Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.06.2021 року, звернулася до суду із позовною заявою до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла його дружина - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме 1/2 частку житлової квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , інша частка квартири належала матері дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . Так як його дружина мешкала разом із матір`ю, то вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, але не оформила її належним чином, таким чином його дружині на час смерті була власницею цілої частки квартири. З метою отримання спадщини, позивач звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріусу Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В. А. з заявою та за його заявою було заведено спадкову справу № 171/2019. Постановою від 10.03.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на квартиру, оскільки не були подані правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. Просить суд визнати за ним право власності на житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.06.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також зобов`язано Авдіївську міську військово-цивільну адміністрацію Покровського району Донецької області надати копію свідоцтва про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Авдіївської міської ради м. Авдіївки Донецької області на підставі рішення № 22 від 17 квітня 2012 року, зобов`язано Авдіївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надати суду відомості з Державного реєстру актів цивільного стану щодо реєстрації шлюбу 22 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , крім того надати відомості щодо народження [PERSON] , [INFO] , а також зобов`язано приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Василенка В. А. надати копію спадкової справи, яка залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та інформацію щодо видачі свідоцтв про права на спадщину. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.09.2021 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області - в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив на позовну заяву та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно до довідки про народження № 403 Авдіївської міської лікарні від 18.10.1978 року [PERSON] народилась [INFO] і її батьками є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що здійснено актовий запис № 417 від 20.10.1978 року. Згідно до листа Авдіївського міського відділу державної реєстрації у Покровському районі Донецької області від 17.09.2021 року № 478/332/13/21/20.27 було повідомлено про наявність актових записів про шлюб: №28 від 02.02.1983 року складений Авдіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на [PERSON] та [PERSON] , [INFO] ; № 91 від 17.04.1990 року, складений Авдіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Згідно до рішення Комісії по приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Авдіївської міської ради від 17.04.2012 року № 22 квартиру в якій він мешкає, за адресою [ADDRESS] передано в приватну сумісну власність [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Авдіївської міської ради від 25.04.2012 року № 116 було передано в приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно до свідоцтва про право власності на житло від 07 травня 2012 року виданого Авдіївською міською радою Донецької області № 145 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] 1/2 частки та [PERSON] 1/2 частки. У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 01.03.2018 року Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 01 березня 2018 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, актовий запис № 8. Згідно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 25 червня 2019 року Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що здійснено актовий запис № 283. Згідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.09.2019 року №07-29д/4841 за адресою [ADDRESS] до складу сім`ї/ зареєстрованих входять [PERSON] , [INFO] , з 09.12.1988 року по 18.05.2018 року, та [PERSON] , [INFO] , з 20.01.1995 року по 29.08.2019 року. Відповідно до постанови Приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області В. А. Василенко від 10.03.2020 року № 148/02-31 відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті дружини [PERSON] , що обумовлено відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. В даному випадку слід зауважити, що статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Окрім цього, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку із неможливістю надати документи, що посвідчують державну реєстрацію права власності спадкодавця на квартиру, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить квартира. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права. На підставі викладеного та

Outcome: approved