Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 липня 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Великописарівської районної державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача, [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення про передачу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та припинення права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником домоволодіння, розташованого на земельній ділянці площею 0,41 га за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 17 лютого 1986 року. Ця земельна ділянка передана йому у постійне користування 11 лютого 1986 року відповідно до рішення загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Леніна /протокол № 1 від 11 лютого 1986 року/. [INFO] помер його батько, [PERSON] , постійним мешканець с. Лукашівка Охтирського /колишнього Великописарівського/ району Сумської області. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,77 га, з яких 0,17 га - для обслуговування житлового будинку та 0,60 га - для ведення особистого селянського господарства, яка безкоштовно передана рішенням Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 17 липня 1993 року за № 26. Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2020 року / набрало чинності 21 січня 2021 року/ за ним / позивачем / визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] та право на завершення приватизації земельної ділянки загальною площею 0,77 га, з яких 0,17 га - для обслуговування житлового будинку та 0,60 га - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за цією ж адресою. У травні 2021 року він звернувся до інженера - землевпорядника фізичної особи - підприємця [PERSON] для виготовлення відповідної документації із землеустрою на дві належні йому земельні ділянки за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , який повідомив, що це зробити неможливо, оскільки рішенням Великописарівської районної державної адміністрації від 06 лютого 2019 року зареєстроване право власності на земельну ділянку загальною площею 2,00 га з кадастровим номером 5921281300:11:008:0003 за [PERSON] із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, номер запису про речове право 30241199, до складу якої частково увійшли земельні ділянки за вказаними адресами. Вважає, що таке рішення прийняте з порушенням чинного законодавства, порушує його права власника, тому підлягає скасуванню / т. 1 а.с. 1-5, 73/. 06 серпня 2021 року від відповідача Охтирської районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що державну реєстрацію припинення Великописарівською районної державної адміністрації проведено 02 червня 2021 року, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Охтирська районна державна адміністрація є правонаступником Великописарівської районної державної адміністрації, але не є суб`єктом державної реєстрації прав на майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та не має у своїй структурі посадової особи державного реєстратора, який наділений повноваженнями проведення державної адміністрації прав, ведення Державного реєстру. Крім цього, земельна ділянка із кадастровим номером 5921281300:11:008:0003 розташована в межах с. Лукашівка Великописарівської /колишньої Дмитрівської сільської ради/ селищної ради Охтирського району Сумської області, розпорядником якої відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України є сільські, селищні, міські ради, тому ця земельна ділянка площею 2,00 га передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства рішенням Дмитрівської сільської ради від 04 лютого 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] ». В зв`язку з цим вважає, що Охтирська районна державна адміністрація є неналежним відповідачем, так як спірна земельна ділянка передана [PERSON] рішенням Дмитрівської сільської ради, яка в подальшому у результаті децентралізації об`єднана із Великописарівською селищною радою / Т. 1 а.с. 57-59/. 08 вересня 2022 року позивач подав уточнену та доповнену позовну заяву, вказавши відповідачами по справі: [PERSON] та Великописарівську селищну раду Охтирського району Сумської області, уточнив позовні вимоги, а саме про визнання протиправним та скасування рішення Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 04 лютого 2019 року про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 5921281300:11:008:0003 загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території села Лукашівка Великописарівського району Сумської області та скасування рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] вказаної земельної ділянки від 06 лютого 2019 року, номер запису про речове право: 30241199, яка здійснена Великописарівською районною державною адміністрацією та припинення права власності [PERSON] на цю земельну ділянку /Т. 1 а.с. 80-85/. 20 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Калантаєнка С.В. подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що проти позовних вимог заперечує, вважає, що вони не підлягають задоволенню, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів протиправності дій відповідача чи іншого порушення закону при виготовленні технічної документації та оформленні прав на земельну ділянку, оскільки сам позивач своєчасно не оформив своє право на земельну ділянку. До того ж саме земельна ділянка відповідача була сформована першою. Спірних питань між суміжними землевласниками не виникало, тому вважає, що права позивача ним не порушені /Т. 1 а.с. 164-165/. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кутовий Я.А., що діє відповідно до договору та ордера /Т. 1 а.с. 68-72/, уточнені та доповнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач пояснив, що в [ADDRESS] проживали його батьки, він у 1986 році купив домоволодіння по сусідству за № 130-А, йому була виділена земельна ділянка площею 40 соток. У 1997 році помер його батько, а у 2012 році померла мати, він користувався їхнім домоволодінням та земельною ділянкою. Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2020 року за ним визнано право власності після смерті батька на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та право на завершення приватизації площею 0,77 га за вказаною адресою. По сусідству з батьківським господарством живе відповідач [PERSON] з 1990-х років. Після вступу судового рішення у законну силу він звернувся до ФОП [PERSON] для виготовлення проекту технічної документації на земельну ділянку, і дізнався від нього, що частина цієї земельної ділянки передана у власність [PERSON] . Вважає, що відповідач порушив його права, оскільки він знав, що після смерті батьків він є спадкоємцем цього майна, тим більш після смерті матері він дозволив йому користуватися городом. До того ж його не повідомляли, що частину земельної ділянки, належної йому, віддали відповідачу [PERSON] , він не погоджував меж земельних ділянок, коли виготовлялася проектна документація. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Калантаєнко С.В., що діє на підставі довіреності /Т. 1 а.с. 120-121/ в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] пояснив про те, що у 2018 році він подав заяву до Дмитрівської сільської ради Великописарівського району, щоб оформили право на землю померлого батька у порядку спадкування та свого господарства, звернувся до землевпорядника сільської ради [PERSON] , який запропонував взяти і сусідню ділянку, яка пустує, оформити одним масивом площею 2,00 га. [PERSON] двічі виїздив на місце, привозили [PERSON] , яка раніше жила по сусідству, при цьому був і [PERSON] , показували межі. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Калантаєнко С.В., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення про те, що позов до [PERSON] заявлений безпідставно, не підтверджений відповідними доказами. Позивач замовчує, що земельна ділянка не була оформлена його батьком, а право власності наступає з моменту державної реєстрації. Батько позивача помер у 1997 році, його дружина, мати позивача, спадщину не прийняла, позивач оформив спадщину на спадковий будинок після смерті матері, тобто пропустив строк звернення для оформлення спадкових прав. Вважає, що звернення позивача до суду є безпідставним, оскільки відповідач [PERSON] нічого в нього не відібрав, земельна ділянка не була оформленою, він офіційно звернувся до компетентних органів, подав заяву та інші документи і отримав земельну ділянку у власність, він нічого не порушив, оскаржуване рішення прийняте сільською радою, а тому він є неналежним відповідачем. Представник відповідача Великописарівської селищної ради Огородній О.В., що діє на підставі довіреності /Т. 2 а.с. 100/ в судовому засіданні позовні вимоги визнав, надав пояснення про те, що 29 липня 2022 року був здійснений виїзд комісії селищної ради на місцем розташування спірної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В результаті огляду встановлено, що сусідня земельна ділянка приватизована [PERSON] , є межові знаки. Також була виміряна земельна ділянка за вказаною адресою, складений відповідний акт, розмір земельної ділянки для будівництва і обслуговування складає орієнтовно 0,12 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,29 га. Згідно шнурової книги батькові [PERSON] було передано у приватну власність 0,60 га, тобто розмір земельної ділянки зменшився за рахунок передачі її [PERSON] . Вважає, що оскаржуване рішення Дмитрівської сільської ради є протиправним, так як при передачі відповідачу земельної ділянки не була врахована думка позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 17 лютого 1986 року, укладеним з [PERSON] , зареєстрованим за реєстровим номером 4, посвідченим секретарем виконавчого комітету Дмитрівської сільської /селищної/ ради народних депутатів Великописарівського району Сумської області / Т. 1 а.с. 12-15, 17-19/. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 21 травня 2020 року № 251 земельна ділянка площею 0, 41 га, яка розташована в с. Лукашівка /якою користувався [PERSON] / виділена [PERSON] рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Леніна від 11 лютого 1986 року, протокол № 1. Правовстановлюючий документ на земельну ділянку сільською радою не видавався /Т. 1 а. с. 16/. Згідно з архівним витягом від 14 лютого 2022 року за № 130/06-50 /із рішення виконкому Дмитрівської сільської ради /рішенням від 15 липня 1993 року за № 26 надано безоплатно у приватну власність [PERSON] , 1925 року народження, мешканцю [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,60 га, під забудову - 0,17 га, сінокосу - 0,10 га / Т. 2 а.с. 39/. В судовому засіданні була оглянута погосподарська книга по Дмитрівській сільській раді Великописарівського району Сумської області, в якій під порядковим номером 96 є запис про те, що [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , має земельну ділянку для будівництва площею 0,17 га /є виправлення у цифрі 1 на 0/, для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га, відповідна копія міститься у матеріалах цієї справи /Т. 2 а.с. 150/. Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2020 року / яке набрало законної сили 21 січня 2021 року/ за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, яка була передана у приватну власність [PERSON] за рішенням Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 17 липня 1993 року за № 26 та визнано за [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,77 га, з них: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,17 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,60 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] / Т. 1 а.с.21-30/. У мотивувальній частині цього рішення вказано, що рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 16 червня 2011 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку / пай/ розміром 2,89 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області, та належала [PERSON] , померлому [INFO] , на підставі сертифікату СМ № 039974 / Т. 1 а.с. 22/. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 08 травня 2020 року № 236 рішенням виконкому Дмитрівської сільської ради від 17 липня 1993 року за № 26 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку [PERSON] площею 0,77 га з них: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,17 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,60 га за адресою: [ADDRESS] . Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не видавався / Т. 1 а.с. 31/. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером 5921281300:11:008:0003, розташована в с. Лукашівка Великописарівського району Сумської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, є приватною. Державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 14 листопада 2018 року [PERSON] , орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держгеокадастру у Великописарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області 04 січня 2019 року / Т. 1 а.с. 32 -33/. З довідки про результати розгляду матеріалу ЄО Великописарівського ВП № 665 від 06 квітня 2020 року, затвердженої в.о. начальника Великописарівського ВП ГУНП в Сумській області Брильом О.В. 13 квітня 2020 року, слідує, що [PERSON] 06 квітня 2020 року звернувся з заявою про те, що сусід [PERSON] самовільно захопив частину території його земельної ділянки та переніс огорожу. У результаті проведеної перевірки ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не встановлено / Т. 1 а.с. 9-10, 88-90/. В матеріалах справи є копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності / рілля/, розташованої в межах населених пунктів за адресою: с. Лукашівка на території Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області, який виготовлений фізичною особою-підприємцем [PERSON] на підставі договору від 19 вересня 2018 року, замовник [PERSON] . Цей проект виготовлений на підставі заяви [PERSON] , рішення двадцять восьмої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 26 липня 2018 року про надання [PERSON] дозволу на розроблення / з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою/ проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель, що знаходяться за адресою: с. Лукашівка Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за результатами розгляду заяви [PERSON] від 18 липня 2018 року. В ході розробки проекту складений акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без дати , підписаний власником земельної ділянки [PERSON] , виконавцем робіт [PERSON] , власником-користувачем суміжних земельних ділянок [PERSON] , представником Дмитрівської сільської ради Таненковим В.О. / Т. 1 а.с. 138-163/. 04 лютого 2019 року на засіданні тридцять другої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області прийняте рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер земельної ділянки 5921281300:11:008:0003 на території Дмитрівської сільської ради за адресою: с. Лукашівка Великописарівського району Сумської області та надання у власність [PERSON] вказану земельну ділянку / Т. 1 а.с. 194-202/. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка з кадастровим номером 5921281300:11:008:0003 площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства в с. Лукашівка Великописарівського району Сумської області належить [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 04 лютого 2019 року; реєстраційний номер 1762750559212; державна реєстрація здійснена 04 січня 2019 року відділом Держгеокадастру у Великописарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області; номер запису про право власності : 30241199, дата державної реєстрації 06 лютого 2019 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень / з відкриттям розділу/, індексний номер: 45471631 від 12 лютого 2019 року , державний реєстратор: Сипко Сергій Дмитрович Великописарівська районна державна адміністрація Сумської області / Т. 2 а.с. 145-148/. 29 липня 2022 року узгоджувальною комісією Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області згідно усної заяви [PERSON] здійснений виїзд на місцевість щодо обміру земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] . Комісією встановлено, що сусідня земельна ділянка перебуває у приватній власності. Комісією проведений обмір земельної ділянки [PERSON] за фактичним землекористуванням, що становить під забудовою орієнтовно 0,12 га, для городу орієнтовно 0,29 га та складена відповідна схема / Т. 2 а.с. 129-130/. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що з 2015 року до 2020 року займав посаду землевпорядника Дмитрівської сільської ради Великописарівського району. [PERSON] у 2018 році подав заяву про надання йому дозволу на розробку документації на земельну ділянку площею 2,00 га, яка була зареєстрована і передана на розгляд сесії. До подачі цієї заяви було зроблене викопіювання, по кадастровій карті ця земельна ділянка не була зайнята. При Дмитрівській сільській раді була комісія, яка перевіряла і готувала документи про передачу земельних ділянок громадянам, потім ці документи розглядалися на засіданні сесії. Він особисто на сесії присутнім не був. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання про те, що він є фізичною особою підприємцем, до нього звернувся [PERSON] для виготовлення технічної документації, надав рішення сільської ради про дозвіл на її виготовлення, викопіювання земельної ділянки, свій паспорт, код. Тоді він виїхав на місцевість і виготовив документацію. Земельна ділянка розташована в межах села. Йому повідомили, що за адресами: [ADDRESS] і [ADDRESS] ніхто не проживає, власники померли, господарства були покинуті, в них ніхто не проживав. Позивач не є власником земельних ділянок, ці відомості перевіряла сільська рада. Він здійснив обмір земельної ділянки площею 2,00 га, в яку повністю відійшов город будинку [ADDRESS] . У 2020 році до нього звернувся [PERSON] для виготовлення документації на земельну ділянку, він повідомив йому, що ця земельна ділянка вже належить [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що у 1980- х роках жила в с. Лукашівка Великописарівського району між будинками [PERSON] та [PERSON]. Її хата була стара, вона купила іншу у цьому ж селі, а свій город 0,55 га віддала відповідачу [PERSON] . Між земельними ділянками сусідів були межі. У минулому році її викликали на старе господарство, приїхав землевпорядник, але ніхто нічого не міряв. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожен окремо підтвердили, що живуть в [ADDRESS] неподалік від [PERSON] та [PERSON] . Межі між їх земельними ділянками відокремлені доріжками. Раніше між ними ніяких спорів з приводу користування землею не було. [PERSON] свою земельну ділянку віддавав у користування [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожна окремо надали показання про те, що в [ADDRESS] постійно проживали: [PERSON] , біля нього - [PERSON] , біля неї - [PERSON] / батько позивача/, потім жив [PERSON] , який ще за життя у 1986 році продав свій будинок [PERSON] , була земельна ділянка 0,41 га. У батька [PERSON] була земельна ділянка площею 0,77 га, по межі між земельними ділянками була сітка, фруктові дерева. У 1975 році відповідач [PERSON] взяв землю у [PERSON] і побудував собі будинок. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв син, позивач по справі, мати спадщину не приймала, відмовилася на користь сина, після смерті у 2012 році матері позивача, він дозволив [PERSON] користуватися земельною ділянкою. [PERSON] згоду на приватизацію землі його батька [PERSON] не давав. Згідно із частиною 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відносини, пов`язані з набуттям громадянами прав на землю, розробленням та затвердженням технічної документації для цього, врегульовані Конституцією України, Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України та Законом України «про Землеустрій». Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право земельної власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них / частини 1-2 статті 78 Земельного Кодексу / далі - ЗК/ України. Згідно із частиною 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на підставі: а/ придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б/ безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в/ приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г/ прийняття спадщини; г/ виділення в натурі / на місцевості/ належної їм земельної частки / паю/. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування/ частини 1- 2 статті 116 ЗК України/. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а/ приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б/ одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в/ одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення / частини 3-4 статті 116 ЗК України/. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [INFO] батька [PERSON] , спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном відповідно до ч.1 статті 549 Цивільного Кодексу Української РСР/, який діяв на час відкриття спадщини/, що вбачається із рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2020 року про те, що він в судовому порядку на підставі рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 16 червня 2011 року отримав право на спадкування земельного паю /частки/. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою / частина 3 статті 46 цього Кодексу/. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом / стаття 1225 ЦК України/. Відповідно до ч. 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи батько позивача [PERSON] у 1993 році безоплатно отримав у приватну власність відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92 / втратив чинність на підставі закону № 139-У від 14 вересня 2006 року/ земельну ділянку площею 0,77 га, з них: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,17 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,60 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] за рішенням Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 17 липня 1993 року за № 26. Проте за життя державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав і помер [INFO] . Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України оформлення речових прав на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Потрібно враховувати вимогу, щодо виконання спадкодавцем за життя активних дій та вимог законодавства щодо приватизації земельної ділянки, а також неможливості завершити процедуру приватизації та реєстрації за собою права власності на землю у зв`язку зі смертю, а тому така земельна ділянка входять до складу спадкового майна. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок"(втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). На підставі абз. 5 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Оскільки дуже часті випадки не завершення процедури приватизації припадають на роки, що передували 01 січню 2013 року і правовстановлюючим документом, який за життя спадкодавець не встиг отримати був саме Державний акт, тому відповідно до законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а тому за спадкоємцем в порядку захисту спадкових прав необхідно визнавати право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця, шляхом здійснення всіх реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією даної земельної ділянки. На підставі викладеного вбачається, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України. Тому якщо громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію (передання у приватну власність, відведення), до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати такої приватизації. Оскільки право власності в особи спадкодавця ще не виникло, вищезазначене унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Тому спадкоємці мають право звертатися до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання документа, що посвідчує право власності на землю на ім`я спадкоємця. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 року № 449 кадастровий номер як обов`язковий реквізитна державних актах на право власності на землю почав присвоюватися лише після 02 квітня 2002 року. Таким чином суд дійшов висновку, що до спадкової маси після смерті батька позивача [INFO] увійшло не тільки домоволодіння за [ADDRESS] , а і приватизована за життя батьком земельна ділянка загальною площею 0,77 га за цією ж адресою, а тому позивач є власником цієї земельної ділянки в порядку спадкування за законом з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Крім цього позивач є користувачем земельної ділянки площею 0,41 га, яка передана йому у користування 11 лютого 1986 року рішенням компетентного на той часу органу, яке не скасоване, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 698/121/19 провадження № 61-7937 св21, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Відповідно до частини 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зокрема, відповідно до положень вказаної норми, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу, яка діяла на час прийняття оспорюваного рішення Дмитрівської сільської ради. Разом з тим, відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності. Законом, який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, є Закон України «Про землеустрій». Згідно ст. 25 вказаного Закону, документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Одним з видів документації з землеустрою є зокрема технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з частинами 9-11 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до пунктів 2.1, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, /Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства № 127 (z1142-21) від 13 серпня 2021 року/, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Як убачається з матеріалів справи, при виготовленні [PERSON] технічної документації акт прийому-передачі межових знаків на зберігання без дати позивачем [PERSON] не погоджувався / Т. 1 а.с. 149/. При цьому судом враховано, що згідно з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 61-8450 св18, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Разом з тим, в даному випадку ця обставина має суттєве значення, оскільки вона випливає із спору між сторонами і порушенням законних прав позивача. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам і юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а/ визнання прав; б/ відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; г/ визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ/ відшкодування заподіяних збитків; д/ застосування інших, передбачених законом, способів. Судом установлено, що площа земельної ділянки, успадкованої позивачем після смерті батька, зменшилася. Цей факт підтверджений актом узгоджувальної комісії Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 29 липня 2022 року, яка є в даному випадку компетентним органом, і діяла відповідно до вимог статті 158 ЗК України / Т. 2 а.с. 129/. Тому доводи відповідача [PERSON] та його представника суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні достовірно установлено, що позивач своєчасно успадкував спадщину після померлого батька, набув права власності на спадкове майно, зокрема, житловий будинок [ADDRESS] та приватизовану земельну ділянкою площею 0,77 га. Рішенням Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 04 лютого 2019 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] без відому позивача, погодження з ним меж та за рахунок площі його земельної ділянки. Тому це рішення прийняте з порушенням норм законодавства, а тому є протиправним і підлягає скасуванню. За висновками Європейського Суду з прав людини, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави /пункт 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02/. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та не буде ускладнений у разі виконання судового рішення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Позивач при зверненні до суду заявив дві вимоги немайнового характеру, тому розмір судового збору при зверненні до суду з цим позовом становив 1984,80 грн, виходячи з розміру 992,40 грн х 2, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Проте позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду відповідно до п.п. 9,10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи та учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 1 категорії /Т. 1 а.с. 8/. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом задоволені позовні вимоги позивача у повному обсязі, тому з відповідачів необхідно стягнути судовий збір на користь держави в рівних долях. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Представник відповідача Великописарівської селищної ради до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав в повному обсязі /Т.1 а.с. 119/. З урахуванням задоволення позову та визнанням позовних вимог відповідачем Великописарівською селищною радою до початку розгляду справи по суті відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, стягненню з неї на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок). З [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Outcome: approved