Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» (далі - відповідач, АТ «Київський завод «Радар», Товариство), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в загальному розмірі 538 524 грн. 08 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у період із 30.07.2019 року по 21.06.2021 року він перебував у трудових відносинах з АТ «Київський завод «Радар» на посаді Голови правління - Генерального директора АТ «Київський завод «Радар». Наказом від 18.06.2021 року № 69 позивача звільнено з роботи. На момент звільнення у відповідача існувала заборгованість перед позивачем із заробітної плати та компенсації невикористаних днів відпустки в сумі 538 524 грн. 08 коп., що підтверджується довідкою від 01.07.2021 року № 160, виданою АТ «Київський завод «Радар». У день звільнення позивача (21.06.2021 року) відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 538 524 грн. 08 коп. Із урахування наведених обставин, позивач просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цій цивільній справі та призначено судове засідання у справі на 17.12.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2021 року відкладено розгляд справи на 02.02.2021 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному судове засідання, призначене на 02.02.2021 року, знято з розгляду та призначено на 09.03.2022 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці судове засідання, призначене на 09.03.2021 року, знято з розгляду та призначено на 29.06.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2022 року відкладено розгляд справи на 21.07.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2022 року відкладено розгляд справи на 15.09.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2022 року залучено до участі у цій цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Державний концерн «Укроборонпром» (далі - третя особа, ДК «Укроборонпром»). У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 24.12.2021 року, відповідач просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що за умовами контракту, укладеного із позивачем, керівник зобов`язується забезпечувати: недопущення в товаристві заборгованості із виплати заробітної плати та інших грошових виплат працівникам; своєчасну оплату податків, зборів та інших обов`язкових платежів відповідно до чинного законодавства України; розробку та виконання заходів з поліпшення нормування праці в товаристві, впровадження обґрунтованих норм праці. Відповідно до пункту 2.2.13 контракту керівник несе особисту відповідальність за створення боргів товариства і доведення його до стану неплатоспроможності. Керівник зобов`язується вживати дієвих щодо ліквідації боргів товариства, у тому числі з ліквідації боргів до бюджету, з виплати заробітної плати працівникам товариства, простроченої кредиторської та дебіторської заборгованості товариства, у тому числі при проведенні експортно-імпортних операцій, та за іноземними кредитами, отриманими під гарантії уряду. За період перебування позивача на посаді голови правління заборгованість у АТ «Київський завод «Радар» за зобов`язаннями з оплати праці збільшилися на 37 719 000 грн. 00 коп., за розрахунками з бюджетом та зі страхуванням - на 26 918 000 грн 00 коп.; показники чистого доходу від реалізації продукції зменшилися на 52 220 000 грн. 00 коп. Отже, позивач порушив умови контракту. 05.08.2022 року від представника ДК «Укроборонпром» на адресу суду надійшли пояснення, які мотивовані тим, що за час роботи позивача на посаді Голови правління - Генерального директора АТ «Київський завод «Радар» з 2019 року по 2021 рік заборгованість з оплати праці збільшилися на 37 719 000 грн. 00 коп., заборгованість перед бюджетом - на 26 918 000 грн. 00 коп., показники чистого доходу від реалізації продукції зменшилися на 52 220 000 грн. 00 коп. Таким чином, позивач як генеральний директор на забезпечив прибутковість товариства, допустив не виплату заробітної плати як працівників, так і власної, а також збільшення заборгованості з оплати праці перед бюджетом, а тому вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості із заробітної плати, яка ним же і не була виплачена вчасно, не відповідає доктрині заборони суперечливої поведінки та порушує принцип добросовісності. У зв`язку із наведеним представник ДК «Укроборонпром» у задоволенні позову просив відмовити. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, позивач подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, не з`явився, у поясненнях на позовну заяву просив справу розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом ДК «Укроборонпром» від 14.06.2019 року № 35 [PERSON] призначений виконувачем обов`язків Голови правління - Генерального директора АТ «Київський завод «Радар», що підтверджується записом у трудовій книжці позивача (а. с. 8). Наказом ДК «Укроборонпром» від 30.07.2019 року № 37 [PERSON] призначено за контрактом на посаду Голови правління - Генерального директора АТ «Київський завод «Радар» з 30.07.2019 року (а. с. 9). 30.07.2019 року між ДК «Укроборонпром», як суб`єктом управління корпоративними правами держави щодо АТ «Київський завод «Радар», та [PERSON] укладено контракт № 45, згідно умов якого [PERSON] призначаєтьсяпро призначення на посаду Голови правління - Генерального директора АТ «Київський завод «Радар» на термін з 30.07.2019 року по 29.07.2021 року включно (а. с. 57-67). Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 контракту від 30.07.2019 року № 45 сторонами погоджено, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику щомісяця виплачується заробітна плата за рахунок коштів Товариства, виходячи з установлених керівнику: посадового окладу, який дорівнює 34 149 грн.; за наявності підстав, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, встановленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці». Крім того, керівникові можуть виплачуватися: премія за підсумками роботи Товариства за рік, за рішенням Наглядової ради про затвердження Звіту Правління про результати роботи за відповідний звітний квартал відповідно до умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання, визначених Укроборонпром; премія за підсумками роботи Товариства за квартал, за рішенням Вищого органу Товариства про затвердження Звіту Правління про результати роботи за відповідний фінансовий рік відповідно до умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання, визначених Укроборонпром; матеріальна винагорода за ефективне управління державним майном за рахунок частини чистого прибутку, що залишився в розпорядженні Товариства, за рішенням Вищого органу Товариства, згідно з умовами, затвердженими Укроборонпром. Керівнику можуть сплачуватися інші додаткові виплати, надбавки або винагороди, передбачені чинним законодавством України. Наказом ДК «Укроборонпром» від 18.06.2021 року № 69 [PERSON] , Голову правління - Генерального директора АТ «Київський завод «Радар» звільнено 21.06.2021 року за власним бажанням за ст. 39 КЗпП України (а. с. 10). Відповідно до довідки від 01.07.2021 року № 160 заборгованість АТ «Київський завод «Радар» перед [PERSON] по заробітній платі станом на 30.06.2021 року складає 538 524,08 грн, у тому числі сума компенсації невикористаної відпустки - 73 570,00 грн (а. с. 11). Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. За положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач як роботодавець в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати, у тому числі грошову компенсацію за невикористану відпустку. На день звільнення позивачу не виплачена заробітна плата за період із листопада 2019 року до червня 2021 року у розмірі 538 524 грн. 08 коп., у тому числі компенсація невикористаної відпустки у розмірі 73 570,00 грн., що підтверджується довідкою від 01.07.2021 року № 160. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з наведеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на своєчасне отримання ним належних до сплати коштів. Відповідач не надав жодних доказів виплати позивачу заборгованості із заробітної плати. Доводи відповідача про те, що позивач як генеральний директор АТ «Київський завод «Радар» не забезпечив прибутковість товариства, допустив збільшення заборгованості з оплати праці перед бюджетом, тому відстутні підстави для стягнення на його користь заробітної плати, суд відхиляє як безпідставні. Умовами контракту від 30.07.2019 року № 45, укладеного між ДК «Укроборонпром», як суб`єктом управління корпоративними правами держави щодо АТ «Київський завод «Радар», та [PERSON] , сторони погодили, що керівник зобов`язується вживати дієвих заходів щодо ліквідації боргів Товариства, у тому числі з ліквідації боргів до бюджету, з виплати заробітної плати працівникам Товариства, простроченої кредиторської та дебіторської заборгованості Товариства, у тому числі при проведенні експортно-імпортних операцій, та за іноземними кредитами, отриманими під гарантії Уряду. У разі наявності прострочених боргів Товариства керівник розробляє та подає до Укроборонпрому графіки погашення заборгованостей та несе особисту відповідальність за виконання графіків погашення заборгованостей Товариства (п. 2.2.13.). Відповідно до п. 3.5 контракту у разі, зокрема, відсутності чистого фінансового результату (прибутку) з початку року, наявності простроченої заборгованості із заробітної плати працівникам - до повного її погашення, премії та винагороди керівнику за звітний період не нараховуються. Водночас умовами контракту від 30.07.2019 року № 45 не передбачено, що у разі наявності боргів у Товариства відсутній обов`язок виплачувати позивачу заробітну плату. Суд зазначає, що відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарського товариства, здійснюється у встановленому законом порядку. Проте такі вимоги у суді не заявлялися та не є предметом розгляду цієї справи. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати, у тому числі грошової компенсації за невикористану відпустку, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Сума заборгованості підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст.ст. 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, при поданні позову до суду позивач відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від його сплати, згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 5385,24 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved