Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу - Виробничої одиниці ОКП «ДТКЕ» «Слов`янськтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, що мотивована наступним. Позивач являється виробником та постачальником теплової енергії та знаходиться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації. 04.10.2021 ОКП «ДТКЕ» опублікувало на своєму офіційному веб-сайті www.kpdtke.com.ua в розділі «Публічні договори» (https:// www.kpdtke.com.ua/publichni-dogovori/) текст публічного договору приєднання на послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Відповідач є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов`янськ, фактично користувалася послугами з постачання теплової енергії, однак не в повному обсязі оплачувала вартість спожитих послуг, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за адресою [ADDRESS] . Станом на 01.01.2021 заборгованість відповідача становить 21 492,64 грн. Вказана заборгованість утворилася в період із 01.10.2018 по 01.01.2021, під час якого відповідачка фактично користувалася послугами з опалення. Вказаним діянням порушено право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. Позивач звертає увагу суду на наявне між сторонами зобов`язання, на підставі якого і виникла вищевказана заборгованість в розмірі 21 492, 64 грн, яку і просить з [PERSON] стягнути. Окрім того, просить суд стягнути з [PERSON] нарахований індекс інфляції у сумі 1 531, 34 грн. та 3% річних у сумі 700, 24 грн., що виникли на основі вказаної заборгованості. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи відкладався ухвалами суду від 21.02.2022, 17.03.2022 (на підставі клопотання представника відповідача), 18.04.2022, 25.05.2022, 13.07.2022, 26.07.2022. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилася, пояснень по суті справи, відзиву на позовну заяву - не надала. Про дату, час та місце розгляду даної справи повідомлена належним чином, що стверджується матеріалами справи. Представник відповідача неодноразово просила відкласти розгляд справи, однак, не подала жодних письмових заяв по суті спору. Повторно не з`явилась у судове засідання без повідомлення суду про поважні причини. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Відповідач є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов`янськ та користувалась послугами з постачання теплової енергії, однак не в повному обсязі оплачувала вартість спожитих послуг та має борг за адресою: [ADDRESS] , що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. Так, між сторонами виникли зобов`язальні відносини на підставі договору приєднання, згідно якого за вказаною квартирою закріплено особовий рахунок № [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи квартира [ADDRESS] , належить відповідачці на праві приватної власності (частка Ѕ), що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 279174300 від 12.10.2021. 02 березня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ № 243/1411/2021, яким наказано стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 21 492, 64 грн, нарахований індекс інфляції у сумі 1 531, 34 грн. та 3% річних у сумі 700, 24 грн. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2021 судовий наказ №2-н/243/200/2021 від 02.03.2021- скасовано на підставі заяви [PERSON] у зв`язку з тим, що з 2005 року заявник не мешкає у м. Слов`янськ, послугами з опалення для власних потреб не користувалась, з цього приводу неодноразово зверталась до стягувача із заявою про відмову від послуг. Суд звертає увагу на те, що судовий наказ - це особлива форма судового рішення за результатом розгляду справи в наказному провадженні, тобто ухвала про скасування судового наказу є процесуальним документом суду, яким скасовується лише документ - судовий наказ, але не заборгованість. Таким чином ухвала про скасування судового наказу не скасовує заборгованість та є підставою для звернення з тими ж вимогами про стягнення заборгованості в порядку позовного провадження. Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України «Про теплопостачання» та «Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджені постановою КМУ від 21.08.2019 за № 830 (надалі - Правила). Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у статтях 64, 67 та 68 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Правилами та Законом України «ІІро житлово-комунальні послуги» 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 вказаного закону комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно зі ст. 12 даного закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № І 875-IV від 24 червня 2004 року, який регулює спірні правовідносини, що виникли до 30.04.2019 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІ від 09.11.2017 року, який вступив в дію з 01.05.2019 року, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання послуги з постачання теплової енергії здійснюється виключно на договірних засадах. Самі ж договори укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз. 2 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії" у разі укладення публічних договорів приєднання детальні вимоги до якості послуги та іншу необхідну інформацію (адреса, опалювана площа (об`єм) будинку, максимальне теплове навантаження будинку, наявність чи відсутність індивідуального теплового пункту, наявність чи відсутність вузла (вузлів) комерційного обліку тощо) для кожного багатоквартирного будинку окремо виконавець розміщує на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Вимогами ст. 7 вказаного закону передбачено оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем, в тому числі і з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Суд звертає увагу на те, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Система опалення у квартирі відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку. Непроживання особи у квартирі, що належить їй на праві власності та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі - не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Дана позиція підтримується Верховним Судом у справі № 757/29813/17-ц. Окрім суду, суду не надано належних і допустимих доказів останнього. Оплата послуг з теплопостачання здійснюється з моменту набуття права на квартиру, оскільки ця послуга надається незалежно від наявності мешканців в квартирі (в разі відсутності технічної можливості відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання). Правилами встановлено право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їхню відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Доказів останнього суду не надано. Отже, суд вважає, що сума заборгованості, що виникла за період з 01.10.2018 по 01.01.2021 складає 21492,64 грн. згідно виписки особливого рахунку, на підставі якого надавалися відповідачу послуги з опалення, та є такою, що підлягає стягненню. Частина друга ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Перевіривши нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період 01.10.2018 по 01.01.2021, суд вважає такі обгрунтованими на суму 1531, 34 грн. інфляційних та 700,24 грн. 3 % річних. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення основного боргу на суму 21492, 64 грн, 1531,34 грн інфляційних нарахувань, 700, 24 грн 3 % річних, законний, обґрунтований, тому підлягає задоволенню у повному обсязі. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved