Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач 06 червня 2022 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини доходу з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 27 грудня 2021 року і до закінчення [PERSON] навчання. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив , що з відповідачем перебувала у шлюбі , який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 24.11.2011 року у справі 2-3208/2011. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час повнолітня дитина проживає з нею та є студентом Національного університету «Запорізька політехніка», через що потребує матеріальної допомоги . Оскільки [PERSON] , незважаючи на те, що вона зверталася до останнього з вимогою про сплату аліментів на час навчання сина , добровільно матеріальної допомоги не надає , вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 01 липня 2022 року представник відповідача [PERSON] надав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково. У відзиві представник відповідача зазначив, що оскільки на утриманні [PERSON] перебуває неповнолітня дитина [PERSON] , а також матір, яка є інвалідом 2 групи, крім того, він працює в м. Києв та вимушений нести витрати на оренду житла, відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/10 частини доходу від дня пред`явлення позову. У вступному слові позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали , наполягали на задоволенні позову, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовні заяві. Представник відповідача надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві, просив позов задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини на час навчання в розмірі 1/10 частини доходу від дня пред`явлення позову. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, пояснення на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] .. [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання на 1 курсі НУ «Запорізька політехніка» на бюджетній формі навчання, не працює, стипендію не отримує, а навчання на денній формі позбавляє останнього можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що [PERSON] є таким, що потребує матеріальної допомоги, а відповідач в свою чергу є працездатною особою, зобов`язаний утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання до досягнення 23 років. Згідно із положеннями ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Так, при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Проте, в позовній заяві, не зазначено вартість таких витрат та не надано суду жодних доказів на підтвердження витрат дитини [PERSON] , пов`язаних саме її з навчанням. В позові не конкретизовано, яку суму в місяць слід надавати [PERSON] для покриття його витрат, щоб малась можливість належним чином порівняти ці витрати з наявним майновим станом матері та батька, а також визначитись із потребою повнолітньої дитини в отриманні матеріальної допомоги від батьків. Сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі, а має бути визначена потреба у них повнолітньої дитини, що слід довести відповідним чином. Крім цього, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. Судом встановлено, що позивач працює в ТОВ «Исток-Плюс» , її дохід з березня 2022 по квітень 2022 склав 11 667,57 грн. Відповідач працює в Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» на посаді заступника директора філії та згідно довідки про доходи № 193 від 14.06.2022 р. середня заробітна плата за останні шість місяців, після сплачених податків складає 562 857,73 грн., що в середньому на місяць складає 93 810 грн. Інших доходів Відповідач не має, що підтверджується довідками форми ОК-5, ОК-7. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2022 р. у справі № 335/13471/21 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.12.2021 р., до досягнення дитиною повноліття . Крім того, малолітня дитина Відповідача [PERSON] хворіє, має проблеми з зором, стан дитини потребує систематичного медикаментозного та фізіотерапевтичного лікування , що підтверджено наданими відповідачем консультативними висновками спеціаліста, квитанцією на придбання окулярів, виписками з медичної амбулаторної карти. Також, відповідач витрачає на оренду квартири, що знаходиться за адресою, [ADDRESS] , 9 000,00 грн. щомісячно , оскільки живе та працює у м. Києві , де власного житла не має, що підтверджено договором оренди житлового приміщення від 16.05.2022 р.. Таким чином, позивачем не обґрунтована потреба [PERSON] в матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням сина у визначеному нею у позовній заяві розмірі, що з урахуванням заробітної плати, яку отримує відповідач, має складати більше 23 000,00 грн., оскільки з довідки № 135 від 24.05.2022 р. вбачається, що [PERSON] є студентом 1 курсу денної бюджетної форми навчання Транспортного факультету Національного університету «Запорізька політехніка», тобто, навчання Єгора є безкоштовним та навчальний заклад, в якому він навчається знаходиться у м. Запоріжжі. Разом з тим, суд відхиляє доводи представника відповідача , що на утриманні відповідача знаходиться непрацездатна мати, оскільки останнім не надано суду належних доказів на підтвердження вказаної обставини. З огляду на викладене, враховуючи обставини, зазначені у статті 182 СК України, а також надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/8 частки щомісячного сукупного доходу на утримання повнолітньої дитини, [PERSON] , який продовжує навчання, буде повністю відповідати принципам справедливості, добросовісності і розумності та у повному обсязі буде забезпечувати мінімальні потреби повнолітнього сина. Крім того, стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з 27 грудня 2021 року, то воно не може бути задоволено з огляду на наступне. Статтею 191 СК України регламентовано, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду, тощо) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Однак, позивачем не подано належних, допустимих та достовірних доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. В обґрунтування ухилення відповідача від сплати аліментів позивач посилається на те, що у месенджері viber зверталась до відповідача з пропозицією укладання нотаріально посвідченого договору та вимогою добровільно сплатити аліменти. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з тим, як вбачається із переписки наданої позивачем, [PERSON] запропонував позивачу надати йому умови договору про сплату аліментів для обговорення, однак позивач доказів того, що нею було надано попередній договір про добровільну сплату аліментів відповідачу, не надано. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 06 липня 2022 року було перераховано на користь [PERSON] аліменти на утримання сина , які стягувалися в межах виконавчого провадження ВП 31603546 , в розмірі 113 323,97 гривень. Тому твердження позивача стосовно того, що [PERSON] ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання сина та матеріально не допомагає, не відповідає дійсності та спростовується письмовими доказами. Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив), крім того, у відповідності до ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Підсумовуючи викладене, позивач всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, не довів належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів з 27 грудня 2022 року, а тому, згідно вимог ч.1 ст. 191 СК України аліменти на повнолітню дитину на час навчання присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial