Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив суд визнати квартиру в [ADDRESS] , загальною площею 33,1 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири в [ADDRESS] , загальною площею 33,1 кв.м. В обґрунтування позову посилався на наступне. 14 вересня 2017 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 2219. За період перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти подружжя було придбане наступне майно: Квартира в [ADDRESS] , загальною площею 33,1 кв.м. зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав № ОТ2/2,4-429 від 14.03.2018р. між ТОВ «Данлін» та [PERSON] , довідки ТОВ «Данлін» від 20.01.2020 р., Додатковій угоді від 12.03.2020 р., акту приймання-передачі від 12.03.2020 р. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю, між сторонами не досягнуто. На сьогоднішній день Позивач та Відповідач проживають окремо. Відповідач чинить перешкоди щодо користування спільним майном. Враховуючи зазначене позивач [PERSON] просив його позовні вимоги задовольнити. До суду 19 лютого 2021 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивачка за зустрічним позовом просила ухвалити рішення котрим визнати 57,12% квартири [ADDRESS] вартістю 323000 грн., грошові кошти в розмірі 375260 грн. отримані від продажу автомобіля марки BMW моделі Х5, 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] ; грошові кошти в розмірі 440270 грн. отримані від продажу автомобіля марки TOYOTA моделі LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 току випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] ; грошові кошти в розмірі 271000 грн. отримані від продажу автомобіля марки NISSAN моделі JUKE, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] ; таймер PHILIPS 4С7460/15 - вартістю з ПДВ 1398,90 грн.; кухонний прилад EUROGOLD КР-001 - вартістю з ПДВ 1 грн.; мікрохвильова піч SAMSUNG GE88SSTR/BWT - вартістю з ПДВ 3999,90 грн.; плойка PHILIPS ВНВ864/00 - вартістю з ПДВ 699,90 грн.; холодильник LG GC-B247JMUV - вартістю з ПДВ 26504,91 грн.; кондиціонер SAMSUNG AR09JSFSRWK - вартістю з ПДВ 1499,90 грн.; блендерний Haбip BRAUN MQ9087 - вартістю з ПДВ 4500 грн., праска BRAUN П9188ВК - вартістю з ПДВ 3399 грн.; ваги кухонні TEFAL BC5122V0 - вартістю з ПДВ 727,50 грн.; чайник BRAUN WK300Blakc - вартістю з ПДВ 1199 грн. пральна машинка ELECTROLUX EW6T4R062 - вартістю з ПДВ 10199,90 грн.; вбудована духовка ELECTROLUX 1 KD6P71X - вартістю з ПДВ 19439,90 грн.; вбудована поверхня ELECTROLUX ІРЕ6463КІ - вартістю з ПДВ 15199,90 грн.; холодильник WHIRLPOOL W7911IW - вартістю з ПДВ 11899, 90грн.; пилосос акумуряторний SAMSUNG VS60K6051KW/EV - вартістю з ПДВ 6641, 51 грн., сковорода TEFAL В3260402 б/кр 24 cm. Essential - вартістю з ПДВ 328,31 грн.; холодильник SAMSUNG RB34N544EF/UA - вартістю з ПДВ 16999,90 грн.; мультиварка - PHILIPS HD4731/03 - вартістю з ПДВ 2800 грн.; сковорода BRAUN 7 J700 - вартістю з ПДВ 4291,33 грн.; миша TRUST Yvi FX wireless mouse - blakc моделі 22333 - вартістю 213, 90 грн з ПДВ; пилосос циклонний ROWENTA RO3786 - вартістю з ПДВ 2799 грн., а всього майно на суму - 1 561 273 грн. 56 коп., спільним майном колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . З спільного майна колишнього подружжя виділити в особисту приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (57,12% якої належала до спільного майна вартістю 323000 грн. та 42,88% якої належало [PERSON] на праві особистої власності). З спільного майна колишнього подружжя виділити в особисту приватну власність [PERSON] наступне майно: грошові кошти в розмірі 375260 грн. отримані від продажу автомобіля марки BMW моделі Х5, 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] ; грошові кошти в розмірі 440270 грн. отримані від продажу автомобіля марки TOYOTA моделі LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] ; грошові кошти в розмірі 271000 грн. отримані від продажу автомобіля марки NISSAN моделі JUKE, 2012 току випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] ; таймер PHILIPS НС7460/15 - вартістю з ПДВ 1398,90 грн.; кухонний прилад EUROGOLD КР-001 - вартістю з ПДВ 1 грн.; мікрохвильова піч SAMSUNG GE88SSTR/BWT - вартістю з ПДВ 3999,90 грн.; слойка PHILIPS ВНВ864/00 - вартістю з ПДВ 699,90 грн.; холодильник LG GC-B247JMUV - вартістю з ПДВ 26504,91 грн.; кондиціонер SAMSUNG AR09JSFSRWK - вартістю з ПДВ 1'499,90 грн.; блендерний Haбip BRAUN MQ9087 - вартістю з ПДВ 4500 грн.; праска BRAUN К9188ВК - вартістю з ПДВ 3399 грн.; ваги кухонні TEFAL BC5122V0 - вартістю з ПДВ 727,50 грн.; чайник BRAUN WK300Blakc - вартістю з ПДВ 1199 грн. пральна машинка l-ECTROLUX EW6T4R062 - вартістю з ПДВ 10199,90 грн.; вбудована духовка ELECTROLUX 2KD6P71X - вартістю з ПДВ 19439,90 грн.; вбудована поверхня ELECTROLUX ІРЕ6463КІ - вартістю з ПДВ 15199,90 грн.; холодильник WHIRLPOOL W7911IW - вартістю з ПДВ 11899, 90грн.; пилосос акумуляторний SAMSUNG VS60K6051KW/EV - вартістю 6641, 51 грн., сковорода TEFAL В3260402 б/кр 24 cm. Essential - вартістю з ПДВ 328,31 грн.; холодильник SAMSUNG RB34N544EF/UA - вартістю з ПДВ 16999,90 грн.; мультиварка PHILIPS HD4731/03 - вартістю з ПДВ 2800 грн.; сковорода BRAUN 7 J700 - вартістю з ПДВ - 291,33 грн.; миша TRUST Yvi FX wireless mouse - blakc моделі 22333 - вартістю з ПДВ 213,90 грн.; пилосос циклонний ROWENTA RO3786 - вартістю з ПДВ 2799 грн., а всього майно на суму - 1 238 273 грн. 56 коп. Окрім того просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 538636 (п`ятсот тридцять вісім тисяч шістсот тридцять шість) гривень 78 копійок компенсації різниці вартості виділеного майна та стягнути судові витрати. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані наступним. Як зазначила позивачка, вона [PERSON] , [INFO] , з 14.09.2017 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] . За час спільного шлюбу, окрім зазначеної у первинному позові квартири [ADDRESS] вартістю на момент придбання 565500 грн., сторонами було набуте наступне майно: - автомобіль марки BMW моделі Х5, 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] - вартістю 375260 грн.; - автомобіль марки TOYOTA моделі LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] - вартістю 440270 грн.; - автомобіль марки NISSAN моделі JUKE, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] вартістю - 271000 грн.; - таймер PHILIPS НС7460/15 - вартістю з ПДВ 1398,90 грн.; кухонний прилад EUROGOLD КР-001 - вартістю з ПДВ 1 грн.; мікрохвильова піч SAMSUNG GE88SSTR/BWT - вартістю з ПДВ 3999,90 грн.; плойка PHILIPS ВНВ864/00 - вартістю з ПДВ 699,90 грн.; - холодильник LG GC-B247JMUV - вартістю з ПДВ 26504,91 грн.; кондиціонер SAMSUNG AR09JSFSRWK - вартістю з ПДВ 17499,90 грн.; блендерний Ha6ipBRAUN MQ9087 - вартістю з ПДВ 4500 грн.; - праска BRAUN SI9188BK - вартістю з ПДВ 3399 грн.; - ваги кухонні TEFAL BC5122V0 - вартістю з ПДВ 727,50 грн.; - чайник BRAUN WK300Blakc - вартістю з ПДВ 1199 грн. - пральна машинка ELECTROLUX EW6T4R062 - вартістю з ПДВ 10199,90 грн.; - будована духовка ELECTROLUX OKD6P71X - вартістю з ПДВ 19439,90 грн.; - вбудована поверхня ELECTROLUX ІРЕ6463КІ - вартістю з ПДВ 15199,90 грн.; - холодильник WHIRLPOOL W7911IW - вартістю з ПДВ 11899,90 грн.; - пилосос акумуряторний SAMSUNG VS60K6051KW/EV - вартістю з ПДВ 6641,51 грн. - сковорода TEFAL В3260402 б/кр 24 cm. Essential - вартістю з ПДВ 328,31 грн.; - холодильник SAMSUNG RB34N544EF/UA - вартістю з ПДВ 16999,90 грн.; - мультиварка PHILIPS HD4731/03 - вартістю з ПДВ 2800 грн.; - сковорода BRAUN 7 J700 - вартістю з ПДВ 4291,33 грн.; - миша TRUST Yvi FX wireless mouse - blakc моделі 22333 - вартістю з ПДВ 213,90 грн.; - пилосос циклонний ROWENTA RO3786 - вартістю з ПДВ 2799 грн. Загальна вартість набутого в період шлюбу майна становить - 1 803 773 грн. 56 коп. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 р. у справі №947/19451/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] звернула увагу суду на те, що згідно позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюбні відносини [PERSON] із [PERSON] остаточно фактично припинились 16.06.2020 року, з того часу вони почали проживати окремо в різних регіонах України, спільного господарства та бюджету не вели. [PERSON] вказані обставини визнав, що встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 р. у справі №947/19451/20, а тому згідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає окремому доказуванню. Щодо побутової техніки придбаної сторонами справи в період шлюбу позивач зазначила наступне. Так, вище у даній позовній заяві наведено перелік побутової техніки, яка придбана сторонами в період шлюбу, що підтверджується доданими до цього позову накладними. Загальна вартість такої побутової техніки становить 151743,56 грн. Вся вказана вище побутова техніка була встановлена у квартиру [ADDRESS] , в якій [PERSON] та [PERSON] разом проживали в період шлюбу, та станом на сьогодні проживає [PERSON] , що підтверджується його первиною позовною заявою у цій справі. Після розірвання шлюбу вся побутова техніка залишилась у вказаній квартирі. Тому, [PERSON] просила суд в порядку розподілу спільного майна присудити всю побутову техніку для [PERSON] . Щодо автомобілів придбаних сторонами справи в період шлюбу позивач зазначила наступне. Так, як вище зазначалось, сторонами у справі в період шлюбу, з поміж іншого майно, було придбано автомобіль марки BMW моделі Х5, 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] вартістю - 375260 грн.; автомобіль марки TOYOTA моделі LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] вартістю - 440270 грн.; автомобіль марки NISSAN моделі JUKE, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] вартістю - 271000 грн., загальна вартість проданих транспортних засобів становить 1086530 грн. Означені автомобілі були продані [PERSON] без відома та без згоди [PERSON] , а в частині автомобілів NISSAN та TOYOTA в період коли сторони спільно не проживали та не вели спільного господарства. Вартість вказаних автомобілів визначена, як середня вартість подібних за характеристикою транспортних засобів станом на дату їх продажу [PERSON] . А тому при поділі спільного майна, як вважає позивач, необхідно враховувати саме вартість вказаних автомобілів, а відповідно поділу підлягають саме вартість такого майна, тобто грошові кошти. Щодо квартири позивач, за зустрічним позовом, зазначила наступне. Так, квартира [ADDRESS] була придбана за 565500 грн., у забудовника будинку де знаходиться означена квартира шляхом укладення між ТОВ «Данлін» (код ЄДРПОУ 39397731), як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, договору купівлі-продажу майнових прав №ОТ2/2,4-429 від 14.03.2018 р. з розстроченням платежу. З метою виконання вказаного договору [PERSON] сплатила для ТОВ «Данлін» 14.03.2018 р. - 52400 грн., 12.11.2019 р. - 246500 грн. Оскільки коштів для здійснення останнього платежу за придбану квартиру у родини не було [PERSON] 18.01.2020 р. взяла у борг у в [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, що на дату позики становило еквівалент 242500 (двісті сорок п`ять тисяч п`ятсот) грн. Вказаний договір позики було оформлено власноручно написаною [PERSON] розпискою (далі по тексту - договір позики від 18.01.2020 р.), яка в розумінні ЦК України є договором позики. За рахунок вказаних вище позичених [PERSON] коштів, остання 20.01.2020 р. здійснила на користь ТОВ «Данлін» сплату грошових коштів в сумі 261439 грн. в рахунок внесення останнього внеску за купівлі спірної квартири (майнових прав на квартиру) за Договором купівлі-продажу майнових прав № ОТ2/2,4-429 від 14.03.2018 р.. За період шлюбу та до сьогоднішнього дня вказаний борг [PERSON] не повернутий в зв`язку із чим [PERSON] сплачуватиме його самостійно, власними коштами, після розірвання шлюбу. Таким, чином на придбання квартири окрім спільних коштів було витрачено й особисті кошти [PERSON] в сумі 10000 доларів США, яка станом на сьогодні еквівалентна за курсом НБУ, 280000 грн. Отже, [PERSON] фактично витрачено особистих коштів на придбання спірної квартири в сумі (на момент придбання квартири) 242500 грн., що у порівнянні із загальною вартістю квартири (565500 грн.) становить 42,88 %, решта частки квартири, що становить 57,12%, придбана за спільні кошти сторін, а отже підлягає поділу в рівних частках між [PERSON] та [PERSON] (57,12/2=28,56% кожному). Таким чином, як зазначила позивачка за зустрічним позовом, частка [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , становить 71,44% (42,88% придбано за власні кошти + 1/2 частки з решти спільного майна (28,56%). Оскільки квартира [ADDRESS] є неподільною річчю, оскільки не може спільно використовуватись сторонами, частка [PERSON] в квартирі становить 28,56%, тобто є незначною, а сам [PERSON] забезпечений житлом (має у власності іншу квартиру), предметом спору у цій справі також є суми грошових коштів отриманні [PERSON] від продажу автомобілів, які є спільною власністю подружжя, а тому [PERSON] просить присудження для неї спірної квартири і відповідним зменшенням вартість компенсації для неї за продані [PERSON] без її згоди автомобілі. Ухвалою суду від 28 вересня 2020р. року відкрито провадження за первісним позовом (л.с.27,28) за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] (а.с. 134, 135). Ухвалою суду від 24 січня 2022 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд справи по суті позовів. (а.с. 234). В судове засідання позивач за первісним позовом не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник позивача-адвокат Ігнатьєва І. П. надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача за первісним позовом. Позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, в частині вимог зустрічного позову просила відмовити у задоволенні, враховуючи поданий відзив на зустрічну позовну заяву.(а.с. 175-177, т.2, а.с. 14). Представник відповідача за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом, адвокат Волков С. В. надав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він особисто хоче бути присутнім в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи, проте проживає в м. Нетішин Хмельницької області. У зв`язку з введенням воєнного стану на території України, пересування територією України є ускладненим, тому з метою забезпечення своєї безпеки просив відкласти розгляд справи. (т. 2, а.с. 12). Щодо неявки сторони позивача за зустрічним позовом в судове засідання суд зазначає наступне. Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ. Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7. Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44). Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів). Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. В даному випадку перепони для вирішення спору у відповідному судовому засіданні відсутні та сторонами подані всі докази по справі. Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності сторони позивача за зустрічним позовом. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, а у задоволенні зустрічних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 вересня 2017 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 2219. (а.с. 15). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 р. у справі №947/19451/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 69,70). Рішення сторонами оскаржено не було та набрало законної сили 13 жовтня 2020 року, про що зазначено в копії рішення. (а.с. 70). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України (далі СК України). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом статті 61 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Натомість, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Такі ж положення містить й норма статті 368 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 22.02.2021 року у справі №756/2527/16, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15: «норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. За період перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти подружжя було придбане наступне майно - квартира в [ADDRESS] , загальною площею 33,1 кв.м. зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав № ОТ2/2,4-429 від 14.03.2018р. між ТОВ «Данлін» та [PERSON] , довідки ТОВ «Данлін» від 20.01.2020 р., Додатковій угоді від 12.03.2020 р., акту приймання-передачі від 12.03.2020 р. (а.с. 4, 12-14). Згідно довідки заступника начальника Головного сервісного центру МВС Олени Нікуліної №31/1231аз від 24.09.2020р. автомобілі TOYOTA моделі LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] та NISSAN моделі JUKE, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , були придбані відповідачем в період шлюбу (12.10.18р. та 20.02.20р.) та вийшли з власності [PERSON] 07.07.2020 року. (а.с. 21). Також за період шлюбу сторонами придбана побутова техніка на загальну суму 151743 грн. 56 коп. на момент покупки. (а.с. 49-61). Автомобіль TOYOTA моделі LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , було продано в період шлюбу за 76270 гривень. (а.с. 203-206). Автомобіль NISSAN моделі JUKE, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , також було продано в період шлюбу за 13000 гривень. (а.с. 197,200-202). Таким чином доводи позивачки, що автомобіль марки BMW моделі Х5, 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , входить до спільного майна подружжя не заслуговують на увагу, оскільки згідно вищезазначеної довідки [PERSON] його купив до укладання шлюбу з [PERSON] , а саме 05 вересня 2017 року, а шлюб між сторонами було укладено 14 вересня 2017 року. Суд відхиляє доводи сторони позивача за зустрічним позовом щодо вартості спірних автомобілів, що визначені Висновками експертів №1/01, №2/01, №3/01 (а.с. 74-128), оскільки в зазначених висновках встановлено середню ринкову вартість спірних автомобілів, а реальну їх вартість (NISSAN моделі JUKE, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , TOYOTA моделі LAND CRUISER 120 PRADO, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] ) та докази цього надано позивачем за первісним позовом. (а.с. 197,200-202,203-206). Щодо побутової техніки, що придбана сторонами в період шлюбу на загальну суму 151743 грн, 56 коп., позивач за первісним позовом не погодився з її вартістю на час розгляду справи. Доказів дійсної її вартості на час розгляду справи стороною позивача за зустрічним позовом не надано. Окрім того, стороною позивача за зустрічним позовом не надано надано доказів того, що позивач за первісним позовом [PERSON] був повідомлений про те, що 18 січня 2020 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 доларів США для остаточного розрахунку за квартиру [ADDRESS] . На зазначеній розписці (а.с. 64, 168) відсутні написи від [PERSON] про те, що він дає згоду на отримання зазначених коштів в інтересах сім,ї. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400 цс 19): Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом доведені й обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, вимоги за зустрічним позовом - не доведені, тому і задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в загальному розмірі 2600 грн. 00 коп.

Outcome: approved