Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Представник [PERSON] , адвокат - Овсепян К.А. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Малинич Н.А., про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності 1/2 спільного майна. В обґрунтування позовних вимог зазначаєт, що починаючи з 2000 року по [INFO] (по день смерті [PERSON] ) позивач постійно проживав разом із останнім однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. За весь час фактичних шлюбних відносин та спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, разом вели спільне господарство, здійснювали покупки майна, відвідували знайомих, разом проводили святкування, дбали і турбуватися один про одного, мали спільний бюджет сім`ї, спільно утримували житло, виконували взаємні подружні обов`язки, разом виховували дітей від попередніх шлюбів. У період з 2000р. по 2008р. позивач та її цивільний чоловік - [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство та виховували двох дітей - [PERSON] та [PERSON] . За час спільного проживання вони придбали майно за рахунок спільних коштів та спільними зусиллями, а саме: \~ \~ \~ \~- 29.11.2007 року, транспортний засіб КІА Серато, № кузова [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , \~ \~ \~ \~- 30.09.2008 року, квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м. Зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] в період з 2000 по 2020 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то позивач вважає, що все вищевказане майно є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними. А отже, просить суд визнати квартиру та транспортний засіб спільною сумісною власністю, поділити вказане майно та залишити за нею право власності на 1/2 частину. Після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову, в обґрунтування якої було вказано, що неможливо встановити родинні відносини між [PERSON] та померлим [PERSON] , а тому їй слід звернутися до суду з вимогою встановлення факту шлюбних відносин між нею та померлим. Звернення з даною позовною заявою обумовлене тим, що тільки за наявності рішення суду про задоволення вимог заявлених в ній дасть можливість встановити факт проживання позивача та її по померлого чоловіка [PERSON] , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, встановити майно спільним сумісним та відновити порушенні права позивача на майно, яке було порушено у зв`язку з видачею відповідачам по справі свідоцтва про право на спадщину, яке є спірним. Зокрема позивач просить: Встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2000р. по 2020р.; Визнати спільною сумісною власністю квартиру за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки KIA Cerato чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] ; Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини автомобіля марки KIA Cerato чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] ; Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] ; Скасувати свідоцтво про право на спадщину Ѕ частини всього спадкового майна по спадковій справі №65771811 від 22.04.2020 р., яке було видане [PERSON] за померлим [PERSON] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити судовий розгляд за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.02.2022 року в даній цивільній справі вжито заходи забезпечення позову, а саме: шляхом заборони [PERSON] , [PERSON] відчуження Ѕ квартири за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Овсепян К.А. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. У судове засідання відповідачі та їх представники не з`явилися, хоча належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду даної справи. На адресу суду від відповідача 1 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що [PERSON] проживав разом із матір?ю відповідача 1 - [PERSON] в шлюбі понад 7 років, проте у зв?язку із зловживанням [PERSON] спиртними напоями сімейне життя із [PERSON] не склалося, а тому рішенням Ужгородського міського суду від 19.03.1999 року, вони розлучилися. Іншої сім?ї [PERSON] не мав, в органах РАЦС шлюб ні з ким не укладав, і фактично проживав один до моменту смерті. [PERSON] періодично співмешкав із різними жінками, у тому числі із позивачкою по даній справі - [PERSON] , яку відповідач інколи бачила у батька вдома як і інших його співмешканок. [PERSON] ніколи і ні з ким,не вів сумісного господарства, усе майно яке належало йому, було придбано персонально та за його власні кошти. Позивачка [PERSON] як і інші співмешканки [PERSON] періодично проживали у його помешканні, проте він нікого з них не реєстрував у своїй власній квартирі. [PERSON] він використовував для виконання домашніх робіт, приготування їжі, прибирання житла. Ніякої сім?ї із [PERSON] він не створював і не збирався створювати. Зокрема про це свідчить той факт, що [PERSON] не зареєстрував її у своєму житлі, а хворіючи, заповіт на їх користь не складав. 16.09.2021 р. представник позивача адвоката Овсепян К.А. надала до суду відповідь на відзив, в якій вона заперечувала доводи відповідачки, наведені у відзиві на позов. Зокрема представник позивача зазначає, що [PERSON] ніколи не зловживав спиртними напоями, а відвідував заклади охорони здоров?я лише для проведення профілактичного лікування, а жодного іншого стаціонарного лікування [PERSON] не проходив. Щодо спільного проживання [PERSON] та [PERSON] представник позивача зазначає, що протягом 20 років (з 2000 до 2020 року) останні проживали разом як подружжя, вели спільне господарство, відвідували різноманітні заходи і святкування у якості подружжя, навіть зверталися один до одного виразами «мій чоловік» та «моя дружина». Ці факти підтверджуються фотознімками та відеозаписами, які наявні в матеріалах справи, а також будуть підтверджені показами свідків. Також після смерті [PERSON] саме [PERSON] взяла на себе обов?язок зі сплати коштів по кредитним зобов?язанням, а також продовжувала сплачувати кошти за комунальні послуги у спільному житлі. Представник позивача зазначає, що відповідач у своєму відзиві намагається дискредитувати роль [PERSON] як цивільної дружини [PERSON] . Жодних доказів того, що позивач була «однією із інших співмешканок» відповідач 1 не надала, натомість позивач до позовної заяви долучила перелік документів, які прямо вказують на те, що протягом 20 років між [PERSON] та [PERSON] існували сталі відносини притаманні подружжю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Малинич Н.А., будучи повідомленою належним чином про час. дату та місце розгляд справи до суду не з`явилася, заяв та клопотань не надсилала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає померлого [PERSON] з 1995 року, оскільки вони разом працювали в органах СБУ, були друзями [PERSON] та [PERSON] за життя купували все разом, вели спільне господарство, а також разом багато подорожували. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає померлого [PERSON] оскільки разом працювали в органах СБУ. Пояснив, що вони з [PERSON] вели спільний бізнес, він допомагав [PERSON] обирати квартиру та навіть виступав поручителем останнього перед кредитором. Зауважив, що [PERSON] та [PERSON] з 2000 року проживали разом як подружжя понад 18 років, разом працювали та вели господарство. Стверджує, що він неодноразово відпочивав з ними, зокрема у 2013 році у Болгарії, ходив до них у гості. В період лікування він особисто забирав [PERSON] з лікарні та відвозив його саме до [PERSON] додому. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що була сусідкою [PERSON] та [PERSON] коли останні переїхали у квартиру за адресою: [ADDRESS] . Часто приходила до них в гості. Повідомила, що навіть не знала, що між останніми не був укладений офіційний шлюб, адже між ними існували стійкі відносини, притаманні подружжю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що була співробітницею кафе «Галичанка» у період з 2012 по 2018 р., яке орендував [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності. Згадувала, що між [PERSON] та [PERSON] завжди були теплі та сімейні стосунки, характерні подружжю. Ніхто навіть не здогадувався, що вони не були офіційно одружені. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що була сусідкою [PERSON] та [PERSON] , коли останні почали проживали разом приблизно з 2000 року за адресою: [ADDRESS] . Часто приходила до них в гості. Повідомила, що навіть не знала, що між останніми не був укладений офіційний шлюб, адже між ними існували стійкі відносини притаманні подружжю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що проживала по сусідству з родиною [PERSON] та [PERSON] на одному поверсі. Стверджує, що вони проживали разом як подружжя, відносини їх як пари були напрочуд теплими, відносились з повагою один до одного. Свідок Відповідачів [PERSON] , який доводився [PERSON] двоюрідним братом, у судовому засіданні повідомив, що [PERSON] вкінці 1999 року приїхав с. Гетиня та проживав там за адресою: [ADDRESS] разом із своєю матір?ю. Мав проблеми зі здоров`ям, не міг працювати, його лікували біля п`яти років. Про існування у нього будь -яких відносин із [PERSON] у той час свідку відомо не було, оскільки він її не бачив. Йому було відомо, що у 2008 році [PERSON] придбав квартиру, до якої він особисто також навідувався, інколи у квартирі зустрічав і позивачку [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши надані докази, оцінивши їх в сукупності, виходячи з їх належності та допустимості суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 19.03.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Також судом встановлено, що [PERSON] перебував на службі в органах СБУ в період з 1993 по 2005 р. 29.11.2007р. між [PERSON] та ВАТ «Луцький автомобільний завод» в особі ПП «ХустАвтоТрейд» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля №113, відповідно до якого продавець продає, а покупець приймає у власність та оплачує Автомобіль (лі) модель: КІА марки Сеrato, колір чорний, виробник: Корея, за вартістю 97 850,00 грн., що підтверджується копією відповідного договору №113 від 29.11.2007р. Також матеріалами справи встановлено, що 04.12.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір застави майна, а також кредитний договір №_487-А07_, відповідно до якого Банк зобов?язується надати Позичальнику кредит в сумі 67 850,00 грн., а позичальник зобов?язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 67 850,00 гривень, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,0% річних та комісійні винагороди. Згідно з довідкою №2346 від 11 липня 2008 року Філія-Хустське відділення №7290 ВАТ «Ощадбанк» повідомляє, що по кредитному договору №487-А07 від 04.12.2007р. укладеному з гр. [PERSON] повністю погашено суму кредиту та нараховані відсотки. Також з матеріалів справи вбачається, що 30.09.2008р. між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1586-002/08Р, відповідно до якого банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 35700 доларів США для споживчих цілий, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна. 27.02.2012р. між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1586-002/08Р від 30.09.2008р. (кредитний договір №1586-001/12Р). 30.09.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що підтверджується договором № 3449 від 30.09.2008р. Відповідно до довідки №430-28/2508 від 11.01.2019р., станом на 10.01.2019 р. зобов?язання за кредитним договором №1586-001/12Р від 30.09.2008р. [PERSON] перед АТ «Правекс Банк» виконані в повному обсязі. 11.03.2019р. між [PERSON] та АТ «Пумб» було укладено кредитний договір №4006195154001 на суму 23 043 грн. Додатково в матеріалах справи містяться: заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №4006195154001 від 07.03.2019 р.; споживчий кредит 0-8-24 Е від 07.03.2019 р.; інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит від 07.03.2019 р., а також копії платіжних квитанцій (з призначенням платежу - погашення кредиту) №22806794 від 08.04.2019 р., №24052642 від 02.05.2019 р., №25559218 від 05.06.2019 р., №26962932 від 05.07.2019 р., №28479479 від 06.08.2019 р., №29991180 від 06.09.2019 р., №29991403 від 06.09.2019 р., №31602355 від 07.10.2019 р., №33461023 від 06.11.2019 р., №33462536 від 06.11.2019 р., №33463035 від 06.11.2019 р. Погашення заборгованості за даним кредитом підтверджується довідкою №UZG-50.4/128 від 07.05.2020р. 31.07.2019р. між [PERSON] та Першим українським міжнародним Банком було укладено кредитний договір №3001369547801 для придбання телефону, периферії та аксесуарів для мобільного телефону. Даний договір укладався на період з 01.08.2019р. по 01.05.2020р. В матеріалах справи також містяться копії платіжних квитанцій №29471337 від 27.08.2019 р., №31126568 від 27.09.2019 р., №32898727 від 29.10.2019 р., №35019015 від 27.11.2019 р., №37929095 від 03.01.2020 р., №37928513 від 03.01.2020 р., №40034976 від 30.01.2020 р., №42268800 від 25.02.2020 р., №43200 від 23.03.2020 р., №46214533 від 14.04.2020 р. Відповідно до довідки №UZG-50.4/129 від 07.05.2020р. станом на час видання довідки заборгованість по кредиту, процентам та комісії відсутня. Кредитні зобов`язання за договором №3001369547801 виконані в повному обсязі. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 22.04.2020 приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. відкрила спадкову справу №65771811. 05.05.2020р. позивач звернулася до приватного нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Дудись В.Н. із заявою про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] з 2008 року проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Також, в матеріалах справи містяться копії трудових книжок [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна №300182232 від 17.02.2022р. 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №155 від 05.02.2021р., видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. Також в матеріалах справи містяться копії фотознімків, на яких зображені [PERSON] та [PERSON] на відпочинку, сімейних святкуваннях та прогулянках. Окрім цього, в матеріалах справи міститься відео зі святкування день народження позивача, де чітко можна встановити теплі відносини між померлим та [PERSON] , зокрема його звернення до останньої, як «моя дружина». Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статтей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісної власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з наведеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , та транспортний засіб KIA Cerato чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] були придбані [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти та спільною працею, а тому таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі, тобто на нього поширюється режим спільного майна подружжя. Наведене свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання квартири та транспортного засобу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) наведено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, має право на отримання частки у спадковому майні, а оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу [PERSON] №155 від 05.02.2021р., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А.., порушує її право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , а тому таке свідоцтво про право на спадщину за законом належить визнати недійсним і, на думку суду, ухвалене рішення в цій справі відновить права позивача. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Зважаючи на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2724 грн. 00 коп., належить покласти на відповідачів солідарно по 1362 грн. 00 коп. з кожного відповідача.

Outcome: approved