Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

14.07.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Свої вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 07.02.2006 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, від якого вони мають двох спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося через особисті обставини, та 08.10.2020 року їх шлюб, за рішенням суду, було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] разом з донькою виїхали до Республіки Польща, а малолітній син залишився проживати разом з ним та знаходиться на його повному утриманні. Проте, відповідачка постійно виказує бажання забрати сина за кордон, а він вважає, що син може та повинен проживати саме з ним, оскільки тяготіє до нього, свого батька, більшість часу вони проводять разом та син бажає мешкати саме з ним, що буде відповідати інтересам самої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та просила розглянути справу у її відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Шерстюк І. в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала висновок комісії з захисту прав дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради від 07.09.2022 року та рішення виконавчого комітету Слобожанської селищної ради від 14.09.2022 року №377 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини», яким відмовлено у визначенні місця проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] .. Суд, заслухавши позивача, думку малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов`язків подружжя у шлюбі та сім`ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім`ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», яка передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, [PERSON] та [PERSON] з 07.02.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2020 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає: [ADDRESS] . Наразі позивач звернувся до суду для визначення місця проживання малолітнього сина з ним з метою подальшого уникнення суперечок з відповідачкою. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи спір між батьками про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини та інтересів дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно зі статтею 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 14.09.2022 року відмовлено у визначенні місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , у зв`язку з тим, що даний правочин приведе до звуження прав малолітньої дитини. Таке рішення прийнято з врахуванням висновку Комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради (протокол №12 від 07.09.2022 року), згідно якого комісія одностайно прийняла рішення про недоцільність визнання місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] , так як на останнього не поширюється дія ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і він може бути призваний до ЗСУ та інших військових формувань, а також через відсутність офіційного місця працевлаштування та стабільного доходу, у зв`язку із чим комісія має сумніви щодо можливості забезпечення дитини всім необхідним для виховання та повноцінного розвитку. Однак, суд не погоджується із висновком комісії та рішенням виконавчого комітету Слобожанської селищної ради про недоцільність визначення місця проживання дитини разом із батьком та вважає, що визначальне значення при вирішенні даного позову мають інтереси самої дитини. Так, в судовому засіданні малолітній [PERSON] повідомив, що проживає разом із батьком, який забезпечує його всім необхідним та бажає і в подальшому проживати разом із батьком. Судом встановлено, що батько дитини [PERSON] належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, працює неофіційно, має дохід, який є достатнім для забезпечення умов проживання та виховання сина. Дитина забезпечена усім необхідним для навчання та розвитку з урахуванням її віку та індивідуальних потреб. При прийнятті рішення суд враховує вік дитини та її прихильність та емоційну прив`язаність до батька, оскільки дитина постійно мешкає з батьком, а також те, що відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом із батьком. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору повноти, належності, допустимості та достовірності, з врахуванням усіх обставин справи, суд приходить до висновку, про доцільність задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з її батьком. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що [PERSON] просив залишити за ним та не стягувати з відповідачки судовий збір та судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved