Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» звернулося до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором надання фінансових послуг №180622-1660612 від 22.06.2018 у розмірі 71\~308,83 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 22.06.2018 між ТОВ «Прості Займи» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 180622-160612 на суму 3 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 грн за кожен день такого користування строком на 18 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача . Кредитний договір було укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Товариство виконало свої зобов`язання з надання грошових коштів. Кошти за кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою ТОВ фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». 22.06.2018 відповідачу були перераховані грошові кошти в розмірі 3000,00 гривень. Таким чином, згідно кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 3000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 1080,00 гривень у строк 18 днів до 09.07.2018. Окрім зазначеного, відповідач також взяв на себе зобов`язання у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені. 09.07.2018 настав термін сплати платежу за договором, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатила проценти. Станом на 24.05.2021 заборгованість становила: сума кредиту- 3000,00 грн, проценти за користування кредитом -63036,51 грн, пеня - 1351,49 грн, індекс інфляції за весь період прострочення- 941,55 грн та три проценти річних від простроченої суми- 2979,28 грн, а всього - 71308,83 грн. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 19.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача одночасно у позовній заяві просила розгляд справи проводити без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Ковальчук А.О. подав до суду письмові пояснення, у яких заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування розуміла відповідач, була ознайомлена та погодилась з ними, а надана позивачем анкета- заява для отримання кредиту, умови надання та обслуговування кредитів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки, розміри та порядок їх нарахування. З огляду на вказане вимоги банку в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками є безпідставним. Крім того вказує, що матеріали справи не містять відомостей, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача, яка картка була видана, а також доказів про розмір коштів. Посилається, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може бути доказом, який підтверджує, надання, отримання кредиту та наявність кредитних правовідносин. Одночасно, у вказаних письмових поясненнях, представнокм відповідача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження Національної комісії фінансових послуг № 3601 від 29 серпня 2017 року. Основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія) та статуту (копія). Судом також встановлено, що 22.06.2018 між ТОВ «Прості Займи» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 180622-160612 на суму 3 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 грн за кожен день такого користування строком на 18 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача та відповідач зобов`язався повернути кредит у розмірі 3000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 1080,00 грн. Розмір процентів 2% за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 22.06.201. При виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02%, на 30-й день7,67 %. Відповідно до заяви-анкети [PERSON] підтвердила, що доступ до заповнення від його імені заяв-анкет на офіційному сайті відповідача (pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua) належить лише їй, інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у Товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від її імені на сайт pzaim.zp.ua є дійсними та нею особисто: всі заявки на видачу кредитних коштів на її картковий рахунок надані з її особистого мобільного телефону є дійсними та надані нею особисто. Згідно наданого позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет», після подачі відповідної заяви позичальником отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який було введено відповідачем на цьому сайті, підтвердивши подачу заяви-анкети. Матеріалами справи підтверджено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 22.06.2018 через платіжну систему за допомогою ТОВ «ВЕР ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 3000 грн. 00 коп. на платіжну картку, вказану позичальником у заяві. Матеріалами справи також підтверджено, що згідно довідки ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську кредитну картку відповідача перераховані кошти за договором у розмірі 3000 грн. 00 коп., час запиту 22.06.2018, 16:15:14. Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, Відповідач допустила прострочення повернення коштів і сплати процентів, внаслідок чого за нею станом на 24.05.2021 за Договором про надання фінансових послуг № 180622-160612 виникла заборгованість на загальну суму 71308,83 грн: сума кредиту- 3000,00 грн, проценти за користування кредитом - 63036,51 грн, пеня - 1351,49 грн, індекс інфляції за весь період прострочення- 941,55 грн та три проценти річних від простроченої суми- 2979,28 грн. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку між сторонами було укладено кредитний договір в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Прості займи» в електронній формі. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № 180622-160612 від 22.06.2018 позичальник [PERSON] отримала кошти у розмірі 3 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 18 днів, зі сплатою відсотків за користування позикою в межах строку кредитування за період з 22.06.2018 по 09.07.2018 в сумі 1080,00 грн. Доказів повернення (сплати) відповідачем вказаних грошових коштів на рахунок позивача матеріали справи не містять. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Таким чином, вимога позивача ТОВ «Прості Займи» в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 3000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 22.06.2018 по 09.07.2018 в сумі 1080,00 грн є доведеною. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд вказує про наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального закону слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 09.07.2018. Таким чином, позикодавець - Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (18 днів), тобто до 09.07.2018. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Як вбачається з розрахунку заборгованості, визначена позивачем ТОВ «Прості Займи» до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою в сумі 63036,51 грн. включає період з 10.07.2018 по 24.05.2021, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Прості Займи» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 10.07.2018 по 24.05.2021 є безпідставною та задоволенню не підлягає. Щодо стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, суд вказує на наступне. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми, суд враховує наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 10.07.2018 по 24.05.2021, індекс інфляції за весь період прострочення становить 941,55 грн та 3% річних від простроченої суми становить 2979,28 грн. Проте, суд не повністю погоджується з правильністю нарахування зазначених сум, оскільки в ці суми Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» було враховано відсотки за користування кредитом, нарахованих за період з 10.07.2018 по 24.05.2021. Враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 3 000 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом в межах строку кредитування в сумі 1080 грн, які є доведеними та підлягають задоволенню, розмір суми індексу інфляції за період прострочення становить 896,33 грн, а 3 % річних від простроченої суми - 352,11 грн. Умовами кредитного договору передбачено, що при виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02%, на 30-й день 7,67%. З огляду на наведене вимога про стягнення з відповідача 1351,49 грн пені підлягає задоволенню. Відтак, суд приходить висновку, що вимоги про стягнення неустойки гуртуються на законі, відповідають умовам договору, внаслідок чого підлягають задоволенню у вказаній частині. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, зокрема з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 180622-160612 від 22.06.2018 в загальному розмірі 6679,93 грн, що складається із: 3000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 1080 грн - відсотки за період користування кредитом, тобто з 22.06.2018 по 09.07.2018, 1 351,49 грн - пеня, 896,33 грн - індекс інфляції, 352,11 грн - 3 % річних від простроченої суми, в іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає. V. Розподіл судових витрат Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді підлягає розподілу пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позовні вимоги задоволено на суму 6679,93 грн, , що складає 9,36 % від ціни позову, то саме в такому пропорційному розмірі задоволених вимог необхідно обраховувати судовий збір, підлягаючий компенсації позивачу, що складатиме 212,47, як 9,36 % від 2270 грн. сплачених при подачі позову до суду. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до долученого до письмових пояснень пенсійного посвідчення, вбачається, що відповідач отримує пенсію по інвалідності І групи, тому звільнена від його сплати судового збору . Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про компенсацію позивачу судового збору в розмірі 212,47 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial