Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

10 червня 2022 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся із позовною заявою представник позивача [PERSON] - адвокат Гринишин Є.В. до відповідачки [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що протягом 2013-2019 років позивач з відповідачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На цей час шлюбні стосунки між ним та відповідачкою припинені. Після припинення фактичних шлюбних відносин, дитина залишалась проживати разом з відповідачкою за адресою її реєстрації. Проте відповідачка ніде не працювала та не забезпечувала дитині достатнього рівня піклування, навчання та виховання. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, навчанням, харчуванням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Окрім відвідин навчального закладу, гуртків, позивач облаштував у власній квартирі всі умови для проживання на навчання. Виходячи з того, що білішість часу дитина проживає разом з позивачем, він займається його вихованням та піклується про нього, водить дитину до школи, творчих гуртків, син прив`язан до позивача, відповідачка не виявляла проявів самостійного виховання сина, то вважає, що суд повинен врахувати ці обставини та визначити місце проживання дитини разом із позивачем. За обставин, які склалися, позивачем створені найкращі умови для дитини, в неї є свій дитячий куточок, де він грається, є спальний куточок, де він відпочиває, дитина забезпечена книжками, іграшками та іншими речами для розвитку. Просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком, за місцем його проживання або перебування. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник Гринишин Є.В. ОС не з`явились, до його початку представником надано заяву в якій просить справу розглянути без його участі та позивача, заявлені вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до його початку надала заяву в якій просить справу розглянути без його участі, заявлені вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у фактично шлюбних відносинах протягом 2013-2019 років. У період спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиціїі, актовий запис №815.Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11). Позивач офіційно працевлаштований в ПрАТ «Південспецатоменергомонтаж», та має постійний дохід, що підтверджується копією довідки від 07.06.2022 року (а.с.26). Згідно копіям договору купівлі-продажу, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічним паспортом, позивач має у власності двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , де фактично вони проживають (а.с. 16 -22). Позивачем надано копії сертифікатів серії 12ЯЯС № 164567 від 27.05.2022 та серії 12ЯЯТ № 471320 від 27.05.2022 про відсутність наркологічних психіатричних показань щодо виконання батьківських обов`язків. Згідно витягу з ІАС «Обліку відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ВР-000060156, станом на 26.05.2022 незнятої чи непогашеної судимості [PERSON] не має (а.с.23-25) При обстеженні умов проживання та рівня забезпечення потреб неповнолітньої дитини Службою у справах дітей та сім`ї Харківської міської ради було встановлено, що дитина мешкає з батьком, де створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. Відповідно до висновку департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 26.07.2022 року №140 Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . (а.с. 57-58). Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідач [PERSON] у своїй заяві позовні вимога визнала в повному обсязі та не заперечує проти проживання дитини з батьком. Також в заяві зазначила, що дитина постійно проживає з батьком, який ії повністю забезпечує харчуванням, лікуванням. Організовую належно умови для навчання та відпочинку (а.с. 69). За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Враховуючи вік малолітнього [PERSON] , [INFO] , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Крім того, суд враховує те, що відповідачка надала суду заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, а також те, що позивач має матеріальну можливість для утримання дитини, має постійне місце роботи, створив для неї належні побутові умови для проживання, забезпечив їй належне медичне обслуговування, займається ії вихованням, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги ії малолітній вік, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для ниє умовах, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, проживання матері окремо від них, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з позивачем. При цьому суд враховує, також висновок Органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком і те, що відповідач не заперечує проти позову, тобто фактично визнала позовні вимоги. Суд вважає можливим прийняти визнання позову відповідачем в цій частині, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved