Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , за результатом якого просить розірвати шлюб, зареєстрований із відповідачем, обґрунтовуючи свої вимоги наступними доводами. Позивачем зазначено, що на протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Можливості зберегти сім`ю немає, спільне господарство не ведеться, спір про спільне майно відсутній. Крім того, позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - відповідачем [PERSON] , згідно умов Договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 09 серпня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. за реєстровим № 858 та покласти судові витрати на відповідача. Ухвалою від 22.08.2022 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. 07.09.2022 ухвалою суду до участі у справі залучено Орган опіки та піклування Красносільської територіальної громади Одеського району Одеської області. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 09.09.2022, суду пояснила, що на даний час у неї утворюється нова родина та вона має намір переїхати на постійне місце проживання до Канади, у доньки чудові відносини з батьком, тому щоб уникнути зайвих ризиків та стресових ситуацій для дитини, пов`язаних з адаптацією та облаштуванням на новому місці проживання в іншій країні. З відповідачем було укладено договір, згідно умов якого визначалося, що до повноліття дитина залишається проживати з ним, але відповідач в порушення умов договору дитину до себе не забрав. На даний час у неї, позивачки, вже готові документи на виїзд та оформлена віза, тому вона просить суд задовольнити її позов, оскільки він поданий в її інтересах та в інтересах дитини. Представник позивача - адвокат Павельченко І.В. в судовому засіданні підтримав доводи позивачки та просив врахувати, що обраний механізм захисту є в даному випадку найбільш ефективним для позивачки та малолітньої дитини сторін. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, суду пояснив, що дійсно ним з позивачкою був укладений договір про участь батьків у вихованні та утриманні спільної дитини, за умов якого малолітня донька [PERSON] має залишатися проживати з ним, разом з цим він не забирав до себе дитину, сподіваючись, що дружина змінить своє рішення та залишиться в Україні, наразі він зрозумів, що шлюб він не може зберегти тому прийняв рішення про надання згоди щодо його розірвання. Від начальника Служби у справах дітей Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області Т. Паршикової надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 27.01.2017 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . У теперішній час примирення неможливе. Майнового спору між подружжям немає. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.3 ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення для справи. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно п.1,2 ч.2 ст. 34 ЦК України, у разі реєстрації шлюбу фізичної особи, яка не досягла повноліття, вона набуває повної цивільної дієздатності з моменту реєстрації шлюбу. У разі припинення шлюбу до досягнення фізичною особою повноліття набута нею повна цивільна дієздатність зберігається. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання доньки - [PERSON] суд дійшов наступного висновку. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Сторони уклали договір про участь батьків у вихованні та утриманні спільної дитини, змістом якого, зокрема, визначено місце проживання доньки - [PERSON] разом із батьком - відповідачем [PERSON] до повноліття дитини. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. за реєстровим № 858 від 09.08.2022, про що свідчить надана його копія в матеріалах справи. Службою у справах дітей Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області за вих. № 263/1 від 01.09.2022 надано висновок «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », згідно якого Служба у справах дітей вважає за доцільне можливість встановлення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Суд, з урахуванням позиції сторін щодо необхідності залишення дитини з батьком, врахувавши умови проживання дитини, встановленні на підставі Акту, складеного 01.09.2022 Службою у справах дітей Красносільської сільської ради, обставини за яких батьки прийняли таке рішення, вважає, що залишення дитини з батьком не порушить її прав, не вплине на її інтереси та подальший розвиток. Після всебічного, повного дослідження та оцінки пояснень сторін, наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved