Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заробітну плату в сумі 447,10 грн., вихідну допомогу за порушення трудового законодавства при звільненні в сумі 17247,00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 18595,06 грн., оплату лікарняного в сумі 558,72 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку із квітня 2019 р. по грудень 2021 р. в сумі 186705,60 грн., або по день ухвалення рішення у справі. В обґрунтування позову зазначено, що в період з грудня 2015 року по 11 квітня 2019 року, згідно трудової книжки, та по 12 квітня 2019 року, згідно наказу на звільнення № 36 к/тр від 11 квітня 2019 року, позивач працював у Державному підприємстві «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Наказом Відповідача № 85-к/тр від 14.06.2017 року позивач призначений на посаду завідувача станції насінницької Овруцької сортодослідної станції Житомирської філії відповідача. Працюючи на посаді завідувача станції позивач, за погодженням керівництва Житомирської філії відповідача, неодноразово вкладав власні кошти в підприємство для здійснення виробничої програми Овруцької сортодослідної станції Житомирської відповідача, з подальшим їх поверненням при зборі врожаю. На кінець 2018 року на Овруцькій СДС Житомирської філії відповіла проведена інвентаризація, в якій зазначено борг перед позивачем та в січні 2019 року видана довідка про борг неповернутих підзвітних коштів Житомирською філією відповідача. 18.02.2019 року позивач написав заяву на звільнення у зв"язку з неможливістю продовжувати роботу та переїздом на нове місце проживання, відправив електронною поштою на Житомирську філію відповідача та рекомендованим листом з повідомленням відповідачу. З 21 лютого по 02 березня 2019 року позивач перебував на лікарняному з гострим бронхітом, але по приїзду на Овруцьку СДС відповідача 05 березня 2019 року в.о. директора Житомирської філії Відповідача Бирко В.М., лікарняний не прийняв, та по акту вилучив первинну бухгалтерську документацію. На 11 квітня 2019 року розпорядженням відповідача позивач був викликаний в м. Київ для надання пояснень по службовій записці в.о. директора Житомирської філії відповідача. Після доповіді двох сторін, позивачу було запропоновано працювати далі, або переписувати заяву на звільнення. Після відмови, позивач був звільнений з 11 квітня 2019 року і отримав трудову книжку по наказу № 36-к/тр від 11 квітня 2019 року, але так як у м. Києві не могло відбутись прийому-передачі матеріальних цінностей Овруцької СДС Житомирської філії відповідача, був перероблений наказ зі зміненою датою звільнення на 12 квітня 2019 року. Зміни в трудову книжку внесені не були, як і запис про причину звільнення. 12 квітня 2019 року в.о. директора Житомирської філії відповідача по акту прийому-передачі матеріальних цінностей Овруцької СДС прийняв станцію. Проте, відповідачем належний розрахунок по проведенню розрахунку по заробітній платі та по всім сумам при звільненні не здійснено, не виплачена компенсація та лікарняний, невиплачена заборгованість по авансовим звітам, частина коштів перераховувалась без врахування комісії, внаслідок чого виникла затримка розрахунку, звільнення відбулось з затримкою у майже два місяці, у зв`язку з чим відбулось порушення законодавства про працю, довідку про середньомісячний та середньоденний заробіток не видано, записи в трудовій книжці, наказі та заяві різняться, причина звільнення не записана належним чином до трудової книжки, виплати по заборгованості заробітної плати відбулись із запізненням, індексація заборгованості заробітної плати також із запізненням та не в повному обсязі, всі перераховані суми перераховувались без врахування комісії банку. В квітні 2020 року позивач звернувся до суду та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.08.2021 року у справі № 761/10079/20, позов [PERSON] до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні з робити в повному обсязі, вихідної допомоги у зв`язку з порушеннями строків звільнення, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою строків її виплати, невиплаченої заборгованості за авансовими звітами та оплати лікарняного, було - задоволено частково. Стягнуто із ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь позивача 380118,83 грн. заборгованості по невиплаті підзвітних коштів. Однак в іншій частині позовних вимог було відмовлено, оскільки, позивачем не було доведено того, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги за затримку у звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати та оплати лікарняного, та середнього заробітку за час затримки розрахунку. З огляду на те, що стороною відповідача навіть в судовому порядку не надавались довідки про заробітну плату, позивач був вимушений звернутись до Пенсійного фонду та отримав виписки ОК-5 та ОК-7, з яких йому стало відомо про наявність заборгованості із виплати заробітної плати. Позивач вказує, що відповідач і на даний час не розрахувався із ним після звільнення, рішення суду також належним чином не виконав, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата в сумі 447,10 грн., вихідна допомога за порушення трудового законодавства при звільненні в сумі 17247,00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 18595,06 грн., оплату лікарняного в сумі 558,72 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку із квітня 2019 р. по грудень 2021 р. в сумі 186705,60 грн., в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2022 року, було вирішено перейти від розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.06.2022 року, клопотання позивача про витребування доказів у даній справі було задоволено. Витребувано від Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» наступні докази: належним чином оформлену довідку про заборгованість по всім видам виплат, належних позивачу [PERSON] при звільненні; довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача [PERSON] , а також належним чином засвідчену копію заяви позивача [PERSON] про звільнення із відповідною резолюцією відповідача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не подав, та ухвалу суду про витребування доказів належним чином не виконав, та не повідомив про поважні причини невиконання зазначеної ухвали суду. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що із грудня 2015 року позивач працював у Державному підприємстві «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Наказом Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» № 85-к/тр від 14.06.2017 року позивач призначений на посаду завідувача станції насінницької Овруцької сортодослідної станції Житомирської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Як вбачається з листа непрацездатності, позивач із 21.02.2019 року по 02.03.2019 року перебував на лікарняному. Позивача наказом про звільнення № 36 к/тр від 11 квітня 2019 року було звільнено з 12.04.2019 року, на підставі заяви про звільнення від 18.02.2019 року. Позивач зазначає, що після звільнення з роботи, відповідачем належний розрахунок при звільненні та виплату заробітної плати та всіх сум при звільненні не здійснено, не виплачена компенсація та лікарняний, в зв`язку з чим він був вимушений звернутись до суду із позовом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.08.2021 року у справі № 761/10079/20, позов [PERSON] до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні з робити в повному обсязі, вихідної допомоги у зв`язку з порушеннями строків звільнення, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою строків її виплати, невиплаченої заборгованості за авансовими звітами та оплати лікарняного, було - задоволено частково. Стягнуто із ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь позивача 380118,83 грн. заборгованості по невиплаті підзвітних коштів. Зазначене рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили. З мотивувальної частини зазначеного рішення суду вбачається, що в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні з робити в повному обсязі, вихідної допомоги у зв`язку з порушеннями строків звільнення, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою строків її виплати, оплати лікарняного, - було відмовлено, оскільки позивачем не було доведено того, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги за затримку у звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати та оплати лікарняного, та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Звернувшись до суду із даним позовом позивач вказує, що заборгованість при звільненні перед позивачем досі не погашена, відповідач у встановленому законом порядку та на запит суду не надає будь-якої інформації щодо боргу при звільненні, та із виписок Пенсійного фонду ОК-5 та ОК-7, з вбачається наявність заборгованості із виплати, в т.ч. заробітної плати, а тому наявні підстави для стягнення цих коштів в примусовому порядку. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно із ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із ч.1,2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (тобто, в день звільнення). Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач вказує, що із аналізу виписок Пенсійного фонду ОК-5 та ОК-7, заробітна плата виплачена позивачем не в повному обсязі, та борг відповідача із заробітної плати складає суму в розмірі 447,10 грн. Крім того, відповідачем не було оплачено лікарняний в повному обсязі та борг відповідача складає суму в розмірі 558,72 грн. Стороною відповідача розрахунок позивача по вказаним виплатам не спростовано, як і не надано суду запитуваних ухвалою суду документів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, стороною відповідача не спростовані твердження позивача в частині неналежного здійснення розрахунку при його звільненні, суду не було надано жодних доказів, які б вказували на безпідставність позовних вимог в частині наявності боргу підприємства перед позивачем в сумі 558,72 грн. та в сумі 447,10 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати в сумі 447,10 грн., та оплати лікарняного в сумі 558,72 грн., які не були відповідачем виплачені при звільненні позивача, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. В частині позовних вимог про стягнення вихідної допомоги за порушення трудового законодавства при звільненні в сумі 17247,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Позивач вказує, що всі належні йому виплати відповідачем не було виплачено належним чином, в зв`язку із чим він був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав, та рішенням суду його вимоги були частково задоволенні та із відповідача була стягнута заборгованість по невиплаті підзвітних коштів, які і на даний час відповідачем на користь позивача не сплачено. Стороною відповідача обґрунтування позову в цій частині спростовано також не було, як і не надано доказів належного розрахунку із позивачем при його звільненні. З огляду на те, що стаття 44 КЗпП України передбачає виплату працівникові при звільненні за ст. 38 КЗпП України вихідної допомоги в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі тримісячного заробітку, що становить 17247,00 грн., згідно із наданим розрахунком позивача. В частині позовних вимог про стягнення компенсації за невчасну виплату заробітної плати в сумі 18595,06 грн. суд зазначає наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами щодо стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату регулюються ЗУ «Про оплату праці» та ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата. Перелік таких доходів наведено в пункті 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць (пункт 5 Порядку № 159). Позивач надав розрахунок, відповідно до якого компенсація за несвоєчасно виплачену заробітної плати становить суму в розмірі 18595,06 грн., та відповідачем зазначений розрахунок спростовано не було, та будь-яких заперечень в цій частині від відповідача не надходило. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що наданий позивачем розрахунок виконаний з урахуванням вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, та вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, як і не доведено безпідставність позовних вимог в цій частині, а відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача компенсації за невчасну виплату заробітної плати в сумі 18595,06 грн. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством (постанова судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-2807цс16). Із наявних у справі доказів вбачається, що середньоденна заробітна плата за попередні два місяці, що передували звільненню позивача в квітні 2019 року, вираховується шляхом ділення сум нарахованої заробітної плати за лютий 2019 року (5749,00 грн.) та березень 2019 року (5749,00 грн.) на кількість робочих днів у цих двох місяцях (20 робочих днів у лютому 2019 р. + 20 робочих днів у березні 2019 року), та становить 287,45 грн. (11498 грн. / 40 робочі дні). Період з часу звільнення позивача з 12.04.2019 р. по день ухвалення судового рішення у даній справі 13.09.2022 року становить 854 робочих днів. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку позивачу до моменту повного розрахунку по заборгованості з виплати заробітної плати та інших виплат складає 245482,30 грн. (287,45 грн. х 854 робочих днів за вказаний період). З огляду на викладене, а також зважаючи на відсутність з боку відповідача доказів на підтвердження вчасної виплати позивачу належних сум при звільненні, суд вважає, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день ухвалення рішення у даній справі в сумі 245482,30 грн., а тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн. Враховуючи викладене,та

Outcome: approved