Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов 22.04.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Національної поліції України в Одеській області, третя особа Слідче управління ГУНП в Одеській області, про зняття арешту з квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що 30.08.2006 року ст. лейтенант міліції Грибкова В.О. яка була слідчим Слідчого Управління Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області, правонаступником якого є Слідче Управління ГУНП в Одеській області - було винесено постанову про накладення арешту на майно, а саме квартиру за адресою у [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис №2355. За життя [PERSON] мав дочку [PERSON] [INFO] . Після смерті батька, спадкоємець [PERSON] , від нотаріуса дізналась про те, що майно яке є спадщиною, а саме квартира [ADDRESS] , в рамках кримінального провадження (справи) у 2006 році слідчим накладено арешт. Звернувшись до органів МВС України в Одеській області, отримати інформацію про мету, ціль, підстави накладення арешту на майно не було можливості, так як відповідно до відповідей органів МВС, відомості про вказані події знищенні. Тим самим отримати офіційний документ (постанову слідчого про накладення арешту) не представилось можливим. Разом з тим, органами МВС не повідомлено про можливі кримінальні провадження (справи) та судові вироки по відношенню до [PERSON] . На думку позивачки, на теперішній час не існує юридичних підстав для подальшого арешту майна за вказаною адресою: [ADDRESS] . Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.04.2021 року прийнято вказану заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси 03.06.2021 року було передати цивільну справу №947/12334/21 до Малиновського районного суду міста Одеси, за територіальною юрисдикцією. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподіллено судді Леонову О.С. Ухвалою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеса від 20.07.2021 року позовну заяву було залишено без руху. 13.09.2021\~року від\~представника позивача\~-\~ [PERSON] \~надійшла заява\~(вх.\~№ 42538)\~про усунення\~недоліків. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~18.10.2021\~року підготовче\~провадження було\~закрито та\~призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2022 року було залучено до участі у справі співвідповідача Головне управління\~Міністерства внутрішніх\~справ України\~в Одеській\~області. Заяви (клопотання) учасників справи В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Саінчин С.О. не з`явились, при цьому на адресу суду надійшло клопотання (вх. № 19781) про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, в якому представник зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від представника відповідача Головного управління Національної поліції України в Одеській області надійшов відзив (вх. № ЕП- 23968). В відзиві на позовну заяву зазначають, що не погоджуються із позовними вимогами, вважають їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Зазначивши при цьому про відсутність цивільного спору та можливість вирішення питання щодо зняття арешту в рамках кримінального судочинства. Представник співвідповідача - Головне управління\~Міністерства\~внутрішніх\~справ України\~в\~Одеській\~області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи представник повідомлений, при причини не явки суд не повідомив, відзив не подав. Представник третьої особи: Слідче управління\~ГУНП в\~Одеській областів судове засідання також не з`явився, про час та місце слухання справи представник повідомлений, при причини не явки суд не повідомив, не подав заперечень. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2001 року було укладено Договір купівлі-продажу квартири реєстр. № 8-3377, відповідно до умов якого [PERSON] придбав квартиру за адресою у [ADDRESS] . (а.с. 9) З інформаційної довідки сформованої державним нотаріусом Панігіної Т.М., вбачається, що 30.08.2006 року постановою ст. лейтенант міліції Грибкова В.О. слідчим Слідчого Управління Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області, про накладення арешту на майно, а саме квартиру за адресою у [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис №2355. За життя [PERSON] мав дочку [PERSON] [INFO] . Позивачка [PERSON] , від нотаріуса дізналась про те, що на майно яке є спадщиною, а саме квартира [ADDRESS] , в рамках кримінального провадження (справи) у 2006 році слідчим накладено арешт. Звернувшись до органів МВС України в Одеській області, отримати інформацію про мету, ціль, підстави накладення арешту на майно не було можливості, так як відповідно до відповідей органів МВС, відомості про вказані події знищенні. Тим самим отримати офіційний документ (постанову слідчого про накладення арешту) не представилось можливим. Разом з тим, органами МВС не повідомлено про можливі кримінальні провадження (справи) та судові вироки по відношенню до [PERSON] . 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яка вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Разом з тим, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Відповідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Зі змісту правового висновку, сформульованого Верховним Судом, в постанові від 15.05.2019 року (справа № 372/2904/17-ц) слідує, що із припиненням кримінальної справи, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обтяження права особи користуватися належним їй майном. Тому, вимоги про звільнення майна з-під арешту виступають способом захисту права власності (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у справі № 911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що грунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, ст. 20 ЦПК України, можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Така, правова позиція відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховним Судом України у Постанові від 15.05.2013 року № 6-26 цс13. На переконання суду, разом із закриттям кримінального провадження втрачається легітимна мета арешту майна, як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення, адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали, причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. З огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження, з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі, як захід забезпечення кримінального провадження не правомірно обмежує право на користуватися належним йому нерухомим майном. На підставі\~викладеного,\~суд вважає\~заявлені позовні\~вимоги [PERSON] \~про зняття\~арешту з\~майна накладеного на підставі постанови, від 30.08.2006 року слідчого СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ст. лейтенанта міліції Грибкової В.О., обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. Разом з тим суд закриває провадження в частині позову про скасування постанови від 30.08.2006 року слідчого СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ст. лейтенанта міліції Грибкової В.О., оскільки питання про скасування постанови слідчого має розглядатися в порядку КПК, який діяв на час ухвалення постанови, а не в порядку цивільного судочинства. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про закриття провадження в цій частині позову.

Outcome: partial