Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 13 квітня 2004 року. Окрім нього у будинку зареєстровані відповідачі з дітьми, а саме [PERSON] , [PERSON] та їх діти - [PERSON] та [PERSON] . Зазначено, що умовою реєстрації відповідачів за цією адресою було те, що вони найближчим часом знайдуть в м. Києві собі інше орендоване житло та знімуться з реєстрації. Проте, пройшло майже 12 років та цього не сталось. Відповідачі не беруть участі у проведенні поточних ремонтів будинку. Реєстрація та проживання відповідачів, які не є членами його сім`ї, у будинку порушує його право володіти, користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном. Просить суд ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди у здійсненні права власності та користування будинком [ADDRESS] шляхом виселення та зняття з реєстрації відповідачів та їх неповнолітніх дітей. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду в частині вимоги про виселення. Сторона позивача у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилась, її представника подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність та відмовити у задоволенні позову, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 13 квітня 2004 року (а.с. 10). З позову вбачається, що крім позивача у будинку зареєстровані відповідачі з дітьми, а саме [PERSON] , [PERSON] та їх діти - [PERSON] та [PERSON] . У заяві про уточнення позовних вимог [PERSON] вказав про те, що 22 квітня 2021 року відповідачі разом з дітьми добровільно виселилися з будинку [ADDRESS] , проте з реєстраційного обліку не знялися. З урахуванням заяви уточнення позовних вимог [PERSON] просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності та користування будинком [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації відповідачів та їх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідачів у спірному будинку більше одного року, позивач посилається на письмові докази. У матеріалах справи міститься акт про не проживання особи за місце реєстрації від 18 травня 2021 року, з якого вбачається, що починаючи з 22 квітня 2021 року у будинку [ADDRESS] фактично не проживають [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 38). Згідно з частинами 1, 2 та 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц. Вбачається, що батьки неповнолітніх дітей у квітні 2021 року добровільно виїхали зі спірного будинку, чим визначили на свій розсуд місце проживання дітей з урахуванням їх інтересів. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачі з неповнолітніми дітьми не проживають у спірному будинку більше одного року без поважних причин, а тому останні підлягають визнанню такими, що втратили право користування житлом. Позивач просить зняти відповідачів та їх неповнолітніх дітей з реєстраційного обліку у будинку [ADDRESS] . Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням після набрання законної сили є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідним державним органом. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає 3363 гривні 20 копійок судового збору, по 1681 гривні 60 копійок з кожного.

Outcome: partial