Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що з відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач визнав себе батьком дитини відповідно до п.1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України шляхом подання спільної заяви до органу державної реєстрації, про що свідчить запис у Свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданому Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 25.05.2017 року Враховуючи те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина і він перебуває на повному її утриманні, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не викликалися. Позивачка на адресу суду спрямувала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відзиву на позов від відповідача не надійшло, а отже він не скористався своїм правом подачі відзиву у встановлений строк, відповідно до ухвали судді про відкриття провадження у справі. Згідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.05.2017 року, виданого Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, де батьком [PERSON] , [INFO] , записано відповідача, - [PERSON] ( [NUMBER] ). Згідно довідки № 312 від 30.06.2022 року, виданої Виконавчим комітетом Медведівської сільскої ради Черкаського району, Черкаської області, встановлено що син сторін зареєстрований та мешкає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (ас 1-4,8). Дитина знаходиться на утриманні позивачки, доказів на спростування цього відповідачем також не надано. Крім того, належних і допустимих доказів на спростування факту батьківства відповідачем суду не надано. А відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Як передбачено\~ст.\~182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи справу по суті суд бере до уваги, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження свого матеріального стану, стану здоров`я, наявності утриманців чи інших підстав неможливості сплачувати аліменти на утримання сина. Напроти, позивачка стверджує, що відповідач інвалідом не є, працює заступником начальника пожежної частини в 2ДПРЗ ГУ ДСНС в Миколаївській області та має стабільне та регулярне джерело доходу. Тим самим, зобов`язаний та взмозі сплачувати аліменти в законодавчо визначеному розмірі, якій збігається із вимогами позивачки. Суд, оцінюючи докази в їх сукупності та враховуючи, що відповідач матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку не надає, що порушує право дитини на достатнє матеріальне забезпечення, а також з урахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, з урахуванням її віку та потреб, вважає необхідним стягнути з нього аліменти в розмірі однієї чверті від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, що корелюється з вимогами ст. 182 СК України, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім і співмірним з матеріальними потребами обох сторін та дитини. На підставі викладеного та,

Outcome: approved