Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за фактично сплачені комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачем по справу перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06 березня 2018 року. За договором купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року вони є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. Після розірвання шлюбу ні він, ні відповідач в квартирі не проживають, що не впливає на їх обов`язок по утриманню майна та сплаті комунальних послуг. На даний час він самостійно сплачує комунальні послуги, відповідач витрати по утриманню майна не несе. Зокрема, позивач оплатив надані ОСББ «Тріо-Гармонія» послуги по утриманню будинку і прибудинкової території в розмірі 9250,00 грн. Ним також було сплачено 10735,01 грн. за послуги газопостачання та 327,05 грн. за розподіл природного газу, який було використано в опалювальний період для підтримання квартири в належному стані. Крім того, ним було сплачено 1396,50 грн. за електроенергію. Використання електроенергії пов`язано з тим, що в газовому котлі, який обігріває квартиру, вмонтований електронасос, за допомогою якого здійснюється циркуляція води по системі опалення. Також в квартирі періодично проживає їх спільний з відповідачем син, коли він перебуває на канікулах між навчальними сесіями, відповідно, він використовує електроенергію для освітлення. Оскільки місце проживання [PERSON] зареєстроване в цій квартирі, на кількість зареєстрованих осіб нараховується і плата за вивіз побутових відходів, за які ним було сплачено 239,74 грн. Таким чином, загальний розмір понесених ним витрат на оплату житлово-комунальних послуг складає 21621,25 грн. Оскільки [PERSON] несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати цих послуг, позивач просив стягнути з неї в порядку регресу половину сплачених ним коштів в сумі 10810,62 грн. Ухвалою від 28 липня 2022 року суд постановив розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 09 грудня 2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] , в якому вона визнала позов частково та зазначила, що вона з квітня 2018 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , відповідно, і житлово-комунальні послуги, в тому числі і у неопалювальний період, не використовує. Погодилась з тим, що у неї наявний обов`язок у рівних частках з відповідачем нести витрати по утриманню квартири в опалювальний період, а саме по оплаті природного газу та електроенергії, яка використовується для роботи насоса в газовому котлі. Водночас, вважає, що такі витрати у неопалювальний період має нести той із співвласників, який користується відповідними комунальними послугами. Вважає доведеним розмір понесених позивачем витрат на оплату електроенергії на суму 223,68 грн., половину з яких не заперечувала проти стягнення з неї. Докази на понесення позивачем інших витрат по оплату житлово-комунальних послуг, на думку відповідача, не свідчить про оплату цих послуг саме в опалювальний період, саме позивачем та саме в тому розмірі, який є необхідним для оплати цих послуг. Зауважила, що частина наданих позивачем квитанцій не містить обов`язкових реквізитів, таких як підпис платника, підпис касира та печатку банківської установи. Відповідно, вони є неналежними доказами на підтвердження позивних вимог. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились. Представник позивача - адвокат Холодняк В.М., направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Повноваження представника підтверджуються наявним у матеріалах справи ордером серії ЧК № 136921 від 02.11.2021. Представник відповідача - адвокат Петренко О.В., у відзиві просив розгляд справи провести у відсутність як відповідача, так і у його відсутність як представника. Повноваження представника підтверджуються наявним у матеріалах справи ордером серії СА № 1020538 від 09.12.2021. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 04 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2758, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2013. Предметом позову є стягнення з відповідача коштів, сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги по утриманню нерухомого майна, що є об`єктом спільної часткової власності сторін спору. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як встановлено ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (ч.4 ст.319 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст. 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Квартира реально не поділена між співвласниками і в позовній заяві позивач визнав, що відповідач фактично в квартирі не проживає з квітня 2018 року. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. На підтвердження свої вимог, а також вартості понесених ним витрат на оплату комунальних послуг за користування природним газом позивачем надано квитанції від 27 травня 2020 року про оплату ним 7735,01 грн., періодом оплати зазначено з 01.04.20 по 30.04.2020, та квитанцію від 30.06.2021 року про оплату ним 3000,00 грн, періодом оплати зазначено з 01.05.2021 по 31.05.2021. Позивач стверджує, що оплату за спожитий природний газ він здійснював не регулярно, а вказані кошти були сплачені як погашення заборгованості, що виникла в опалювальний період. На переконання відповідача вона не повинна сплачувати половину вартості цих послуг, оскільки періодом їх оплати зазначено квітень 2020 року та травень 2021 року, що поза межами опалювального періоду. Оскільки у квартирі вона не проживала, тому в неопалювальний період вона не використовувала газ для власних потреб. Не заперечувала факт наявності у неї обов`язку по оплаті вказаних послуг у опалювальний період. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про комунальні послуги» споживач має сплачувати тільки за спожиті житлово-комунальні послуги та звільняється від оплати вартості житлово-комунальних послуг, у разі якщо ними не користувався. Про споживання комунальних послуг свідчать показними приладів обліку. Вказане застосовується до всіх наданих комунальних послуг, щодо яких встановлені прилади обліку (лічильники), крім, теплопостачання, яке надається на все житлове приміщення незалежно від проживання в ньому власників, однак, у квартирі сторін централізоване теплопостачання відсутнє, будинок обігрівається взимку за допомогою газового котла, щодо якого встановлений лічильник. Враховуючи наведене суд погоджується із твердження відповідача, що у неї наявний обов`язок по оплаті послуг газопостачання лише у опалювальний період, оскільки використання газу в цей період пов`язане з безпосереднім утриманням належного їй майна. Враховуючи, що позивач визнав, що [PERSON] не проживала у квартирі з 2018 року, ним не доведено, що в неопалювальний період вона використовувала газ у власних потребах. Згідно з рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 357 від 24.10.2018 та № 127 від 27.03.2019 опалювальний сезон 2018-2019 років у м. Сміла розпочався 25 жовтня 2018 року, завершився - 01 квітня 2019 року. Згідно з рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 422 від 24.10.2019 та № 99 від 25.03.2020 опалювальний сезон 2019-2020 років у м. Сміла розпочався 29 жовтня 2019 року, завершився - 31 березня 2020 року. Згідно з рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 392 від 21.10.2020 та № 128 від 25.03.2021 опалювальний сезон 2020-2021 років у м. Сміла розпочався 26 жовтня 2020 року, завершився - 01 квітня 2021 року. Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься інформація, надана ТОВ «Черкасигаз Збут» щодо нарахування та стану розрахунків за послуги з постачання природного газу в квартиру [ADDRESS] , згідно якої сплачена позивачем у квітні 2020 року сума коштів у розмірі 7731,01 грн. складається у сумарному із накопичувального боргу за період часу з січня 2019 по квітень 2020 року включно. Крім того, в неї включено борги за минулі періоди у розмірі 2453,68 грн., однак період нарахування цих боргів і їх помісячний розмір не зазначено. Згідно повідомлення ТОВ «Черкасигаз Збут» вказані відомості за період з березня 2018 року по грудень 2018 року відсутні у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Так, ТОВ «Черкасигаз Збут» з січня 2019 року по квітень 2020 року нарахувало за використаний газ за адресою: [ADDRESS] , наступні суми: у січні 2019 року - 725,90 грн., у лютому 2019 року - 930,86 грн., у березні 2019 року - 572,18 грн., у квітні 2019 року - 358,68 грн., у травня 2019 року - 119,04 грн., у червні 2019 року - 125,80 грн., у липні 2019 року - 79,23 грн., у серпні 2019 року - 100,83 грн., у вересні 2019 року - 73.15 грн., у жовтні 2019 року - 192,19 грн., у листопаді 2019 року - 672,61 грн., у грудні 2019 року - 512,93 грн., у січні 2020 року - 580,98 грн., у лютому 2020 року - 500,50 грн., у березні 2020 року - 250,91 грн., у квітні 2020 року - 211,60 грн. З наведеного вбачається, що в межах опалювальних періодів за 2018-2019 та 2019-2020 роки позивачем було сплачено в загальному 4939 грн. 06 коп. як оплату вартості спожитого газу (725,90+930,86+572,18+192,19+672,61+512,93+580,98+500,50+250,91). Враховуючи наведене суд вважає доведеними витратами позивача на за цей період в межах опалювального сезону на суму 4936 грн. 06 коп. З травня 2020 року по травень 2021 року за вказаною вище адресою було спожито газу на загальну суму 6567 грн.04 коп., а саме: у травні 2020 року - на суму 76,65 грн., у червні 2020 року - 126,77 грн., у липні 2020 року - 30,44 грн., у серпні 2020 року - 99,13 грн., у вересні 2020 року - 65,40 грн., у жовтні 2020 року - 226,37 грн., у листопаді 2020 року - 947,38 грн., у грудні 2020 року - 1140,36 грн., у січні 2021 року - 1083,45 грн., у лютому 2021 року - 1251,21 грн., у березні 2021 року - 580.17 грн., у квітні 2021 року - 873,75 грн., у травні 2021 року - 299,92 грн. загальний розмір нарахувань становить 6567,04 грн. Здійснена позивачем у червні 2021 року оплата послуг у розмірі 3000,00 грн. включала в себе частину накопичувального боргу за період часу з травня 2020 року по червень 2021 року. Крім того, у липні 2020 року за спожитий газ було сплачено 135,00 грн., однак вказана сума не є предметом спору. Сума нарахувань за неопалювальний період з урахуванням здійсненої проплат у розмірі 135,00 грн. за період травня 2020 року по травень 2021 року складає 164,53 грн. Оскільки позивачем не доведено, що вся сума у розмірі 3000 грн. ним було сплачено за борг, що виник саме в опалювальний період, суд вважає доведеним факт того, що решта суми, окрім 164,53 грн., тобто 2835,47 грн., були сплачені ним за газ, який використовувався в опалювальний період. Таким чином, загальний розмір сплачених [PERSON] коштів за спожитий газ в опалювальний період становить 7771 грн. 53 коп. Враховуючи обов`язок обох співвласників утримувати належне їм майно, з відповідача на користь позивача належить стягнути половину вартості оплачених ним послуг, що становить 3885 грн. 77 коп. Щодо компенсації половини вартості використаної електроенергії, то суд зазначає наступне. В обґрунтування заявлених вимог позивачем надано суду про оплату ним 14 листопада 2018 року 63,60 грн. за електроенергію за період часу за листопад 2018 року, та 29 березня 2021 року - 160,08 грн. за лютий 2019 року. У відзиві на позов відповідач визнала, що ці витрати були необхідні, оскільки для роботи газового котла в опалювальний період необхідна робота насоса, який у свою чергу працює від електроенергії. Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути половину їх вартості у сумі 111,84 грн. Суд, також, зазначає, що в квитанціях від 23.07.2019 року на суму 39,60 грн., від 13.09.2019 на суму 79,20 грн., від 24.12.2019 на суму 23,40 грн., від 14.01.2020 на суму 48,60 грн., від 12.02.2020 на суму 68,40 грн., від 14.03.2020 на суму 49,50 грн., від 14.04.2020 на суму 49,50 грн., від 17.06.2020 на суму 158,88 грн., від 23.07.2020 на суму 25,20 грн., від 15.08.2020 на суму 17.10 грн., від 15.09.2020 на суму 27,90 грн., від 04.01.2021 на суму 79,20 грн., від 13.01.2021 на суму 58,50 грн., від 12.02.2021 на суму 104,16 грн., від 13.03.2021 на суму 110,88 грн., від 16.04.2021 на суму 157,92 грн., 16.05.2021 на суму 78,96 грн. платником зазначено [PERSON] . Позивач стверджує, що оплата проводилась ним, однак від імені відповідачки, оскільки договір на електропостачання у квартиру укладено між ПАТ «Черкасиобленерго» і [PERSON] . Згідно зі статтями12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що [PERSON] не доведено факт оплати по вказаним квитанція саме ним. Його посилання на те, що кошти перераховувались з належного йому рахунку нічим не підтверджено. Позивачем надано довідку АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої у цьому банку на його ім`я відкрито рахунок № [NUMBER] . Однак у квитанціях не відображено повного номеру рахунку, а зазначено лише його початкові та кінцеві реквізити - [NUMBER] . Суд не може ґрунтувати своє рішення на припущенні того, що ці два рахунки є ідентичними. Згідно зі ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» №417-VIII від 14.05.2015р. передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку (а до них відносяться, відповідно до цього ж закону, власник квартири або нежитлового приміщення) зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п.10 ч. 1 ст.7 Закону України №417-VII1 від 14.05.2015р.). Також, даним Законом №417-VIII від 14.05.2015р. передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, додержуватись вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території. З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 201/9729/18, витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна. Згідно наданих позивачем квитанцій ним 13 листопада 2018 року на рахунок ОСББ «Тріо-Гармонія» було сплачено 565,00 грн. комунальних послуг, 37 травня 2020 року - 5085,00 грн. як внесків на утримання будинку. Ним же 07.06.2021 року сплачено 3600,00 грн на рахунок АОСББ «Перлина Черкащини» як внесок на управління будинком «Тріо Гармонія». Факт надходження цих коштів за призначенням підтверджується також довідками АОСББ «Перлина Черкащини» від 08 серпня 2022 року. У своїх запереченнях відповідач вказала, що розмір сплачених коштів позивачем є завищеним, нею також надано свій розрахунок щомісячних платежів за послуги управління будинком з розрахунку 2,05 грн. за 1 кв.м. з 01.09.2018 року по 30.11.2020 року та 3,67 грн. з 01.12.2020 року. Відповідно до кошторису витрат з управління багатоквартирним будинком, затвердженого протоколом установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирних будинків за адресами: буд. [ADDRESS] , від 10 серпня 2018 року, загальнообов`язковий розмір щомісячних внесків на управління багатоквартирним будинком з 01.09.2018 року для мешканців будинку [ADDRESS] складав 5 грн. 00 коп. за 1 кв.м. загальної площі приміщення. Відповідно до кошторису витрат з управління багатоквартирним будинком, затвердженого протоколом загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тріо-Гармонія», загальнообов`язковий розмір щомісячних внесків власників та наймачів житлових і нежитлових приміщень на управління багатоквартирним будинком з 01.12.2020 по [ADDRESS] , встановлено в розмірі 6 грн. 00 коп. за 1 кв.м. загальної площі приміщення. Як встановлено з довідок АОСББ «Перлина Черкащини» з 01 вересня 2018 року по листопад 2020 року включно такий внесок для квартири [ADDRESS] становив 282,50 коп., з грудня 2020 року по липень 2021 року - 339,00 грн. Згідно договору приєднання від 01.12.2021 ОСББ «Тріо-Гармонія» стало асоційованим членом АОСББ «Перлина Черкащини». Крім того, згідно з п. 2.1, 2.3 протоколу загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тріо-Гармонія» від 30 листопада 2020 року ОСББ передало функції з управління спільним майном будинку повністю АОСББ «Перлина Черкащини», надало голові правління АОСББ «Перлина Черкащини» повноваження, визначені Статутом ОСББ для голови правління, в тому числі розпоряджатися коштами відповідно до затвердженого кошторису, підписувати фінансову звітність та статистичну звітність без обмежень та ін. Відхиляючи доводи відповідача з наведених підстав суд зауважує, що надані позивачем докази у своїй сукупності є належним, допустимим, достовірним та достатнім (ст.76-80 ЦПК України), на підставі яких суд установив розмір щомісячних внесків на управління багатоквартирним будинком, а також суму сплачених коштів за надані послуги. У вказаних довідках зазначено повний і чіткий розмір нарахувань за кожен місяць з урахуванням встановлених тарифів. Також, довідка містить інформацію про дати та розміри сплачених відповідачкою коштів. Суд також враховує, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі відповідач мала можливість самостійно отримати як співвласник майна інформацію у ОСББ щодо розміру коштів, сплачених за послуги по утриманню будинку і прибудинкової території, затверджених тарифів, розміру боргу та ін., проте не зробила цього. Крім того, не погоджуючись із розміром щомісячних нарахувань за даний вид послуги (на думку відповідача позивач заплатив у більшому розмірі, ніж підлягало сплаті) відповідач як співвласник нерухомого майна могла оскаржити рішення про затвердження тарифів. Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи наведене з відповідача на користь позивача належить стягнути половину вартості сплачених ним коштів на управління багатоквартирним будинком, що становить 4625 грн. 00 коп. Щодо компенсації половина вартості за сплачені послуги з розподілу природного газу та вивіз побутових відходів. Суд звертає увагу на те, що послуги з розподілу природного газу та послуги з поводження з побутовими відходами не залежать від проживання відповідачки у спірній квартирі. Як встановлено з наданих позивачем квитанцій ним 27 травня 2020 року та 29 червня 2021 року було сплачено, відповідно, 127,05 грн. та 200,00 грн. за послуги розподілу природного газу. Відповідач посилається на те, що вказані квитанції не є належними доказами, оскільки у них відсутні всі належні реквізити, зокрема, печатка установи банку. Суд зазначає, що самі лише посилання на неналежність даних доказів, як помилково вважає відповідач, не є достатніми підставами для його неприйняття судом. Відповідач як сторона по справі окрім твердження про неналежність доказу, не надала жодного доказу на спростування вимог позивача. [PERSON] як співвласник нерухомого майна не отримала та не надала у розпорядження суду будь-якої інформації щодо стану особового рахунку, відкритого в організації, що надає послуги по розподілу природного газу, за адресою розташування належної їй квартири. В свою чергу суд вважає обгрунтованим посилання відповідача на те, що квитанція про оплату за вивіз побутових відходів від 28 травня 2020 року на суму 239,74 грн. не підтверджує, що ці витрати були понесені саме [PERSON] . Згідно з цією квитанцію оплату здійснила [PERSON] без зазначення ініціалів. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути 3885 грн. 77 коп. як компенсації половину вартості за послуги газопостачання, 111 грн. 84 коп. як компенсацію половини вартості за послуги з електропостачання, 4625 грн. 00 коп. компенсації половини вартості за послуги управління багатоквартирним будинком та 163 грн. 53 коп. як компенсацію половини вартості за послуги розподілу природного газу, що разом становить 8786 грн. 14 коп. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до квитанції від 09.07.2021 [PERSON] сплатив 908 грн. 00 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Крім того, судом установлено, що згідно договору про надання правничої допомоги від 29.06.2022 та квитанції №10-21 від цієї ж дати позивач сплатив адвокату Холодняку В.М за надання правничих послуг 1200 грн. 00 коп. Відповідно до акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 07 29 червня 2021 року адвокатом Холодняком В.М. надано [PERSON] наступні послуги: консультації правового характеру з приводу утримання та сплати комунальних послуг власникам майна, яка перебуває у частковій власності; вивчення наданих [PERSON] документів щодо підстав стягнення грошової компенсації за сплачені комунальні послуги, складення позовної заяви. Згідно Єдиного реєстру адвокатів України Холодняк В.М. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №484, виданого 02.07.2012 року. Отже, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 1200,00 грн. При цьому, суд враховує, що дані витрати пов`язані з розглядом справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Таким чином, судові витрати в справі складаються із сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 1200 грн. 00 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Зважаючи на те, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача належить стягнути 737 грн. 96 коп. судового збору та 975 грн. 28 коп. витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved