Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 15 листопада 1997 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого у них народилося троє дітей син [PERSON] та донька [PERSON] , які на даний час є повнолітніми, а також син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення з даною позовною заявою послужило те, що з відповідачем у них різні характери та погляди на сімейне життя, що призводить до частих непорозумінь та сварок. Протягом останніх двох років сімейні стосунки між ними повністю зіпсувалися, вони втратили один до одного почуття взаємної любові, поваги, довіри, через що сім`я почала руйнуватися. Позивач також зазначає, що рішення про розірвання шлюбу він прийняв остаточно і змінювати його не має наміру, оскільки примирятися з дружиною вони намагалися неодноразово, однак це не дало бажаного результату. Вказує, що понад два роки разом не проживають, не ведуть спільне господарство, рішення про розірвання шлюбу він прийняв остаточно та змінювати його наміру не має. Крім того дружина повернулася проживати до будинку батьків, так як ведення спільного господарства стало нереальним; при цьому син [PERSON] залишився проживати разом з ним. Оскільки, як він вже зазначав, вони з дружиною разом не проживають вже понад два роки, не ведуть спільного господарства, дитина проживає разом з ним, з цього приводу спору між ними з відповідачем немає, тому просить залишити малолітнього сина проживати при ньому. На підставі наведених аргументів просить позов задовольнити.\~\~\~ У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак одночасно з позовом подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити.\~ Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без її участі, оскільки примирення між ними неможливе. Крім цього зазначила, що спір про місце проживання спільного сина між нею та позивачем відсутній, а тому син [PERSON] проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та подані учасниками заяви, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 15 листопада 1997 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Т.Реметівській сільській раді Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 23, про що свідчить Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане вказаною сільською радою 15 листопада 1997 року. Також встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народилися троє дітей сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою Т.Реметівської сільської ради від 21 липня 2022 року, а також Свідоцтвом про народження малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області 25 травня 2016 року. Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, про що свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітньої дитини. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам спільної дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Приймаючи рішення про задоволення позову й щодо залишення малолітньої дитини сина [PERSON] на проживання разом з батьком, суд керується позицією Верховного Суду, що була висловлена ним у справі\~ № 200/952/18 у постанові від 15 січня 2020 року, де Судом зокрема зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки у даному випадку спір між сторонами з цього приводу відсутній, що встановлено судом на підставі заяви відповідача, в якій остання визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за можливе залишити малолітнього [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем [PERSON] . Судовий збір у порядку ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved