Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

03 серпня 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 29 березня 2001 року на праві приватної власності їй належить житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] . На початку 2019 року відповідач [PERSON] , який є знайомим позивача [PERSON] , через складні життєві обставини попросив дозволу тимчасово зареєструватись в житловому будинку останньої. 01 березня 2019 року відповідач [PERSON] за згодою власника [PERSON] був зареєстрований в її житловому будинку. Після реєстрації відповідач в житловий будинок позивача не заселявся, ніколи в ньому не проживав, участі в його утриманні не приймав. Відповідач [PERSON] , не знявшись з реєстрації у житловому будинку позивача, постійно проживає в смт.Чемерівці Чемеровецької селищної територіальної громади Кам`яець-Подільського району Хмельницької області. Реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна, оскільки остання не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . 12 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 30 серпня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, якою відповідач повідомив, що визнає позов та не заперечує проти його задоволення. В підготовче засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялись належним чином - своєю заявою до суду представник позивача [PERSON] просить розглядати справу за їхньої відсутності, позов підтримують. В підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду відповідач просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає. Суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В підготовче засідання відповідач подав окрему процесуальну заяву про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене суд вважає можливим ухвалити рішення в даній цивільній справі за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 29 березня 2001 року позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] . Право власності позивача підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку серії АВР № 528989, укладеним 22 березня 2001 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченим 22 березня 2001 року завідуючим Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області Люзняк О.М. та зареєстрованим в реєстрі за номером 879. Право власності позивача зареєстровано Державним малим комунальним підприємством по Інвентаризації житлового та відомчого фонду "Інвентарбюро" 29 березня 2001 року та записано в книгу реєстрації за № 3-416. На початку 2019 року відповідач [PERSON] , який є знайомим позивача [PERSON] , через складні життєві обставини попросив дозволу тимчасово зареєструватись в житловому будинку останньої. 01 березня 2019 року відповідач [PERSON] за згодою власника [PERSON] був зареєстрований в її житловому будинку. Після реєстрації відповідач [PERSON] в житловий будинок позивача не заселявся, ніколи в ньому не проживав, участі в його утриманні не приймав. Відповідач [PERSON] , не знявшись з реєстрації у житловому будинку позивача, постійно проживає в смт.Чемерівці Чемеровецької селищної територіальної громади Кам`яець-Подільського району Хмельницької області. Реєстрація особи у жилому приміщенні передбачає ряд прав такої особи, зокрема, право на користування житлом. Оскільки відповідач [PERSON] не є членом сім`ї власника житлового будинку [PERSON] , тому право відповідача на користування спірним житлом пов`язано з його наймом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України Згідно ч.1 ст.383 ЦК України в ласник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.150 ЖК України г ромадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Визначальним для захисту права на підставі вказаних норм закону є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача [PERSON] , не проживає за місцем реєстрації та створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, тому вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] .

Outcome: approved