Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 32815,35 грн., витрат на проведення експертної оцінки у розмірі 1000,00 грн., витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. та судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що 20.10.2017 об 11 год. 10 хв. на вул. В. Лобановського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] та перебував під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» та перебував під керуванням [PERSON] . Інспектором 1р. 1б. УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Авраменко І.В. відносно [PERSON] було складено протокол БД№439820 про порушення нею вимог п.п. 2.3б, 10.3 Правил дорожнього руху України та притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2018 провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Відповідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ від 20.02.2018 №82/02-8 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , становить 32507,58 грн. Позивач вважає, що відповідач винний у настанні дорожньо-транспортної пригоди, відтак зобов`язаний відшкодувати йому матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 32815,35 грн. та витрати на проведення експертної оцінки у розмірі 1000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.12.2020 задоволено заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про заміну неналежного відповідача та залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, постановлено замінити відповідача у справі, а саме відповідача [PERSON] на належного відповідача ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» та залучити до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ «Страхова компанія «КИЇВ РЕ». 15.02.2021 до суду надійшов відзив, у якому відповідач ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» заперечив проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки позивач не надав жодних належних та допустимих доказів вини співробітника ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не обґрунтував наявність втрати товарної вартості транспортного засобу. Крім того, відповідач зазначив, що при наявності належних та допустимих доказів вини саме водія ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» позивач мав звернутись з позовом до ТОВ «Страхова компанія «КИЇВ РЕ», як страховика цивільно-правової відповідальності , або ж до МТСБУ. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони та інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, заяв чи клопотань про розгляд справи у їх відсутність або про відкладення судового засідання до суду не надходили, своїх представників до суду не направили. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Матеріали справи свідчать, що 20.10.2017 об 11 год. 10 хв. на вул. В. Лобановського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , який перебував під керуванням [PERSON] . Транспортний засіб марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Транспортний засіб марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.10.2017, водій [PERSON] , виконуючи свої трудові обов`язки, перебував за кермом транспортного засобу марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , на підставі Подорожнього листа ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» від 20.10.2017 №741396, Наказу ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» від 23.07.2012 №25-П. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.10.2017, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТОВ «Страхова компанія «КИЇВ РЕ», поліс №АК2687093. Інспектором 1р. 1б. УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Авраменко І.В. відносно [PERSON] було складено протокол БД№439820 про порушення нею вимог п.п. 2.3б, 10.3 Правил дорожнього руху України та притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2018 провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ від 20.02.2018 №82/02-8 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , становить 32507,58 грн. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За приписам п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. При цьому, абзацом 1 пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. Абзацами 3, 4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до абзаців 1, 3 п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Із постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2018 вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, відомості щодо встановлення вини водія транспортного засобу марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.10.2017, відсутні. Інших доказів на підтвердження вини водія транспортного засобу марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.10.2017, матеріали справи не містять. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено, що водій [PERSON] , виконуючи свої трудові обов`язки та керуючи транспортним засобом марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант`Власика С.І., винен у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.10.2017, та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі. Оскільки суд у задоволенні позовних вимог відмовляє, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed