Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовом [PERSON] до Національного органу інтелектуальної власності України в особі Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» ( Укрпатент), [PERSON] , за участі третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг від 03 лютого 2021 року [NUMBER] та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що він згідно свідоцтва, виданого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України на знак і товарів та послуг [NUMBER] від 10 жовтня 2012 року позивач зареєстрував в установленому Законом порядку права на торговий знак з позначенням « [INFO] ». Також, Позивачу було видано свідоцтво України № [NUMBER] від 25 квітня 2018 року на торговий знак « [INFO] » для товарів і послуг, віднесених до 12 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (надалі - МКТП), а саме: човни, надувні човни. Згідно виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг [NUMBER] від 12 вересня 2016 року зазначено, що [PERSON] зареєстрував ТМ «МЕГА» 10 жовтня 2012 року. Товарна група збуту відповідно до класифікації зовнішньо- економічної діяльності належить до 89 групи товарів, а саме : судна, човни та iншi плавучі засоби, 8903 10 надувнi: - 8903 10 10 00 масою не бiльш як 100 кг. кожний - 8903 10 90 00 iншi. КВЕД 30.12. Всі надувні човни виготовляються відповідно Регістру судноплавства України, номер свідоцтва № СВП- 412-3-14-19. Також продукцію ТМ «МЕГА» має сертифікат ЄС згідно з директивою 94/25/EU та директивою 2013/53/EU . Офіційним сайтом продукції ТМ «МЕГА» є https://www.omega-boat.com Таким чином, позивач займається реалізацією та виготовленням надувних човнів, кільових човнів, гребних човнів, моторних човнів. Реалізація по всій території України та ринку ЕС (Болгарія, Німеччина, Литва, Польща). Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вважає, що свідоцтво на знак для товарів та послуг за [NUMBER] від 03.02.2021року, з позначенням «[INFO]», не відповідає частині третьої ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Крім того, державна реєстрація спірної торговельно марки ««[INFO]» за свідоцтвом України № [NUMBER] від 03.02.2021 року була здійснена Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності», з порушенням вимог чинного законодавства України, чим порушує права та охоронювані законом інтереси позивача. Посилаючись на здійснення права на захист свого охоронюваного законом інтересу, позивач просить суд ухвалити рішення про повне задоволення пред`явлених вимог. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Вказаною ухвалою відповідачам встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву та докази на його обґрунтування, а позивачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відзиву на позов подати відповідь на відзив. Разом із позовною заявою представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року було задоволено частково клопотання представника Позивача про забезпечення позову, яким було заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «ХОСТІНГ УКРАЇНА» (03065, м. Київ, бульвар Івана Лепсе, буд. 43 А, кв. 30, ідентифікаційний код 37593550) провадити дії щодо перереєстрації (переделегування) доменного імені «mеgaboat.ua», передачі (трансферу) доменного імені «mеgaboat.ua» іншому реєстратору, видалення доменного імені «mеgaboat.ua » чи скасування його делегування до набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва законної сили. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року було задоволено клопотання представника Позивача про забезпечення доказів, яким було зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОСТІНГ УКРАЇНА» » (03065, м. Київ, бульвар Івана Лепсе, буд. 43 А, кв. 30, ідентифікаційний код 37593550) надати інформацію, що необхідна для розгляду цієї справи. 18 серпня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з викладених в ньому підстав. В судове засідання представники відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відносини, що виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на торговельні марки (знаки для товарів і послуг) в Україні регулюють нормами ЦК України, Господарського кодексу України та Закон України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. За змістом ст.420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема , торговельні марки (знаки для товарів і послуг). Статтею 492 ЦК України, визначено, що торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів. Відповідно до статті 494 Цивільного кодексу України, набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України « Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає відповідну заявку. За змістом ч.1 ст.16 Закону України « Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки. Право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов`язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки. Відомості про комерційне найменування можуть вноситися до реєстрів, порядок ведення яких встановлюється законом Судом встановлено, що 31 березня 2020 року відповідачем [PERSON] було подано заявку № m202006451 до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" (надалі - Укрпатент) щодо реєстрації права власності на торговий знак « [INFO] » для товарів і послуг, віднесених до 12 (дванадцятого) класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (надалі - МКТП). 27 квітня 2020 року представником позивача було направлено претензію відповідачу [PERSON] щодо припинення використовувати торговий знак « [INFO] », однак дана претензія було залишена без відповіді. 20 липня 2020 року Представником [PERSON] в інтересах Позивача було направлено повідомлення до Укрпатенту, щодо припинення дій у державній реєстрації на знак для товарів та послуг. У відповідь Укрпатентом було надано лист вих. №10197/2020 від 29 липня 2020 року, в якому було зазначено про залучення вищевказаного повідомлення, до матеріалів заявки в якості заперечень та вказано про необхідність сплатити сбір у розмірі 2000 грн.00 коп. за подання заперечень у відповідності до п. 5 Порядку подання зборів за дії пов`язаних з охорону прав на об`єкти інтелектуальної власності затвердженого Постановою КМУ 23.12.2004 року. №1716. З огляду на вказане 10 серпня 2020 року, представником Позивача було сплачено 2000 грн. 00 коп. за подання заперечення проти реєстрації даної заявки № m202006451. Однак, всупереч положенням ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», Укрпатент листом від 10 лютого 2021 року вих.3296/2020 відхилив заперечення подані Позивачем та зареєстрував за [PERSON] свідоцтво на знак для товарів та послуг за [NUMBER] від 03.02.2021року, з позначенням «[INFO]». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб. Відповідно до ст. 489 ЦПК України правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить в оману споживачів щодо справжньої її діяльності. Фірмове найменування має своїм призначенням індивідуалізацію даного підприємства, передусім виокремлення його підприємницької чи будь-якої іншої діяльності. Така індивідуалізація необхідна для підкреслення, пропаганди якісних ознак діяльності, збереження, розвитку та правової охорони фірмового найменування. При цьому правова охорона фірмового найменування передбачає захист ділової репутації підприємства, його престижу, авторитету. Ділова репутація досягається зусиллями колективу, його розумінням потреб ринку, зокрема, споживачів, умінням організувати підприємницьку діяльність, підприємливість свого бізнесу. Все це спонукає користувача фірмового найменування оберігати свою назву, тобто престиж фірми. При цьому прагнення оберігати престиж фірми йде двома шляхами. Перший - це заборона використовувати такі самі найменування іншим особам, тобто, протидіяти неправомірному посяганню на престиж, ділову репутацію фірми. Крім того як встановлено судом, 31 березня 2020 року відповідачем [PERSON] було подано заяву № m202006451 про реєстрацію позначення «[INFO]», в якості знака для товарів і послуг, на підставі якої Державним підприємством "Український інститут інтелектуальної власності" 03 лютого 2021 року внесено відомості про видачу відповідачу [PERSON] свідоцтва на знак для товарів і послуг за [NUMBER] Так, реєстрація торгівельної марки розпочинається після подання відповідної заявочної документації: заявка, перелік класів, зображенняторгівельної, квитанція про оплату збору, довіреність (у випадку подання заявки представником). При підготовці документів слід керуватися Наказом Держпатенту № 116 від 28.07.1995 р. «Правила складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг» (далі- Правил). На етапі встановлення дати поданні заявки перевіряються заявлені відомості заявника, зображення знаку, перелік класів та сплата збору за подання заявки. Якщо усі необхідні умови виконані, заявнику надсилається повідомлення про встановлення дати подання заявки. Надалі здійснюється формальна експертиза заявки торговельну марку, за якою здійснюється перевірка поданих документів на відповідність чинному законодавстві України. Перелік даних та документів, що перевіряються на формальній експертизі, визначені у розділі 4.2. Правил. По факту, на даному етапі перевіряється чи відповідає подана заявка усім формальним признакам щодо складання документації, не здійснюючи перевірку по суті. Наступний етап - експертиза заявки по суті, або кваліфікаційна експертиза. Даний етап є основним у реєстрації торговельної марки й завершальним, у випадку проходження якого торговельна марка має бути зареєстрована. Також перевіряються чи не зображує заявлений знак виключно державні герби, прапори та емблеми; офіційні назви держав; емблеми, скорочені або повні найменування міжнародних міжурядових організацій; офіційні контрольні, гарантійні та пробірні клейма, печатки; нагороди та інші відзнаки, або чи не є схожим з ними настільки, що їх можна сплутати. Здійснюється перевірка позначення щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони, зазначених у пунктах 3, 4 статті 6 Закону. Перевіряється, чи не є заявлене позначення таким, що: не має розрізняльної здатності; є загальновживаним як позначення товарів певного виду; є загальновживаним символом і терміном; вказує на вид, якість, кількість, властивості, склад, призначення, цінність товарів і/або послуг, а також на місце і час їх виготовлення чи збуту; є оманливими або таким, що може ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу. Відповідно до положень статті 499 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Згідно із статтею 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15.12.1993 № 3689-XII встановлено, що будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. Порушенням прав власника свідоцтва вважається також використання без його згоди в доменних іменах знаків та позначень, вказаних у пункті 5 статті 16 цього Закону. На вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки. Власник свідоцтва може також вимагати усунення з товару, його упаковки незаконно використаного знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати, або знищення виготовлених зображень знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати. Вимагати поновлення порушених прав власника свідоцтва може за його згодою також особа, яка придбала ліцензію. Відповідно до п. «а», «в» п. 1 ст. 19 Закону свідоцтво на знак для товарів і послуг може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони; видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. У відповідності до ч. 1-3 ст. 5 Закону правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом. Відповідно до ч. 2, 3 ст.6 Закону не можуть одержати правову охорону позначення, що можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу. Не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності. Згідно з ч. 2, 5 ст. 16 Закону свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати. Порядок визначення схожості позначень, зареєстрованих в якості знаків для товарів і послуг регулюється Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України №116 від 28.07.1995 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за № 276/812 (в редакції наказу Держпатенту № 72 від 20.08.1997) (далі - Правила). Згідно з п. 4.3.2.4 Правил позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати із іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів. При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень. Пунктом 4.3.2.5 Правил передбачено, що при встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги. Для такої однорідності слід врахувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів. Відповідно до п. 4.3.2.6 Правил при встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість, і таку схожість позначень необхідно оцінювати у сукупності або комплексно. Згідно з п. 4.3.1.9. Правил до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. 14.10.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» від 16.06.2020 № 703-ІХ (далі - Закон про НОІВ), яким визначено повноваження Національного органу інтелектуальної власності. Відповідно до статті 1 Закону Національний орган інтелектуальної власності (далі - НОІВ) - державна організація, що входить до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, визначена на національному рівні Кабінетом Міністрів України як така, що здійснює повноваження у сфері інтелектуальної власності, визначені цим Законом, іншими законами у сфері інтелектуальної власності, актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та статутом, і має право представляти Україну в міжнародних та регіональних організаціях. Частиною 1 статті 3 і Закону передбачено, функції НОІВ виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 2 розділу II Закону про НОІВ «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що НОІВ є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом. За змістом частини другої статті 21 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» до владних повноважень, делегованих НОІВ, належить, зокрема, опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі. Відтак, у зв`язку з внесеними змінами до законодавства функції Міністерства як Установи у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг були частково передані НОІВ, зокрема, у сфері опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення відомостей до Реєстру. Таким чином, Законом про НОІВ запроваджено дворівневу систему державного управління у сфері інтелектуальної власності: створення Національного органу інтелектуальної власності України (НОІВ) як юридичної особи публічного права, що належить до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства (Мінекономіки); при цьому Мінекономіки забезпечуватиме формування та реалізуватиме державну політику в сфері інтелектуальної власності, а НОІВ виконуватиме окремі публічні функції (владні повноваження) з реалізації державної політики (видача охоронних документів (патентів, свідоцтв) на об`єкти права інтелектуальної власності). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2020 р. № 1267-р «Про Національний орган інтелектуальної власності» на виконання підпункту 1 пункту 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 16 червня 2020 р. № 703-ІХ Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" визначено, що: державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" виконує функції Національного органу інтелектуальної власності (п. 1); це розпорядження набирає чинності одночасно із Законом України від 16 червня 2020 р. № 703-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" (пункт 2). Верховний Суд у своїх постановах від 19 листопада 2020 року у справі №910/2318/16, від 09 лютого 2021 року у справі № 910/6518/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 910/21300/17 виклав правову позицію у питанні щодо процесуального правонаступництва Національного органу інтелектуальної власності. Зокрема, Верховний Суд вказав на те, що згідно з пунктом 2 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності», НОІВ є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політки у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом. На підставі викладеного слід дійти висновку, що свідоцтво України на знак для товарів і послуг може бути визнаним недійсним за наявності відомостей в Україні щодо фірмового найменування до дати подання до Установи заявки на реєстрацію позначення щодо таких же або споріднених товарів і послуг, які є схожими настільки, що їх можна сплутати, ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу та чи є торговельна марка за спірним свідоцтвом такою, що не відповідає умовам надання правової охорони. Також знайшли своє підтвердження доводи Позивача про те, що рішенням Солом`янського районного суду від 09.03.2021р. у справі № 760/16940/20-ц, та рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.03.2021р. у справі 191/3312/20, якими встановлено факт неправомірного використання відповідачем 2 торговельного знаку « [INFO] », оскільки таке порушення відбулось до дати видачі оспорюваного свідоцтва. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд також звертає увагу на те, що відповідач 2 реалізовував виготовлену продукції без підтвердженої документації до отримання оспорюваного свідоцтва. Відсутність сертифікації виготовленої продукції для подальшої реалізації на ринках збуту, спричиняє шкоду як для виробника так і споживачам. Державний департамент морського і річкового транспорту України наказом "Про визначення Головного органу по сертифікації систем якості, систем управління якістю Мінтрансу в галузі водного транспорту" від 20.01.2003 р. № 14, призначив Регістр судноплавства України Головним ( надалі - РСУ) органом по сертифікації систем якості, систем управління якістю Мінтрансу в області водного транспорту і пов`язаних з ним видах діяльності.. Згідно з пунктом шостим Положення про Регістр судноплавства України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1998 №814, одним з головних завдань Регістру судноплавства України є розроблення та затвердження правил і технічних вимог щодо забезпечення виконання умов безпеки плавання суден, охорони життя і здоров`я пасажирів, суднових екіпажів, збереження вантажів, що перевозяться, екологічної безпеки суден тощо. Відповідно до свідоцтва про відповідність підприємства виданого Регістром судноплавства України № СВП-412-3-61-18 від 31.05.2018р. ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з виготовлення надувних човнів маркованих торговим знаком « [INFO] ». Зокрема, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 06.09.2016р . [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець з виготовлення малих суден, за КВЕД 30.11 будування суден і плавучих конструкцій. Листом РСУ №41.9-304 від 23.02.2021р. зазначено, що за результатами перевірки ФОП [PERSON] про видані [PERSON] сертифікати на малі судна, які побудовані ФОП [PERSON] починаючи з 2013 року на день надання відповіді на запит, жодного сертифікату на малі судна побудованого [PERSON] . [PERSON] видано не було. Також знайшли своє підтвердження доводи представника Позивача, що сертифікат від 21.11.2012р. №102-3-12223-12 на малі судна виданий без дійсного свідоцтва як фізичної особи підприємця, що порушує права Позивача. Дані обставини свідчать про наявність на ринку несертифікованої продукції, які виробляв ФОП [PERSON] та реалізовував [PERSON] за допомогою сайту [INFO], що підтверджується та скріншотами з офіційного сайту megaaboat.ua із зображенням човнів маркованих ТМ «MEGA» незважаючи про існування на ринку аналогічної продукції та назви зареєстрованої Позивачем, ще в 2012р. Згідно із Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» вказано, що до торговельних марок, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товарів, послуг або особи, яка виробляє товар чи надає послугу, належать позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг, з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що у процесі використання як знака воно не виключає небезпеку введення в оману споживача. Отже, оскільки є небезпека введення споживача в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу а саме реалізації Відповідачем несертифікованої продукції, не можуть одержати правову охорону позначення відповідно до ч. 2, 3 ст.6 Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У жовтні 2021 року представником позивача було подано клопотання про долучення до матеріалів справи висновку судового експерта складений [PERSON] . Центру судових і спеціальних експертиз Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки і судових експертиз Служби безпеки України №401/1 від 11.10.2021 року. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз (ч. 2 ст. 106 ЦПК України).

Outcome: approved