Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~У серпні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 04 лютого 2017 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Херсонському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 87. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає та перебуває на її утриманні. За час спільного проживання часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки, між ними втрачено взаєморозуміння та довіру. Шлюбні відносини носять формальний характер, фактично їх сім`я розпалася, спільного господарства не ведуть, проживають в різних містах, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримує, дитину просить залишити проживати з матір`ю, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи через оголошення на веб сайті судової влади. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 04 лютого 2017 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Херсонському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 87. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає та перебуває на утриманні матері. За час спільного подружнього життя часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки, між сторонами втрачено взаєморозуміння та довіру. Шлюбні відносини носять формальний характер, фактично сім`я розпалася, спільного господарства не ведуть, проживають в різних містах. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітнього сина залишити проживати з матір`ю. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved