Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено Судовим Наказом Рахівського районного суду, [PERSON] на користь [PERSON] ( [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] на утримання дітей: дочки, [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] та сина, [PERSON] , [INFO] ІПН [NUMBER] в твердій грошовій сумі, з 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісяця до 2600 грн., щомісяця на одну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що 20.08.2019 року Рахівським районним судом Закарпатської області було винесено судовий наказ, Справа № 305/1484/19 про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання іх спільних дітей в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку. В зв`язку з тим, що батько дітей зараз вже довгий період знаходиться за кордоном, в Чехії, має там постійну та високооплачувану роботу, позивачка вирішила звернутися до суду, оскільки батько дітей сплачує мінімальний розмір аліментів і жодним чином більше не хоче допомагати своїм дітям. Цих грошей позивачці вкрай важко вистачає на всі потреби дітей, особливо зараз, під час війни та збільшення цін на продукти харчування, одяг, засоби гігієни і т.д.. На даний час неповнолітні діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в розвитку та іншому. Діти на даний час проживають із позивачкою та перебувають на повному її утриманні, враховуючи мінімальні стягнення аліментів в розмірі 1158 грн. на одну дитину. Відповідач додатково жодним чином не допомагає як фінансово так і у вихованні, хоч має таку можливість. Відповідач має за кордоном доходи в розмірі понад 2000 $, проте добровільно та додатково жодним чином не хоче допомагати і не старається для свої дітей. З урахуванням викладеного, позивачка вважає за доцільне просити суд про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх доньки та сина в розмірі 2600,00 грн. на одну дитину але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що він працює неофіційно і не має стабільної праці, у нього на утриманні є ще одна неповнолітня дитина, яку також треба забезпечити, окрім сплачених аліментів, відповідач як батько допомагає їм тим, що час від часу купує їм необхідні речі в том числі мобільний телефон, золоті прикраси, одежу і продукти харчування. Від позивачки суду не було надано жодних заперечень щодо наданих відповідачем пояснень. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Від спільних стосунків та незареєстрованого шлюбу сторони мають двох дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтвах про народження дітей серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області та серії [NUMBER] виданого Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, батьками [PERSON] та [PERSON] записані: [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Рухівського районного суду Закарпатської області від 20.08.2019 року із [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , аліменти в користь [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на утримання дітей: дочки, [PERSON] , [INFO] та сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 5 серпня 2019 року до досягнення дітьми повноліття. Позивачка вказує, що сплачуваних відповідачем аліментів їй не достатньо для утримання їх спільних дітей, однак на підтвердження зазначених у позовній заяві доводів позивачка не надала суду жодного письмового доказу. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Згідно частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів\~за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Однак, згідно позовної заяви та доданих до неї документів, суд не вбачає жодного з випадків наведених у статті 192 СК України. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за судовим наказом з 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму,\~встановленого для\~дитини відповідного\~віку,\~щомісячно на 2600 грн., щомісяця на одну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись лише на те, що їй не вистачає коштів на утримання дітей, а відповідач добре заробляє за кордоном, однак не надала суду жодних письмових доказів на підтвердження своїх доводів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що збільшення розміру аліментів у зв`язку зі недостатністю коштів на утримання у одного з батьків, не є підставою для збільшення розміру аліментів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed