Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визначити додатковий строк тривалістю один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась [INFO] , після смерті [PERSON] , актовий запис про смерть №71. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] в смт. Пулини помер її батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. До складу спадщини входить квартира [ADDRESS] . До дня смерті [PERSON] , вона проживала окремо. У січні 2021 року переглядаючи документи, які зберігалися у квартирі батька, випадково натрапила на оригінал заповіту, складеного ним 17.03.2004, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті все майно заповів їй. Про існування заповіту їй відомо не було та з часу відкриття спадщини будь-якого повідомлення від органу нотаріату про закликання її до спадкування за заповітом вона не одержувала. Дізнавшись про наявність заповіту, на наступний день, а саме 25 січня 2021 року, звернулася до державного нотаріуса Пулинської державної нотаріальної контори Житомирської області для оформлення спадкових прав за заповітом після смерті батька [PERSON] , який повідомив, що спадкову справу заведено приватним нотаріусом Висоцьким Д.І., до якого і необхідно звернутись. У цей же день, вона звернулася до приватного нотаріуса Пулинського районного нотаріального округу Житомирської області Висоцького Д.І., від якого дізналась, що до майна померлого [PERSON] заведена спадкова справа за заявою онуки [PERSON] та сина [PERSON] . Приватний нотаріус Висоцький Д.І. за її зверненням прийняв рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток квартири [ADDRESS] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вважає, що визначений законом строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки була необізнана про наявність заповіту спадкодавця на її користь, а про його наявність з часу відкриття спадщини, її ніхто з компетентних органів нотаріату не повідомляв. Строк для прийняття спадщини пропустила лише на 1 місяць 25 днів. Причиною цьому вважає вину приватного нотаріуса Пулинського районного нотаріального округу Житомирської області Висоцького Д.І., який в порушення нормативних актів, не вчинив дій для розшуку спадкоємця за заповітом, зокрема й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі. Крім того, з 31.07.2017 вона є особою з інвалідністю 2 групи (безтерміново) у зв"язку із тяжким захворюванням на цукровий діабет. Починаючи з березня 2020 року хвилюючись за свій стан здоров"я під час дії карантину, введеного з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, вона обмежила себе у спілкуванні та не виходила з квартири, оскільки відносилась до людей, які входять до групи ризику захворіти вказаною хворобою. Вказані карантинні заходи діяли також і в період строку прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , тобто в період з 30.05.2020 і до 30.11.2020. Відповідачі не бажають надати їй письмову згоду на подачу заяви про прийняття спадщини за заповітом і не зверталися до суду з позовом щодо визнання заповіту спадкодавця недійсним. Ухвалою від 09.08.2022 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання, яке відкладено на 12.09.2022. Ухвалою від 12.09.2022 підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 27.09.2022. 25.08.2022 до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказані позивачкою в позовній заяві є не поважними. Зазначає, що виклик нотаріусом спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення в пресі є правом, а не обов`язком нотаріуса. У своєму попередньому зверненні до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (справа №292/947/21) [PERSON] зазначала, що проживала разом з батьком протягом року до його смерті. Заповіт складений в 2004 році, а оскільки, як раніше стверджувала позивачка, вона за батьком постійно доглядала всі роки та спілкувалася з ним, то про заповіт знала. Щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв"язку з хворобою та ковідом, то це суперечить іншим викладеним в позовній заяві фактам про те, що про заповіт не знала і тому не зверталася до нотаріальної контори. Крім того, на час звернення позивачки до нотаріальної контори 04.02.2021 карантин не закінчився, стан здоров"я позивачки не змінився, на лікуванні вона не перебувала, а тому відсутні підстави для висновку, що хвороба позивачки була об"єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов"язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, просить врахувати, що [PERSON] вже неодноразово зверталася до суду з позовами щодо продовження строку прийняття спадщини, однак заяви залишали без розгляду. Позивачка та її представник у судове засідання не з"явилися, надали суду письмові клопотання, в яких просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовільнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з"явилася, надіслала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 03.06.2020, виданого Пулинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 71 (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.10.1962, батьком позивачки є [PERSON] (а.с.7). У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 29.05.1993, [PERSON] належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с.14). З рішення Червоноармійської селищної ради Червоноармійського району Житомирської області від 12.08.2014, вбачається, що з 01.01.2015 вулицю [ADDRESS] перейменовано на вулицю [ADDRESS] без зміни нумерації будівель (а.с.15). Згідно довідок № 999 від 14.06.2021 та №1568 від 05.10.2021, виданих виконкомом Пулинської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за вказаною адресою, один. Разом з ним на день смерті та протягом шести місяців після смерті ніхто зареєстрований не був (а.с.9-10). Відповідно до заповіту від 17.03.2004, складеного [PERSON] , останній на випадок своєї смерті все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та на що він за законом матиме право, заповів своїй дочці [PERSON] (а.с.11). З довідки приватного нотаріуса Пулинського районного нотаріального округу Житомирської області Висоцького Д.І. №20/02-14 від 25.01.2021, вбачається, що до майна померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа за №105/2020. Заяву про прийняття спадщини подала [PERSON] , онука померлого, батько якої, син померлого, [PERSON] , помер [INFO] та син померлого [PERSON] , який має право на обов"язкову частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК України (є непрацездатним за віком). Факт прийняття спадщини [PERSON] відсутній. Інші спадкоємці з будь-якими заявами не звертались (а.с.12). Приватним нотаріусом Пулинського районного нотаріального округу Житомирської області Висоцьким Д.І. за результатами вивчення матеріалів спадкової справи та поданих [PERSON] документів, 04.02.2021 винесено постанову №21/02-31 про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.13). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Андруса А.В. від 12.08.2022 № 117/01-16, до майна померлого [INFO] [PERSON] , приватним нотаріусом Висоцьким Д.І. заведена спадкова справа за №105/2020. Заяву про прийняття спадщини [INFO] подала онука померлого [PERSON] , батько якої, син померлого, [PERSON] помер [INFO] . 11.11.2020 заяву про прийняття спадщини подав син померлого [PERSON] , яким має право на обов"язкову частку у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України (є непрацездатним за віком). У спадковій справі відомостей, що робилося повідомлення про відкриття спадщини засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі щодо померлого [INFO] [PERSON] немає. 04.02.2021 до нотаріуса звернулась спадкоємиця за заповітом, дочка померлого, [PERSON] , яка 04.02.2021 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв"язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Згідно повідомлення Пулинської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) №230/01-16 від 06.09.2022, [PERSON] , не повідомлялася про наявність заповіту, складеного 17.03.2004 [PERSON] , посвідченим Пулинською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №40, так як спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] . Пулинською державною нотаріальною конторою не заводилась і спадкоємиця [PERSON] за оформленням спадкових прав не зверталася. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України викладеної від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"). Норми частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (ч.2 ст. 1223 ЦК України). Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 663/2151/17 та інших. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує на таку причину пропуску нею строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як необізнаність про наявність заповіту. У свою чергу, суд зазначає, що у позивачки право на спадкування майна [PERSON] виникло як на підставі заповіту (про необізнаність щодо якого вказує позивачка), так і на підставі закону як спадкоємиці першої черги. Право прийняття спадщини позивачка могла реалізувати незалежно від того, чи була обізнана про наявність заповіту, чи ні. Сама процедура прийняття спадщини є досить простою та не вимагає від спадкоємців особливої підготовки, збору документів тощо. Необхідно лише подати заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом, є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину. Таким чином, незалежно від обізнаності позивачки про наявність заповіту, вона могла реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк. Тобто, якщо позивачка бажала би прийняти спадщину, то звернулася б до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак цього не зробила. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачка не надала та не довела наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали їй подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька у встановлений законом строк. Крім того, суд критично оцінює твердження позивачки про те, що про наявність заповіту, складеного [PERSON] 17.03.2004 дізналася лише у січні 2021 року, оскільки будь-якими доказами такі доводи не підтверджуються. У той же час, позивачка мала доступ до квартири, майна та документів померлого, що вказує на те, що знала і про наявність заповіту, оригінал якого подавала нотаріусу 04.02.2021 для видачі свідоцтва про право на спадщину. Також, суд не бере до уваги доводи позивачки про те, що нотаріус у порушення вимог нормативно-правових актів не вжив заходів для розшуку спадкоємця за заповітом, оскільки позивачка знала про відкриття спадщини (смерть батька) та мала право на спадкування за законом, як спадкоємиця першої черги. Такі висновки суду відповідають і позиції Верховного Суду викладених у постановах від 29.06.2021 у справі № 671/308/20, від 15.09.2022 у справі № 341/2260/21 згідно яких, якби позивач не був спадкоємцем першої черги, він дійсно не мав би підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки не дізнався би про існування заповіту, і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку. Також, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини були наявні карантинні обмеження, оскільки жодними доказами не доведено, яким саме чином такі обмеження перешкоджали [PERSON] звернутися до нотаріуса з відповідною заявою з 30.05.2020 до 30.11.2020. На підтвердження відсутності таких перешкод є і те, що після спливу шестимісячного строку позивачка під час дії цих же самих карантинних обмежень, особисто 04.02.2021 звернулась до приватного нотаріуса та подала відповідні документи для видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення позивачці додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачка не надала та не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 11.11.2020 у справі № 750/262/20, від 03.09.2021 у справі № 368/719/20, від 11.08.2021 у справі № 720/1079/19 та іншим. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, оскільки позивачка є особою з інвалідністю 2-ї групи та звільнена від сплати судового збору, тому суд у відповідності до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне компенсувати судові витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed