Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про те, що їй (під час вчинення нотаріальної дії - [PERSON] ) на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 1988 року на праві приватної власності належить 1/2 частина жилого будинку по [ADDRESS] . При здійсненні посвідчення договору купівлі-продажу державним нотаріусом [PERSON] була допущена помилка в написанні прізвища, а саме у 2 стрічці 2 абзацу договору вказано покупця « [PERSON] », яка повторюється і надалі в договорі і яка перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Так, у свідоцтві про її народження та в дипломі Черкаського середнього професійно-технічного училища її прізвище вказано як « [PERSON] », яке збігається із Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 08.02.2022 року, так як 04 жовтня 1988 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, у зв`язку з чим вона і змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », який був розірваний 04 липня 1990 року, однак прізвище « [PERSON] » було залишено. Необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу виникла у зв`язку з тим, що їй необхідно було здійснити реєстрацію її добудови за адресою: [ADDRESS] . Під час вчинення цієї послуги в Центрі надання адміністративних послуг виконавчого комітету Уманської міської ради їй було надано усну відмову, зважаючи на те, що в договорі купівлі-продажу прізвище вказано як « [PERSON] », що відповідає витягу підтвердження дошлюбного прізвища. Після цього вона попросила надати їй письмову відповідь для того, щоб потім можна було її використати як доказ її звернення до ЦНАПу та доказу того, що цей факт перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, однак працівник відповідного закладу їй повідомив, що ЦНАП письмову відмову не надає. Досудове врегулювання відповідно до Інформаційного листа щодо виправлення технічних помилок в текстах нотаріальних документів від 02.09.2019 комісією НПУ з аналітично-методичного забезпечення нотаріальної діяльності неможливе. За загальним правилом позасудовий спосіб виправлення помилок у документах відбувається шляхом звернення до органу, що видав документ. Такий орган може виправити помилку лише у тому разі, якщо в документах, на підставі яких він видавався, такої помилки не було і помилка була допущена саме з вини органу, який видав документ. При зверненні до Уманської державної нотаріальної контори з відповідним запитом, завідувачем Першої нотаріальної контори Кравець Г.В. було надано відповідь на запит від 30.06.2022, у якому вона повідомила, що встановити чи дійсно зроблено технічну помилку у документі неможливо та було запропоновано звернутись до Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Вважає причиною неправильного написання її прізвища неправильний переклад її прізвища, імені та по батькові з російської мови на українську. Внаслідок такої помилки у неї на цей час виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. Помилка вчинена нотаріусом не залежала від неї, у зв`язку з чим було порушено її права, що і стало причиною її звернення до суду. Просить суд встановити факт належності [PERSON] (під час вчинення нотаріальної дії [PERSON] ) правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу від 22 квітня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Копиловим В.І. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду направила письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, вимоги заяви підтримує та просить суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, проти задоволення заяви не заперечують. Суд, врахувавши процесуальну позицію заявника та представника заінтересованої особи, викладені у заявах, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 12.01.2015 року Уманським РВ УДМС України в Черкаській області та картки фізичної особи - платника податків, виданої 17.07.1997 року Уманським ОДПІ, заявник записана, як [PERSON] , [INFO] . Дівоче прізвище заявника [PERSON] - « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища сформованого 08.02.2022 року за № 00034943804, виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Актовий запис про шлюб № 634 від 04.10.1988 року. Також зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дзензелівською сільською радою Маньківського району Черкаської області, копією державного акту серії ЧР, виданого 26 серпня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за ЧР-23 № 622, атестатом про середню освіту, виданим Дзензелівською середньою школою с. Дзензелівки Маньківського району Черкаської області та дипломом [NUMBER] Черкаського середнього професійного-технічного училища № 1, виданим 30 червня 1986 року. Вказані диплом та атестат про середню освіту заповнені як українською, так і російською мовою і на російській мові прізвище заявника « [PERSON] ». Згідно договору дарування, укладеного 22 квітня 1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3159, про продаж 1/2 частини жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] продала, а [PERSON] придбала зазначений будинок. У вказаному договорі також наявна відмітка про реєстрацію права власності на 1/2 придбаного будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , зроблена російською мовою і її прізвище записано як « [PERSON] ». Згідно відповіді завідувача Першої Уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В. від 30.06.2022 № 686/01-16, направленої на ім`я заявника [PERSON] , у зв`язку із заявою останньої про виправлення прізвища покупця « [PERSON] » на « [PERSON] » у договорі купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори, повідомляє, що встановити чи дійсно зроблено технічну помилку в документі та відповідно її виправлення неможливо тому, що документи за 1988 рік зберігаються в Черкаському обласному державному нотаріальному архіві (м. Черкаси, вул. Вернигори, 4), а також повідомляють, що у разі розбіжностей у прізвищах, їй необхідно звернутися з позовом до Уманського міськрайонного суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт, про вставлення якого просить заявник, має юридичне значення для охорони її прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для реалізації права власності, а саме належної реєстрації добудови до придбаної нею раніше частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що саме і підтверджує договір купівлі-продажу, у якому допущено описку. При цьому, ряд правовстановлюючих документів станом на момент укладення договору на ім`я заявника видавався російською мовою. Договір купівлі-продажу посвідчувався старшим державним нотаріусом Копиловим В.І. Заявник, для виправлення описки у написанні її прізвища у договорі купівлі-продажу звернулася до нотаріуса із заявою про виправлення технічної описки, посилаючись а вимоги Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Мінюста від 22.12.2010 № 3253/5, згідно п. 6.16. якого у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи(іб) щодо якої(их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку. Виправлення помилки повинно відповідати відомостям, що містяться в документах, які були подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, або отримані безпосередньо з єдиних та державних реєстрів . При цьому, завідуючим Першої Уманської державної нотаріальної контори, заявнику було надано відповідь про неможливість виправлення прізвища у договорі купівлі-продажу через певні об`єктивні обставини та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документу. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з урахуванням зазначених положень закону, встановлені судом обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, свідчать про те, що договір купівлі-продажу від 22 квітня 1988 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , належить заявнику по справі [PERSON] . На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved