Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментівна повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 30.10.2008 року. В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. [PERSON] з вересня 2020 року навчається в Івано-Франківському базовому медичному коледжі. Доходів матері не вистачає на утримання молодшої дочки, оскільки остання часто хворіє та потребує лікування, їй необхідні кошти на доїзд на навчання до м. Івано-Франківська та повернення додому, на харчування, одяг та медичний одяг, канцтовари, засоби особистої гігієни та дозвілля. Відповідач [PERSON] працює в Поляницькій сільській раді інспектором інспекції Держбудконтролю та отримує стабільну заробітню плату. Зазначає, що Відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати свою дорослу дочку, яка навчається, на період її навчання, оскільки має регулярний дохід у вигляді заробітної плати та може допомагати на навчання дорослої дочки в частці від цієї зарплати. А тому, просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дочкою 23-річного віку. А також просила стягнути витрати за правову допомогу. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що донька навчається на денній формі навчання у медичному коледжі. Навчання є денним, заочної форми навчання не має, така специфіка медичної професії. У зв`язку із навчанням потрібні кошти на проїзд, який включає доїзд раз у тиждень з с. Микуличин до м. Івано-Франківська на навчання та назад - додому, а також щоденний кількаразовий проїзд по м. Івано-Франківську, зумовлений територіальною віддаленістю корпусів Медичного університету, де проводяться заняття. Крім того, потрібні кошти на медичний одяг у якому відвідується навчання, і який є недешевим (халат, шапочка, рукавчики, взуття), на витратні матеріали, якими студенти не забезпечуються, але останні потрібні для навчання. Оскільки дочка в цьому році не отримує стипендію, то потрібні кошти на щоденне харчування, на звичайну одежу, на оплату оренди квартири. Крім того. [PERSON] часто хворіє, значні витрати йдуть на лікування. Заробітньої плати Позивачки не вистачає на утримання повнолітньої дочки. Вважає, що Відповідач також може допомагати дочці до закінчення нею навчання. Представник позивача адвокат Лейбюк В.П. просив позовні вимоги задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Зазначив, що батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку та сина на період навчання, які у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Для стягнення вказаного виду аліментів достатньо довести дві обставини: повнолітня дочка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, та можливість батька надавати матеріальну допомогу. Вважає, що у судовому засіданні встановлено факт навчання повнолітньої дочки Відповідача у медичному навчальному закладі та доведено її потребу у матеріальній допомозі, а також доведено, що Відповідач, виходячи із розміру його заробітної плати спроможний надавати грошову підтримку повнолітній дитині, яка продовжує навчання. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також стягнути з Відповідача витрати на правову допомогу, що становлять 6500 грн 00 коп. Відповідач категорично заперечив щодо задоволення позовних вимог. Пояснив Суду, що він систематично допомогає донькам, надає їм гроші, купує подарунки. У нього є сумніви, що він є батьком [PERSON] , через систематичні подружні зради Позивачки. Крім того, донька з ним не спілкується, телефонує лише тоді, коли їй потрібні гроші. Але він ніколи їй не відмовляв. У нього хороші відносини із старшою донькою [PERSON] , він також їй допомагає фінансово, незважаючи на те, що вона вже повнолітня. Орендну плату за проживання також оплачує він або його мати, тобто ці витрати дівчата не несуть. Окрім доньок [PERSON] та [PERSON] у нього в громадянському шлюбі з цивільною дружиною [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , якого він також утримує. Зазначив, що його заробітна плата не є стабільною. Вважає, що з позовом про стягнення аліментів мала би звернутися дочка [PERSON] , а оскільки звернулася його колишня дружина, він має хвилювання, щодо раціонального витрачання нею коштів, отриманих в якості аліментів, на матеріальне забезпечення доньки. Просив відмовити у задоволенні позову, або стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн, яка для нього є посильною. Представник відповідача адвокат Думич О.І. заперечила щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Зазначила, що Позивачка не є належним позивачем у цій справі, оскільки вказаний позов мають право пред`являти або повнолітня дитина, яка продовжує навчання, або той з батьків з ким проживає дитина. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] не проживає з Позивачкою, а живе у м. Івано-Франківську, де орендує квартиру. Разом з тим, якщо Суд прийде до переконання, що [PERSON] є належним позивачем, просила врахувати, що стороною позивача не доведено належними доказами факту несення витрат на навчання, а саме, не подано доказів про вартість підручників, витратних матеріалів, канцтоварів, медичного одягу, проїзду до навчального закладу, розміру орендної плати за проживання у квартирі, не доведено, чому донька проживає у квартирі, а не у гуртожитку, яким забезпечують всіх студентів, не надано інформації про адресу місцезнаходження квартири. Відсутні докази про те, що [PERSON] не отримує уже на даний час стипендію, а також про те, що вона і на даний час являється студенткою Медичного коледжу. Сама [PERSON] , яка могла б особисто обгрунтувати необхідний їй розмір аліментів не з`явилася, хоча двічі запрошувалася у якості свідка для дачі пояснень особисто. Докази, які наявні у матеріалах справи суперечливі та не підтверджують жодних фактичних витрат, які несе Позивачка у зв`язку із навчанням доньки. Всі доводи будуються лише на словах, не підкріплених жодними доказами. Вказала, що якщо порівнювати розмір заробітної плати Відповідача станом на 31.08.2021, тобто на час подання позовної заяви, то ј від його доходу становитиме 11 500 грн. Позивачкою не обгрунтовано, необхідність стягнення такого високого розміру аліментних платежів з Відповідача, враховуючи той факт, що у нього на утриманні є неповнолітня дитина та він допомагає іншій старшій доньці від шлюбу з позивачкою - [PERSON] . Зазначила, що у випадку, якщо Суд дійде до переконання про стягнення аліментів, просила визначити розмір платежів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. Просила також врахувати Суд, що [PERSON] має на утриманні неповнолітню дитину, сума його доходів не є постійною, а також те, що він оспорює батьківство відносно [PERSON] . Щодо розміру витрат на правову допомогу, вважає, що останній є значно завищеним. Сторона позивача не надсилала копії підтверджуючих документів про понесені витрати на правову допомогу Стороні Відповідача, у зв`язку з чим, останні позбавлені можливості детально проаналізувати обгрунтованість такого розміру витрат на правову допомогу. Просила Суд врахувати зазначене, та у випадку задоволення позову, зменшити розмір останніх. Заслухавши учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який між Сторонами розірваний. Від спільного подружнього життя у Сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У ході судового розгляду з`ясовано, що доньки після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір`ю, а Відповідач на утримання обох доньок сплачував аліменти. Після досягнення повноліття старшою донькою [PERSON] , Відповідач також сплачував аліменти у зв`язку з її навчанням, розмір яких становив 1/5 частки його доходу. Вказане підтверджується виконавчим листом Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18.10.2017, виданим на підставі рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18.10.2017 (справа № 354/384/17, провадження 2/354/342/17). Одночасно продовжував сплачувати аліменти на утримання і молодшої доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття. [INFO] молодша донька сторін [PERSON] досягла повноліття, що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.2003 року, актовий запис №30 та паспортних даних (документ № [NUMBER] ). У зв`язку з досягненням нею повноліття стягнення аліментних платежів з Відповідача на її утримання припинилося. 13.07.2021 Позивачка звернулася до Суду про стягнення з Відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] до закінчення нею навчання, оскільки остання потребує матеріальної допомоги. Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 (справа 635/1139/17, провадження 61-350ск17) зазначив: […Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.] Відповідно до вказаного висновку Верховного Суду обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Як уже зазначалося вище, молодша донька сторін [PERSON] досягла повноліття. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.2003 року та паспорту громадянина України (документ № [NUMBER] ) вбачається, що остання [INFO] , тобто на час судового розгляду має 19 років, отже її вік перевищує 18, але є меншим 23 років. Згідно з довідкою Івано-Франківського медичного фахового коледжу Івано-Франківської обласної ради від 02.06.2021 № 274-Е, з вересня 2020 року [PERSON] навчається в Комунальному закладі фахової передвищої освіти «Івано-Франківський медичний фаховий коледж» Івано-Франківської обласної ради за спеціалізацією «Акушерська справа» (спеціальність «Медсестринство»). Таким чином, Судом встановлено, що молодша донька сторін [PERSON] досягла повноліття та продовжує навчання. Потреба у матеріальному забезпеченні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у позовній заяві Позивачкою мотивована тим, що остання навчається на денній формі навчання, відтак не має можливості самостійно заробляти на життя. У зв`язку із навчанням потрібні кошти на проїзд, який включає доїзд раз у тиждень з с. Микуличин до м. Івано-Франківська на навчання та назад - додому, а також щоденний кількаразовий проїзд по м. Івано-Франківську, зумовлений територіальною віддаленістю корпусів Медичного університету; потрібні кошти на медичний одяг (халат, шапочка, рукавчики, взуття); на медичні витратні матеріали для навчання; на щоденне харчування; на одежу; на лікування; на оплату оренди квартири. Судом встановлено, і не оспорюється учасниками справи, донька Сторін [PERSON] навчається в Івано-Франківському медичному фаховому коледжі Івано-Франківської обласної ради на денній формі навчання, що вбачається з довідки Івано-Франківського медичного фахового коледжу Івано-Франківської обласної ради від 02.06.2021 № 274-Е. У зв`язку із денною формою навчання є очевидним, що остання не може на даний час працювати, а відтак, потребує матеріальної допомоги з боку обох батьків, і ті потреби, про які вказала Позивачки є звичайними людськими потребами, які необхідні для життєдіяльності та навчання доньки Сторін, як студентки, а тому, Суд не вбачає необхідності надання доказів підтвердження таких потреб у письмовій формі у виді окремих документів, квитанцій, тощо, бо такі потреби є очевидними. З огляду на це, Суд вважає, що Стороною Позивача доведено існування потреби у матеріальній допомозі повнолітній доньці [PERSON] , у зв`язку із її навчанням. Щодо наявності у відповідача [PERSON] можливості надавати таку допомогу, Суд розглядає з урахуванням його стану здоров`я, працездатності, наявності іншої сім`ї, малолітніх дітей та розміру заробітку, який дозволив би йому утримувати себе, свою сім`ю та своїх дітей. Так, у відповідності до доказів, наявних в матеріалах справи, відповідач працює у Поляницькій сільській раді на посаді начальника ДАБІ. Його дохід за сім місяців з травня по жовтень 2021 року складає 368 247, 56 грн. Тобто, останній має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці [PERSON] , яка продовжує навчання. При цьому, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості Позивачкою розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача у розмірі ј частки від його заробітку (доходу). Так, у відповідності до Довідки про доходи, виданої Поляницькою сільською радою за 2021 рік, середній заробіток складає 61 374, 60 коп. Таким чином, ј частка від доходу Відповідача складатиме орієнтовно 15 343, 65 грн. У той же час, Позивачкою не надано доказів на підтвердження необхідності саме вказаної суми для забезпечення належного життя та навчання доньки, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в її матеріальному утриманні. Судом встановлено, що на утриманні у Відповідача перебуває також малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , а також останній фінансово допомагає старшій доньці [PERSON] . Крім того, у ході судового розгляду з`ясовано, що Відповідач [PERSON] оплачує орендну плату за квартиру, яку винаймають доньки, а наявні у матеріалах справи документи свідчать, що останній ввесь час сплачував аліменти на утримання дітей, що свідчить про відсутність підстав вважати його таким, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а навпаки - як батька, який брав і бере участь в матеріальному утриманні обох дітей, незважаючи на обставини, які стали причиною для розірвання шлюбу. З таких обставин, виходячи з принципу рівного обов`язку батьків щодо утримання повнолітніх дітей, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць у 2022 році, який з 1 липня становить 2508 гривень, матеріального становища обох сторін, те, що Відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 грн, Суд вважає що є підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення аліментів у розмірі три тисячі гривень, починаючи з часу подання позовної заяви і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-річного віку. Щодо позиції сторони Відповідача відносно того, чи є належним позивачем [PERSON] з огляду на те, що донька [PERSON] проживає у м. Івано-Франківську, де орендує житло, Суд виходить з такого. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як уже встановлено у ході судового розгляду, про що зазначалося вище, діти Сторін, в тому числі [PERSON] , після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір`ю - Позивачкою. Згідно з Довідкою про склад сім`ї, виданої Позивачці [PERSON] від 07.06.2021 року №06/376, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір`ю - Позивачкою у справі та сестрою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . З огляду на це, в силу положень частини третьої статті 199 СК України [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, тобто є належним позивачем у справі. Інформація про те, що [PERSON] фактично проживає на даний час у м. Івано-Франківську у зв`язку із навчанням не спростовує того факту, що остання залишилася проживати разом із матір`ю після розірвання шлюбу між батьками. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, то суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У судовому засіданні Сторона позивача просила стягнути з відповідача 6500 грн 00 коп витрат за професійну правничу допомогу. На підтвердження факту наданих послуг правової допомоги до матеріалів справи долучено договір № 84 про надання правової допомоги від 07.07.2021, укладений між Адвокатом Лейбюком В.П. та позивачкою [PERSON] (далі - Договір), Акти № 84 наданих послуг від 07.07.2021 та 30.12.2021 до Договору, якими визначено тарифи на надання правової допомоги з чітким переліком послуг з надання правової допомоги позивачу та вартістю таких послуг; квитанції Серії ААІ № 363229 від 07.07.2021 та серії ААІ № 363241 від 30.12.2021, якими підтверджено оплату позивачем адвокату 6500 грн 00 коп за написання позовної заяви, складання процесуальних документів та представництво інтересів в Суді. З огляду на зазначене вище, суд вважає, що факт отримання позивачем правових послуг, наданих адвокатом Лейбюком В.П. підтверджена відповідними доказами. Також, факт надання правових послуг не оспорюється сторонами. У той же час, відповідачем оспорюється розмір вартості наданих послуг у якості правової допомоги. Сторона відповідача вважає такий розмір завищеним. Відповідно до стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку - визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг. Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота. Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у ст. 137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь. У пункті 26 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/2026) Верховний Суд, аналізуючи положення ст. ст. 134, 139 КАС України, які регулюють питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. У відповідності до ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 цієї статті у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У той же час, ч. 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи зазначене та аргументи Сторони відповідача, Суд, при вирішенні питання про розмір витрат на правову допомогу, керується принципами співмірності, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства, якими є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, та вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 3500 грн. На думку Суду, зазначений розмір не порушує принципу співмірності позовних вимог, відповідає складності справи та виступає гарантією реалізації правомірних очікувань позивачки [PERSON] на часткову компенсації сплачених нею коштів за правову допомогу, надану їй кваліфікованим адвокатом. Згідно ст. 141 ЦПК України з Відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial