Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом про стягнення з Відповідачів 36 587, 35 гривень заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, інфляційні втрати за централізоване опалення 4 127, 14 грн, 3 % річних за послуги з централізованого опалення 1 341, 77 грн., та судовий збір у розмірі 2102\~грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є виконавцем послуг з надання централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані відповідачі. З 01.07.2014 вважається укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення між ЛКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення у м. Львові (виконавець) та споживачем. Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі проживаючи і користуючись послугами, які надаються позивачем, не виконують обов`язку, щодо оплати наданих послуг. Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, які описані в ухвалах щодо вирішення процесуальних питань. Представником Позивача було долучено до матеріалів Додаткові пояснення від 03 березня 2021 року. 29 червня 2021 року Позивачем подано Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 07 липня 2022 року представником Відповідача подано до суду Заяву про долучення доказів, якою долучено «Розрахунок витрат теплової енергії на опалення у квартирі адресою: [ADDRESS] .». Під час судового засідання Представник Відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, та звернув увагу, що Відповідачі не заперечують того факту, що останні зобов`язані сплачувати за наданні послуги із центрального опалення, однак заперечується правильність здійснених нарахувань, а відтак і обгрунтованість та підставність заявленої ціни позову. Так, зокрема Представник Відповідачів звернув увагу, що за вказаний у розрахунку заборгованості п`ятирічний період Відповідач належним чином оплачував надані послуги з теплопостачання. Як вбачається з долученого до позовної заяви Розрахунку заборгованості фактично основна сума заборгованості виникла за три місяці з листопада 2017 року по січень 2018 року, а саме, за листопад 2017 року нараховано спожитого опалення на суму 1\~842, 66 грн + 13\~265, 48 грн. (корекція), за грудень 2017 року нараховано спожитого опалення на суму 15\~628, 72 грн., за січень 2018 року нараховано спожитого опалення на суму 6 384, 68 грн. + 1\~362, 91 грн. Відтак представник Відповідача вважає, що нарахування ЛКП «Львівтеплоенерго» кількості спожитої квартирою теплової енергії за три місяці з листопада 2017 року по січень 2018 року є необгрунтованим. В подальшому 09.09.2022 року Представник Відповідачів надав до суду заяву про часткове визнання позовних вимог у розмірі 1\~028, 47 Грн. та просив суд частково задоволити позов, стягнувши з Відповідачів 1\~028, 47 Грн., а у іншій частині позовних вимог відмовити. 15.09.2022 року Представник Позивача подав заперечення на заяву про часткове визнання позовних вимог, у яких просив позовні вимоги задовільнити повністю. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до довідки ЛКП «Львівтеплоенерго» №159 від 11.06.2019 Відповідач [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.67, 68 ЖК України, п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі зобов`язані оплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Виходячи з приписів ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за вищевказаною адресою, та користуються послугами ЛКП "Львівтеплоенерго" та протягом періоду вказаного у розрахунку суми заборгованості виконували свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення, однак не провели повної оплати нарахованих сум за листопад та грудень 2017 року та січень 2018 року, а відтак Позивач вважає, що у Відповідачів існує заборгованісь на надані послуги відтак просить стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми. Згідно з розрахунком позивача за вказаною вище адресою за період з 01.09.2014 року по 30.06.2019 року утворилася заборгованість відповідачів 36 587, 35 гривень заборгованості за\~\~надані послуги з централізованого опалення, інфляційні втрати за централізоване опалення 4 127, 14 грн, 3 % річних за послуги з централізованого опалення 1 341, 77 грн. Судом встановлено, що відповідно до дослідження «Розрахунок витрат теплової енергії на опалення у квартирі [ADDRESS] », здійсненого ТзОВ «Асоціація інженерних підприємств,» головним архітектором проекту [PERSON] фактично максимальна годинна витрата теплової енергії на опалення № 32 в будинку [ADDRESS] , становитиме 0,0027 Гкал/год. Згідно п. 5 Дослідження максимальна місячна витрата теплової енергії на опалення квартири [ADDRESS] становить 1, 6888 Гкал. П. 6 Дослідження здійснено розрахунок фактичних теплових навантажень на опалення квартири [ADDRESS] , відповідно до даних середньомісячної температури зовнішнього повітря становить 0,7124 Гкал за листопад 2017 року, 0,8098 Гкал., - за грудень 2017 року., 0,8877 Гкал за січень 2018 року. Таким чином Відповідач спростував нарахування здійсненні ЛКП «Львівтеплоенерго», оскільки відповідно до дослідження Відповідачі фізично не мали можливості спожити за листопад та грудень 2017 року та січень 2018 року обсяг нарахованої Позивачем теплової енергії у квартирі [ADDRESS] . Суд не приймає до уваги пояснення до Розрахунку ціни позову, які надані Позивачем, з яких вбачається, що розрахунок кількості спожитої теплової енергії квартирою [ADDRESS] здійснювався виходячи з різниці показників загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії та суми показників поквартирних приладів обліку теплової енергії у цьому будинку, оскільки такі розрахунки спростовуються наявним у справі Дослідженням спеціаліста - «Розрахунок витрат теплової енергії на опалення у квартирі [ADDRESS] ». Відповідно до ст. 12 ЦПК України - Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім того відповідно до ст. 3 ЦК України основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Загалом зміст зазначеного принципу (справедливості, добросовісності (Bona Fideas) і розумності) полягає в тому, що тексти законів, угод та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту. Виконання зобов`язань має спиратися на засади добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 550 ЦК України). Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору із врахуванням вимог чинних правових актів, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 659 ЦК України). Цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи. Якщо законом встановлено правові наслідки недобросовісного чи нерозумного здійснення особою своїх прав, поведінка особи припускається добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ч. 3 ст. 12 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~ст.\~77-80\~ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.\~Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що заявлена Позивачем сума заборгованості не відповідає принципу розумності, справедливості та добросовісності, подані до суду докази не є достовірними та достатніми, не розкривають істинних відносин, які виникли між Сторонами, а поданий розрахунок є неправильний та не відповідає дійсності, та спростований іншими належними та допустимими доказами, зокрема дослідженням «Розрахунок витрат теплової енергії на опалення у квартирі [ADDRESS] »». Водночас суд за своїм внутрішнім переконанням, на основі об`єктивного та неупередженого розгляду, вважає, що подані Представником Відповідача докази є належними та допустимими, достовірними та достатніми, відображають істинні відносини, які виникли між сторонами. Поданий Відповідачем розрахунок відповідає критеріям розумності справедливості та доброчесності. Суд не бере до уваги доводи Позивача, про те, що подані Представником дослідження та розрахунки не є належними доказами, оскільки відповідно до п.12 Постанови КМУ від 21 липня 2005 року №630 «У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири,» оскільки встановлено, що за такими нарахуваннями Позивачем допущено помилки, а під час судового засідання останній не зміг підтвердити правильність своїх нарахувань, жодних інших розрахунків суду не надав. Зважаючи на наведене вище, суд вважає, що заява Відповідачів про часткове визнання позовних вимог підлягає задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення із відповідачів штрафних санкції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, то в таких слід відмовити, з огляду на те, що Позивачем невірно розраховано суму основної заборгованості, а відтак нарахування штрафних санкцій також є невірним та безпідставним. Оскільки Позивач не надав розрахунків 3% річних та інфляційних витрат здійснених на основі розрахунків поданих Відповідачем такі вимоги не підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що сума позовних вимог, яка підлягає задоволенню становить 2,5 % від загальної ціни позову, відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідачів [PERSON] та [PERSON] , слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених вимог а саме 51 грн. судового збору.

Outcome: partial