Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ 04 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості, яка виникла за кредитним договором № ІКАPNAІG.228394.001 від 13 лютого 2014 року у сумі 227 917,38 грн. та судові витрати по справі у розмірі 3 418,78 грн. У обґрунтування позову позивач зазначив, що 13 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ІКАPNAІG.228394.001, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 126 143,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] було укладено договір поруки № РХ029031.228406.001 від 13 лютого 2014 року, згідно якого [PERSON] поручився перед Банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Банк\~свої зобов`язання по наданню кредиту\~виконав у\~повному обсязі.\~Однак,\~ [PERSON] \~не виконав\~належним чином\~умови договору\~і станом\~на 06\~березня 2019\~року має\~заборгованість \~227\~917,38\~грн.,\~з яких:\~121\~137,97\~грн.\~ сума\~заборгованості по\~тілу кредиту,\~92\~398,\~88\~грн.\~ сума\~заборгованості по\~відсоткам,\~14\~380,53\~грн.\~ сума\~заборгованості по\~комісії.\~06\~березня 2019\~року\~між ПАТ\~«Всеукраїнський Банк\~Розвитку» та\~ТОВ «ГЛОБАЛ\~СПЛІТ»\~укладено Договір\~№ 146\~про відступлення\~прав\~вимог,\~у тому\~числі й\~за Кредитним\~договором №\~ІКАPNAІG.228394.001\~від 13\~лютого 2014\~року.Тому, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку вищезазначену суми заборгованості за договором та судові витрати. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року позов задоволено в повному обсязі. 16 листопада 2021 року представник відповідачів адвокат Лошаков Є.М. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 25 лютого 2022 року заява представника відповідачів-адвоката Лошакова Є.В. про перегляд заочного рішення задоволена, справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Представник відповідачів адвокат Лошаков Є.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що позивачем не доведено право вимоги на кредит, оскільки в матеріалах справи наявна неналежним чином завірена копія договору відступлення права вимоги № 146 від 06.03.2019 року. В матеріалах справи відсутній додаток № 1 до договору № 146, у зв`язку з чим не видно чи дійсно ВБР було продано позивачу право вимоги за кредитним договором. Також вважає, що заборгованість за кредитним договором виникла не з вини відповідачів. На момент укладання договору відповідачі проживали у м. Донецьк. З початком антитерористичної операції всі відділення ВБР припинили роботу, у зв`язку з чим відповідач перестав сплачувати щомісячні платежі. Крім того, 28.09.2014 році при спробі відповідачів виїхати з м. Донецька озброєнні чоловіки з ополчення «ДНР» забрали у нього документи та автомобіль. За фактом угону він повідомив поліцію, однак осіб які вчинили дане кримінальне правопорушення не знайдено. Зазначив, що відповідачі не були належним чином повідомлені про правонаступництво. Крім того, вважає, що позивачем невірно обрахована сума заборгованості. Так відповідно до ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банки та інші фінансові установи, зобов`язані скасувати особам які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводиться антитерористична операція. Відповідачі є внутрішньо переміщеними особами, отже стягнення заборгованості за відсотками та заборгованість по комісії є незаконним. Вислухав сторони, дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних обставин. Правовідносини по даній справі регулюються\~Цивільним Кодексом України. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частиною першою\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до положень\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України\~передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами\~ст. 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNАІG.228394.001, за умовами якого ПАТ «ВБР» надало відповідачу кредит в сумі 126 143 грн. за процентною ставкою 15,5 % річних з терміном користування кредитом до 12 лютого 2019 року для придбання автомобіля BYD S6, 2013 року випуску. Сторони погодили, що додатками до кредитного договору № IKAPNАІG.228394.001 від 13 лютого 2014 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] виступають Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (додаток № 1) та Графік погашення заборгованості (додаток № 2). \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~п.\~2.5\~кредитного договору\~визначено обов`язок\~відповідача надавати\~банку кошти\~для оплати\~кредиту відповідно\~до графіку,\~який є\~додатком №\~2\~до кредитного\~договору.\~Пунктом 2.4\~кредитного договору\~передбачено,\~що період\~оплати кредиту,\~комісій та\~процентів:\~з 01\~по 10\~число кожного\~поточного місяця,\~починаючи з\~дати підписання\~даного договору.\~При несплаті\~кредиту,\~комісій та\~процентів у\~визначений строк,\~вони вважаються\~простроченими ( а.с. 19-21). 13 лютого 2014 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено договір поруки № PX029031.228406.001, згідно з яким остання надає поруку перед ПАТ «ВБР» за виконання [PERSON] (боржником) зобов`язань за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник (а.с. 26). Відповідно до договору застави рухомого майна від 13 лютого 2014 року, укладеного між [PERSON] (заставодавцем) та ПАТ «ВБР», сторони досягли згоди про надання заставодавцем в заставу майна, а саме автомобіля марки BYD S6, 2013 року випуску, в забезпечення виконання його зобов`язань перед заставодержателем (а.с. 26-28). 06 березня 019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» було укладено договір № 146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого сторони узгодили, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором ( а.с. 38, 39). Згідно витягу з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги, вбачається, що до нового кредитора, який є позивачем у справі, перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № IKAPNАІG.228394.001, укладеним 13.02.2014 року з [PERSON] (а.с. ). У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору заборгованість відповідачів, відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту станом на 06 березня 2019 року становить 228 786,32 грн., з яких: сума поточної заборгованості за кредитом складає 121 137,97 грн., сума заборгованості по відсоткам 92 398,88 грн., комісія 14\~380,53 грн., заборгованість за штрафами або пені 868,74 грн. ( а.с. 5-18). Відповідно до довідки про стан кредитної заборгованості станом на 29 липня 2020 року становить 227 917, 38 грн., з яких: сума поточної заборгованості за кредитом складає 121 137,97 грн., сума заборгованості по відсоткам 92 398,88 грн., комісія 14\~380,53 грн. Доказів на спростування суми заборгованості, відповідачами суду не надано. За змістом ст.ст. 77,78 ЦПК України\~належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 12, ч. 1 ст. 81,\~84 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вищенаведені докази підтверджують виникнення у позивача права вимоги до відповідачів за кредитним договором № IKAPNАІG.228394.001 від 13.02.2014 року. Доводи представника відповідача щодо неповідомлення відповідачів про заміну кредитора не впливають на дійсність права вимоги чи недійсність відступлення права вимоги, оскільки відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. \~ \~ \~ \~ \~ Наслідками\~неповідомлення боржника\~є відповідальність\~нового кредитора\~за ризик\~настання несприятливих\~для нього\~наслідків і\~визнання виконання\~боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається представник відповідача, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 по справі №278/1679/13-ц. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові КЦС ВС від 06.02.2019 року у справі №361/2105/16-ц. На підтвердження розміру заборгованості, позивачем надано розрахунок заборгованості на момент укладення договору про відступлення прав вимог № 146 від 06 березня 2019 року із зазначенням дат виникнення заборгованості за кредитним договором, який відповідачами спростований не був. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ Щодо доводів представника відповідача про невірне нарахування суми заборгованості, незаконне стягнення відсотків та комісії з посиланням на ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд виходить з наступного. Законом України\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції» визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Статтею 2 цього Закону\~запроваджено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Зокрема, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Водночас норми вказаного\~Закону\~не скасовують необхідності повертати суму основної заборгованості за кредитами чи позиками, процентів та комісій за користування кредитом. Вимога щодо стягнення з відповідачів штрафів або пені позивачем не заявлялась. Щодо посилання представника відповідачів на те, що невиконання умов договору сталося не через провину відповідачів, а внаслідок форс-мажорних обставин. Дійсно, за загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617\~Цивільного кодексу України). Тобто, можна звільнити від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. ВС в\~постанові від 25 січня 2022 р. № 904/3886/21\~зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. При цьому той факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що їх наявність може бути засвідчена відповідним компетентним органом. Аналогічного висновку дійшов і ВС й у постанові від 16 липня 2019 р. у справі N 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку. Представником відповідачів даний факт доведено не було, також суду не надано жодного доказу на підтвердження факту незаконного заволодіння транспортним засобом [PERSON] , звернення до правоохоронних органів з приводу незаконного заволодіння, звернення до ВБР чи страхової компанії з повідомленням про незаконне заволодіння транспортним засобом. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3 418,76 грн., сплачений останнім при подачі\~позову.

Outcome: approved