці, а також будь-яких інших документів, які б засвідчували матеріальне становище позивачки та розмір її доходів, на даний час. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачкою не представлено, а судом не отримано необхідних доказів, таких як висновок органу опіки та піклування відповідно до ст. 19 СК України, які б слугували підставами для всебічного та об`єктивного встановлення обставин визначення місця проживання дитини сторін.

Outcome: dismissed