Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з КП «Жилкомсервіс» на його користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 9131,63 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.09.2020 від нього АТ КБ «Приватбанк» прийняв платіж у сумі 9131,63 грн на користь КП «Жилкомсервіс» з призначенням платежу - квартплата від [PERSON] , серпень 2020, [ADDRESS]. Вказані кошти зараховані на рахунок КП «Жилкомсервіс» помилково, через некоректне автоматичне заповнення даних у системі інтернет-банкінгу «Приват24». Позивач вказує, що він ніколи не користувався квартирою за адресою: [ADDRESS] та не зареєстрований за вказаною адресою з 2018 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 10.10.2018 та 24.09.2020. Дана квартира ніколи не належала йому на праві приватної власності. Позивач ніколи не користувався послугами КП «Жилкомсервіс» щодо утримання квартири за адресою: [ADDRESS] . У жовтні 2020 надійшов лист АТ КБ «Приватбанк» від 23.09.2020 про повернення помилково сплачених ним грошових коштів, але кошти досі не перераховані на рахунок позивача. 06.11.2020 КП «Жилкомсервіс» отримано досудову вимогу за підписом позивача про повернення помилково сплачених коштів у строк до 13.11.2020, але грошові кошти відповідачем не повернуті. 24.12.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с.10-11). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021 справу передано в провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Гаврилюк С.М. (а.с.17). 27.01.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (а.с.18-19). 25.02.2021 ухвалою суду з урахуванням ухвали суду про виправлення описки, визнано явку представника КП «Жилкомсервіс» у судове засідання обов`язковою для надання особистих пояснень (а.с.24, 25). 19.05.2021 в судовому засіданні не виходячи до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу про залучення до участі в справі в якості третьої особи власника нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] (а.с.59-72). 13.01.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог, зазначивши, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності гр. Афганістану [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2002. 24.07.2020 вказана квартира продана власником [PERSON] , при цьому у договорі купівлі-продажу зазначено, що [PERSON] зобов`язаний до 01.08.2020 погасити заборгованість за комунальні послуги в повному обсязі. Позивач [PERSON] був зареєстрований у цій квартирі в період з 07.02.2006 по 10.10.2018. АТ КБ «Приватбанк» 18.09.2020 було прийнято від позивача платіж у сумі 9131,63 грн, призначення платежу - квартплата від [PERSON] . Відповідач зазначає, що позивач є сином колишнього власника квартири [PERSON] та членом його сім`ї, тобто за законом несе солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями. Умови укладеного 24.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, який відповідає вимогам закону, містять застереження, що на момент підписання цього договору не буде боргів за користування комунальними послугами та в разі виявлення заборгованості, обов`язки по сплаті покладаються на продавця - [PERSON] . Отже, сплативши заборгованість, позивач визнав борг за собою (а.с.125-128). Позивач та його представник адвокат Вельковський С.В. приймали участь у судовому засіданні, сторона позивача надала вступне слово, в якому підтримала позовні вимоги, зазначивши, що у період з 2010 по 2018 роки позивач був зареєстрований та жив за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою було зареєстровано 11 осіб, власником квартири був [PERSON] . Квартиру продано у 2020 році. 18.09.2020 позивач сплатив КП «Жилкомсервіс» за комунальні послуги, що надавались на адресу по [ADDRESS] , проте вказані кошти помилково перераховані в якості сплати за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача приймав участь у судовому засіданні, надав вступне слово, у якому позовні вимоги не визнав. В судове засідання 23.09.2022 учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки не повідомили, клопотання щодо відкладення судового засідання відсутні. Матеріали справи містять заяву позивача, в якій він просить позов задовольнити у повному обсязі, розгляд справи проводити без його участі (а.с.35). Третя особа [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, надав пояснення, що до купівлі ним квартири [ADDRESS] за цією адресою було зареєстровано близько 11 осіб та існувала велика заборгованість за комунальні послуги за всіма службами. Особи, що були там зареєстровані, домовившись між собою, сплачували заборгованість за комунальні послуги, а під час купівлі почали сплачені кошти відкликати. Вважає, що гроші, сплачені позивачем не помилково та повертати їх позивачу не потрібно (а.с.105). З огляду на положення ст.223 ЦПК України, неявка учасників справи не є перешкодою для судового розгляду, у суду відсутні передбачені законом підстави для відкладення розгляду справи, та суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, враховуючи пояснення сторін у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 2533 посвідченого 24.07.2020 приватним нотаріусом ХМНО Хаславською К.В., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.02.2021, (а.с.29). Умови договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24.07.2020, укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Хаславською К.В. р. № 2533, містять застереження, що всі зареєстровані особи будуть зняті з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] до 25.07.2020. Заборгованість по квартирній платі та оплаті комунальних послуг по цій квартирі сплачена станом на 01.08.2020 (п.8 договору) (а.с.145-148). Позивач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07.02.2006 по 09.10.2018 включно, за вказаною адресою станом на 09.10.2018 було зареєстровано 11 осіб, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 23.09.2022. З 24.09.2020 позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.27). 18.09.2020 АТ КБ «Приватбанк» прийнято від [PERSON] платіж на суму 9131,63 грн, адреса: [ADDRESS] , призначення платежу - квартплата від [PERSON] , серпень 2020, [ADDRESS] (а.с.5). Згідно довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, що надавалися на адресу: [ADDRESS] на особовий рахунок [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , за період з 01.11.2016 по листопад 2020 за вказаною адресою відсутня заборгованість за комунальні послуги перед КП «Жилкомсервіс», платіж на суму 9131,63 грн. проведений у серпні 2020 року (а.с.56-57). 06.11.2020 позивач звернувся до КП «Жилкомсервіс» з досудовою вимогою про повернення вказаних грошових коштів з тих підстав, що ці гроші зараховані на рахунок КП «Жилкомсервіс» помилково, оскільки з 2018 року він не користувався квартирою за цією адресою та даний предмет нерухомості не належав йому на праві приватної власності (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами всіх інстанцій при здійсненні ними правосуддя. Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Як встановлено ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частинами 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі № 334/2517/16-ц відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Правовий висновок, зроблений Верховним Судом України в Постанові від 04 жовтня 2017 року у справі №6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, полягає у вилученні в особи -набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул від нього. Отже, зобов`язання щодо сплати за надані КП «Жилкомсервіс» комунальні послуги виникло у позивача з часу його реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а саме з 07.02.2006, та існувало до зняття його з реєстраційного обліку з вказаної адреси, а саме, по 09.10.2018. Згідно довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, станом на серпень 2020 року за адресою: [ADDRESS] існувала заборгованість по квартплаті у розмірі 9131,63 грн, яка була погашена у вересні 2020 року. Таким чином, судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що грошові кошти у розмірі 9131,63 грн сплачені позивачем у зв`язку з зобов`язанням по сплаті заборгованості за комунальні послуги, що надавалися КП «Жилкомсервіс». Суд дійшов до висновку про відсутність належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що отримані відповідачем від позивача грошові кошти є безпідставно набутими. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до відповідача є безпідставними, недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, покладає понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору на позивача.

Outcome: dismissed