Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що з 31 липня 2002 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2013 року шлюб між ними було розірвано. Після припинення спільного проживання їхній син залишився проживати з відповідачкою по справі, а донька залишилася проживати з ним та перебуває на його утриманні. При цьому, кошти на користь відповідачки на утримання сина він надає регулярно та заборгованості не має. Однак, відповідачка як мати їхньої доньки, яка є студенткою третього курсу КЗ «Нікопольський фаховий педагогічний коледж», кошти на її утримання в добровільному порядку надавати не бажає. Йому одному дуже важко утримувати доньку, заробітну плату, яку він отримує, йому недостатньо, тому він змушений звернутися до суду та стягнути з відповідачки аліменти на свою користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою 23 років. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.18-19). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідачка про розгляд справи була належним чином повідомленою, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.23), 10 серпня 2022 року через свого представника [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги № 28 від 05 серпня 2022 року, скористалася своїм правом на подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Вона є матір`ю [PERSON] , яка є повнолітньою дитиною та проживає разом з батьком, та [PERSON] , який проживає з нею. При цьому, вона також має й інших неповнолітніх дітей, які народженні в другому шлюбі, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Тому, з урахуванням вимог закону, а також, враховуючи ст.182 СК України, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] - про розгляд справи була також належним чином повідомленою, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.22), однак, своїм правом на подання будь-яких заяв чи клопотань не скористалася. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що 31 липня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони по справі мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2013 року шлюб між ними було розірвано (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, спільна дитина позивача та відповідачки - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та фактично мешкає разом з батьком [PERSON] , про що свідчить довідка № 98 від 18 травня 2021 року, видана головою квартального комітету № 31 (а.с.9). Відповідно до довідки № 366 від 17 травня 2021 року, [PERSON] є студенткою третього курсу, денної форми навчання КЗ «Нікопольський фаховий педагогічний коледж», термін навчання - з 30 липня 2018 року по 30 червня 2022 року (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка по справі [PERSON] має також дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.29). У відповідності до довідки про склад сім`ї, відповідачка разом з сином від першого шлюбу [PERSON] та дітьми, народжених від іншого чоловіка, [PERSON] та [PERSON] проживають разом, в зв`язку з чим перебувають на утриманні відповідачки (а.с.30). Відповідно до ст.199 СК України, передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Беручи до уваги зазначені норми чинного законодавства, фактичні обставини по справі та підтверджуючі їх докази, а також беручи до уваги, що при розгляду даної справи, судом встановленні обставини, передбачені ст. 182 СК України, зокрема, наявність дітей, народжених в іншому шлюбі, які на даний час є неповнолітніми, а також, враховуючи той факт, що відповідачка не працює, оскільки перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку, суд вважає, що відповідачка не має можливості сплачувати аліменти, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed