Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу та встановлення факту, відповідно до нотаріального Договору. Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви вказують на те, що 03.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1711. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося, оскільки, за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя виникали постійні непорозуміння, котрі повторюються неодноразово. Із січня 2022 року сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. 22.07.2022 року сторонами було укладено Договір щодо місця проживання та утримання дитини, в якому сторони добровільно вирішили питання з ким із них буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. Оскільки збереження сім`ї є неможливим, просять суд задовольнити їх заяву та ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений 03.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1711, спільну дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком [PERSON] , згідно Договору щодо місця проживання та утримання дитини Серії [NUMBER] від 22.07.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1298. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Однак, надали суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд провести розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, 03.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1711 (Свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] від 03.10.2015 року). Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 19.09.2020 року. Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. По справі встановлено, що 22.07.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір щодо місця проживання та утримання дитини (надалі Договір), в якому сторони добровільно вирішили питання з ким із них буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1298. Так, відповідно до п.1 Договору сторони домовляються, що після розірвання шлюбу, місцем проживання їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] , який несе всі обов`язки щодо утримання та виховання [PERSON] . Пунктом 2 Договору визначено, що мати дитини зобов`язується до досягнення дитиною повноліття надавати на її утримання за домовленістю сторін аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дітей (на час укладення договору 2201 грн.) щомісяця, не пізніше 10 числа кожного місяця. Мати також зобов`язується брати участь у додаткових витратах на Дитину, які пов`язані з особистими обставинами за взаємним погодженням між сторонами розміру цих витрат. Згідно вимог ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а заявники не мають наміру та бажання зберегти шлюб. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що слід розірвати укладений між сторонами шлюб. Однак, стосовно вимоги про встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору щодо місця проживання та утримання дитини від 22.07.2022 року, місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , встановлюється з батьком [PERSON] , суд доходить висновку, що така вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно приписів ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як було вище зазначено, [PERSON] та [PERSON] , укладаючи Договір домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення своїх прав матір`ю, яка мешкатиме окремо від дитини. Зокрема, місцем проживання дитини Батьки визначили місце проживання Батька. Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність даної вимоги з огляду на те, що факт визначення місця проживання дітей заявниками врегульовано самостійно, в добровільному порядку, шляхом укладення відповідного, нотаріально засвідченого договору.

Outcome: partial