Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вказуючи, що 19.10.2017 року вони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 1495. Від шлюбу сторони мають двох дітей: малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство не ведуть, їхні стосунки існують лише формально. Оскільки сім`я розпалася остаточно, просить суд шлюб розірвати. Вказувала, що згоди про матеріальне утримання дітей між ними не досягнуто, а тому вона вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки та сина в розмірі 2201 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.08.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Адвокат відповідача [PERSON] - [PERSON] 14.09.2022 року скерував до суду відзив, у якому зазначив, що відповідач на розірвання шлюбу згоден, а позовну вимогу щодо стягнення аліментів на дітей визнає частково, та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн. на кожну дитину. Вказав, що відповідач перебуває за кордоном, стабільного заробітку не має. Проживає сам, а тому і витрати на квартиру, комунальні платежі, продукти харчування, проїзд тощо несе самостійно. Зазначив, що після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач жодного разу, жодним чином не ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Вказала, що фактичні шлюбні відносини припинені у грудні 2020 року. Крім того, позовні вимоги щодо стягнення аліментів уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 2200 грн. на кожну дитину. Адвокат відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві. Вказав, що фактичні шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені у грудні 2020 року. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони 19.10.2017 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 1495, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.04.2022 (видане повторно). Від шлюбу сторони мають двох дітей: малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду справи судом з`ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припинені в грудні 2020 року у зв`язку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, спільне господарство не ведуть, збереження сім`ї не можливе. Майнового спору між сторонами немає. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає доведеним, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб необхідно припинити шляхом його розірвання. [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.02.2019; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.10.2020. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивачка в судовому засіданні зазначив, що самостійно вона утримувати дітей не в змозі, а відповідач має можливість забезпечувати сина та доньку належним чином. Так, адвокат відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки та сина в розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, оскільки сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, не має змоги. Зазначив, що відповідач наразі перебуває на заробітках за кордоном, але постійного доходу не має, проте доказів на підтвердження вказаних обставин до суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Статтею ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" визначено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що відповідачем не спростовано те, що його витрати перевищують його заробітки, а також не спростовані дані неможливості сплати аліментів на дітей, тому суд бере до уваги пояснення позивачки, вказані у позові про її витрати на дітей та приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 2200,00 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, зі щорічною індексацією відповідно до закону. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, відповідач позовні вимоги визнав частково, до стягнення з відповідача у дохід держави підлягає 50 % судового збору в розмірі 496,20 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved