Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи: Служби у справах дітей Ананьївської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . При обстеженні дитини в пологовому будинку було виявлено новоутворення в поперековому відділі хребта, а згодом поставлено остаточний діагноз «нейробластома заочеревидного простору, нижній в`ялий пара парез». Дитині було проведено шість курсів хіміотерапії, безкінечна кількість зданих аналізів, проведених обстежень. Проте відповідач [PERSON] активної участі у наданні допомоги в лікуванні та догляді за дитиною не приймав. Сімейне життя з [PERSON] не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З квітня 2021 року вона з малолітньою дитиною проживає окремо від відповідача, дитина знаходиться на повному її забезпеченні. Відповідач покладених на нього обов`язків як на батька не виконує, будь-якої участі у вихованні їх дитини не приймає, з дитиною не спілкується, ніяким чином не піклується, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина та станом його здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн., щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути додаткові витрати для проходження лікування в реабілітаційному центрі, інших лікувальних заходів у розмірі 21932,36 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов не надав. З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи 16.09.2022 року судом було розміщено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Третя особа - представник служби у справах дітей Ананьївської міської ради Одеської області до судового засідання не з`явився, попередньо звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.10.2019 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №3446. (а.с. 13) [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.12.2019 року Одеський міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. (а.с.14). Сімейне життя між сторонами не склалося, між ними припинено шлюбні відносини та позивачем подано заяву про розірвання шлюбу. Згідно довідок Ананьївської міської ради Одеської області № 209 та № 210 від 06.04.2022 року малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. (а.с. 17, 18) Як вбачається із медичного висновку № 22 від 19.02.2020 року про дитину-інваліда віком до 18-ти років, малолітній [PERSON] має діагноз «нейробластома заочеревидного простору, нижній в`ялий пара парез» (а.с.16) Розпорядженням Подільської районної державної адміністрації № 99/21 від 07.05.2021 року затверджено висновок служби у справах дітей Подільської РДА про підтвердження місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] для його тимчасового виїзду за межі України. (а.с. 19-21) Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Ананьївської міської ради Одеської області від 01.07.2022 року № 113, орган опіки та піклування Ананьївської міської ради Одеської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання дитини. З доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що відповідач будь-якої участі у матеріальному забезпеченні дитини впродовж тривалого часу не приймає. З дослідженого судом висновку органу опіки та піклування Ананьївської міської ради Одеської області від 01.07.2022 року № 113, вбачається, що після звернення позивачки, орган опіки та піклування, вивчивши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, та діючи в інтересах малолітньої дитини, вирішив за доцільне позбавити [PERSON] батьківських відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання дитини. Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що відповідач, який є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , не піклується про його стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, умовами проживання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, як складову виховання. Зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі у вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своєї дитини має місце на протязі тривалого періоду часу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не бере участі в утриманні, вихованні та розвитку свого сина, взагалі не цікавиться його життям, здоров`ям, не виявляє будь-якого інтересу до нього. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Нормою ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16). Згідно ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд, при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] . Відповідно до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц). Разом з тим, відповідач в судові засідання з розгляду цивільної справи про позбавлення його батьківських прав відносно сина жодного разу не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення таких, свого відношення до позову на адресу суду не направив, що свідчить про факт відсутності заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина. Щодо стосується стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. В силу ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує потреби дитини, а також те, що відповідач являється працездатною особою та здатен забезпечити необхідні умови для дитини. Щодо вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача додаткових витрат на утримання дитини суд зазначає, що за ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] є особою з інвалідністю, має діагноз «нейробластома заочеревидного простору, нижній в`ялий пара парез» у зв`язку з чим дитина потребує лікування, медоглядів, реабілітації, проходження обстежень КТ,, що підтверджується висновками Центру відновного лікування «Модричі», довідками рахунками ТОВ «Смартлаб», квитанціями про придбання спецвзуття. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, враховуючи принцип рівності та обов`язків батьків, суд вважає, що додаткові витрати підлягають частковому задоволенню. Згідно с.. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial