Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

28.01.2021 АТ КБ «Приватбанк» (надалі - Банк) звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 26.09.2018. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Вказує, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів відповідач станом на 16.08.2021 має заборгованість - 213 038,86 грн, яка складається з: 187 400,04 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 187 400,04 - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 25 638,82 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія. Згідно відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2022 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті. 29.10.2021 у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю відомостей щодо отримання судової повістки про виклик у судове засідання розгляд справи відкладено на 11 год. 40 хв. 30.11.2021. 30.11.2021 у зв`язку із неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 12 год. 30 хв. 31.01.2022. 31.01.2022 у зв`язку із неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 11 год. 30 хв. 23.03.2022. 15.03.2022 представник відповідача - адвокат Белінський В.А. подав відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає таке: - надані позивачем копії анкет-заяв, паспорту споживчого кредитування є неналежними, недопустими доказами відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, оскільки не засвідчені належним чином. Посилання позивача на укладення сторонами кредитного договору шляхом його підписання на планшеті позивача також не заслуговують на увагу, оскільки письмова згода відповідача, у якій би містилися зразки відповідного аналога його власноручного підпису, відсутня в матеріалах справи, останній такої не надав; - матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача про те, що позивачем відповідачу був відкритий кредитний рахунок та видана його кредитна картка і про її отримання останнім, відсутні докази встановлення відповідачу кредитного ліміту та його погодження; виписка по рахунку не є первинним бухгалтерським документом. Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.03.2022. 23.03.2022 справу знято з розгляду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, пошкодженням адміністративної будівлі Дарницького районного суду м. Києва, а також у зв`язку із перебуванням судді Курічової В.М. у щорічній відпустці. 03.08.2022 у зв`язку із неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 10 год. 50 хв. 20.09.2022. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи; подав клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи на підставі наявних письмових доказів, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи; причину неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно із витягом зі статуту позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», а випискою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. 26.09.2018 відповідач підписав анкету-заяву №б/н, у якій підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір). Згідно з наданою довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] 13.01.2017 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 03.02.2020 встановлений кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн, який 11.05.2021 зменшений до 0,00 грн. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 26.09.2018 відповідач станом на 16.08.2021 має заборгованість - 213 038,86 грн, яка складається з: 187 400,04 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 187 400,04 - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 25 638,82 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було видано чотири кредитні картки, 13.01.2017-07/18, 03.11.2017-10/18, [NUMBER] , [NUMBER] . З наданих матеріалів справи також вбачається, що 26.09.2018 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Крім того, 26.09.2018 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, якій зазначено: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; розмір процентної ставки за користування кредитом, порядок та строки сплати процентів за користування кредитом, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання, тощо. Таким чином, між сторонами шляхом підписання анкети-заяви від 26.09.2018 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку укладено кредитний договір. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази дійшов висновку про задоволенню позову повністю з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Представник відповідача вважає, що позивач не дотримався вимог ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України, оскільки такий договір підписаний на планшеті. Відповідачем, при підписанні договору на планшеті, не надавалась письмова згода, у якій би містилися зразки відповідного аналога його власноручного підпису. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних зразків. Приписи ч. 3 ст. 207 ЦК України не містять обов`язкової вимоги щодо можливості використання іншого аналогу власноручного підпису тільки в разі письмової згоди сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних зразків. З урахуванням викладеного, таким аналогом може бути, зокрема, цифровий власноручний підпис фізичної особи, який можливо створювати на екрані електронного сенсорного пристрою. Отже, позивач дотримався вимог до письмової форми правочину, які встановлені вимогами ст. 207 ЦК України. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Отже, з доданих до позову доказів суд установив, що станом на 16.08.2021 відповідач має заборгованість за договором б/н від 26.09.2018 у розмірі 213 038,86 грн (що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості), яка складається з: 187 400,04 грн - заборгованість за поточним тілом кредита, яка не перевищує встановлений йому кредитний ліміт за рахунком; 25 638,82 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Отже, позивач довів, що банк надав відповідачу кредитні кошти, встановив ліміт на картку, який змінювався у період користування кредитним коштами, відповідач здійснював певні операції з кредитними коштами (проводив перекази через додаток Приват24, знімав готівку в банкоматах, тощо), однак не надавав своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Тому доводи представника відповідача, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачу був відкритий кредитний рахунок, встановлений ліміт, видана картка є необґрунтованими. Крім того, суд звертає увагу на те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Розділом ІІІ ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» врегульовані питання щодо організації бухгалтерського обліку на підприємстві. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним, допустимим доказом факту отримання коштів відповідачем при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, заперечення представника відповідача, що банківська виписка не є первинним бухгалтерським документом ґрунтуються на помилковому тлумаченні зазначених вище норм права. Щодо долучених до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку суд зазначає таке. Підписана відповідачем анкета-заява містить посилання на умови та правила, разом із тим, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо підстав нарахування, розміру та порядку сплати процентів. Роздруківка із сайту позивача певних витягів з Умов та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Позивач, звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості просив стягнути з відповідача, крім заборгованості за тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 25 638,82 грн. Оскільки 26.09.2018 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, який містить погоджені сторонами умови кредитного договору, у тому числі процентну ставку та кредитний ліміт, згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, Банк надав розрахунок та банківську виписку по картковому рахунку, які не спростував відповідач, тому суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, в тому числі щодо вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета спору. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, допустимими є докази, які одержані в порядку, який встановлений законом. Представник відповідача зазначає, що надані позивачем докази, в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України є неналежними та недопустимим, оскільки на документах відсутні написи про їх засвідчення: «згідно з оригіналом», дата засвідчення, підписи, ініціали, тощо. Оскільки надані позивачем докази отримані без порушення порядку щодо їх отримання та містять інформацію щодо предмета спору, суд відхиляє як необґрунтовані доводи представника відповідача щодо неналежності та недопустимості доказів із зазначених ним підстав. Щодо стягнення судових витрат. Оскільки позов задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 195,58 грн.

Outcome: approved