Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Добропіллявугілля-видобуток» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, в обгрунтування якого зазначив, що у період з 26.01.2021 року по 08.10.2021 року він знаходився у трудових відносинах з ДП «Добропіллявугілля-видобуток» та був звільнений з роботи 08.10.2021 року за станом здоров`я згідно наказу №178 від 08.10.2021 року, з компенсацією за невикористану щорічну відпустку тривалістю 29 календарних днів. Позивач зазначає, що відповідачем, в порушення ст.116 КЗпП України, йому не було письмово повідомлено про нараховані суми при звільнені та не здійснено виплату належних коштів, розмір яких згідно довідки відповідача складає 47830,85 грн., та приймаючи до уваги, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 47830 грн. 85 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.10.2021 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву [PERSON] . Відповідач правом подати відзив в встановлений судом строк не скористався, але під час судового розгляду надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що дійсно на момент звільнення позивача було нараховано, але не виплачено належні при звільненні суми, а саме 44318грн.50 коп.Зазначена сума є меншою ніж та, про яку зазначає позивач, в зв"язку із тим, що з позивача при звільненні було утримано вартість наданого йому вугілля за невідпрацьований період, і суму 44318грн.50 коп було перераховано на рахунок позивача 05.11.2021 року. Таким чином, 05.11.2021 року з позивачем було проведено повний розрахунок. З урахуванням позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), та посиланням на тяжке матеріальне становище підприємства, просить зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити, але в подальшому заявою від 14.09.2022 року просив суд зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з дати звільнення до 19.11.2021 року(40 календарних днів) з врахуванням його середньоденного заробітку в розмірі 1204,91 грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] суду заявиив, що суму компенсації вартості вугілля за невідпрацьований період, яку було утримано з позивача при нарахуванні сум в зв"язку із звільненням з роботи, в розмрірі 3512грн.35 коп., було повернуто підприємством позивачу шляхом перерахування на його рахунок в установі банку 19.11.2021 року. Таким чином, остаточний розрахунок був проведений з позивачем 19.11.2021 року. Представник відповідача просив зменшити суму середнього заробітку, про стягнення якого просив позивач, з врахуванням тяжкого матеріального становища підприємства. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків: Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України (в редакції на час звернення до суду) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що в період з 26.01.2021 року по 08.10.2021 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] виданої на ім`я позивача [PERSON] (а.с. 4,5). Згідно копії наказу № 178 від 08.10.2021 року [PERSON] звільнено 08.10.2021 року, у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваної роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України (а.с. 9). Як вбачається з довідки № 1918 від 20.10.2021 року, виданої ДП «Добропіллявугілля- видобуток» [PERSON] , заборгованість по заробітній платі станом на 11.10.2021 року становить 47830,85 грн (а.с. 6). Згідно довідок, виданих ДП «Добропіллявугілля-видобуток» 20.10.2021 року, середньоденна заробітна плата станом на 11.10.2021 року становить - 1204,91 грн, та середньомісячна заробітна плата становить - 25098,36 грн. Як вбачається з наданих довідок середньоденна заробітна плата розрахована підприємством відповідно до ПКМУ № 100 від 08.02.1995р. з послідуючими змінами, та визначена шляхом поділу середньомісячної заробітної плати 25098грн.36коп. на сер. річ. коєф. робочих днів 20,83 та складає 1204,91 грн.(а.с. 10,11). Визначений підприємством розмір середньоденної заробітної плати позивачем не оспорюється. Як вбачається з наданої до суду представником відповідача копії розрахунку утримання вартості побутового палива з заробітної плати працівника по ВП «ШУ «Добропільське» ш. «Добропільська» з заробітної плати [PERSON] було утримано грошові кошти за побутове паливо в розмірі 3512,35 грн.(а.с. 45). Згідно реєстру на зарахування сум в ПАТ «Сбербанк» 000000/000000 за жовтень 2021 року, [PERSON] підприємством було зараховано суму заробітної плати у розмірі 44318,50 грн (а.с. 48).З виписки АТ «Сбербанк», сформованої 01.12.2021 року, вбачається, що [PERSON] заробітну плату у розмірі 44318,50 грн. було виплачено 05.11.2021 року (а.с. 58). Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Згідно довідки, виданої ДП «Добропіллявугілля-видобуток» 15.11.2021 року, вбачається, що [PERSON] дійсно працював на шахті «Добропільська», т. № 13102062, був звільнений за станом здоров`я 08.10.2021 року, під час звільнення у нього була отримана вартість побутового палива із компенсації за невикористану відпустку в сумі 3512,35 грн. На підставі Тимчасового положення від 19.02.2021 року «Про порядок забезпечення побутовим паливом вуглеотримувачів ДП «Добропіллявугілля-видобуток» згідно п. 4.9 в листопаді 2021 року (за наявності коштів) дана сума буде повернена колишньому працівнику (а.с. 59).З виписки АТ «Сбербанк», сформованої 01.12.2021 року, вбачається, що 19.11.2021 року позивачу було виплачено заробітну плату у розмірі 3512,35 грн (а.с. 57). Тобто, з матеріалів справи вбачається, що хоча між сторонами під час звільнення позивача з роботи і був спір відносно суми 3512,35 грн., але підприємство, на якому працював позивач, самостійно виправило допущенну помилку при розрахунку сум, які належать до виплати при звільненні, та повернуло утриману суму 3512,35 грн. Тобто, остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 19.11.2021 року. В судовому засіданні було встановлено, що позивачу було виплачено заборгованість по заробітній платі в повному обсязі 19.11.2021 року, що підтверджується випискою до угоди від 01.12.2021 року, а тому позивачу слід відмовити в задоволені позову щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 47830,85 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив наступне: Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд не може погодитися з розрахунком позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи з наступного: Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Українивід 8 лютого 1995 року № 100, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з розрахунку щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку його було розраховано позивачем в розмірі 48196грн.40 коп. за 40 календарних днів( 1204,91- середньоденний заробіток, визначений з розрахунку сер. річного коєфіцієнту робочих днів х 40 календарних днів = 48196грн. 40 коп). Суд не може погодитися з розрахунком середнього заробітку, наданим позивачем, він в порушення вимог ПКМУ № 100 від 08.02.1995р. з послідуючими змінами, проводить визначення належних йому відповідно до ст.117 КЗпП України сум шляхом множення середньоденного заробітку, визначеного з розрахунку середньо річного коєфіцієнту робочих днів, на 40 календарних днів. Згідно листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 року № 3501-06/219 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2021 рік», кількість робочих днів позивача з 09.10.2021 року (наступний день після звільнення) по 18.11.2021 року ( перераховано на рахунок позивача 19.11.2021 року), виходячи із зазначених листів, складає 28 робочих днів, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 33737 грн. 48 коп.:(1204 грн. 91 коп.- середньоденна заробітна плата, визначена з розрахунку сер. річного коєфіцієнту робочих днів х 28 -кількість робочих днів з наступного дня після звільнення по день розрахунку з позивачем). Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 33737,48 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку у сумі 635 гривень 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial