Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання\~осіб такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням,посилаючись на те, що відповідно до договору іпотеки, виданого 13.11.2020 року він є власником 40/100 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Власником інших 60/100 частин домоволодіння є [PERSON] . У вказаному домоволодінні зареєстровані відповідачі по справі, які з дати реєстрації права власності на домоволодіння 20.09.2021 року за позивачем у домоволодінні не проживають, їх особисті речі у домоволодінні відсутні, їх місцезнаходження позивачу невідоме, комунальні платежі не сплачують. А тому позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Крім того позивач зазначив, що у вказаному домоволодінні значиться зареєстрованою [PERSON] , яка померла [INFO] . Просив суд зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зняти з реєстрації відповідачів та також померлу [PERSON] з реєстрації місця проживання. Відповідачі в правом на подачу письмового відзиву на позов не скористались. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] належить 40/100 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Доказів зміни назви вулиці на Камишову не надано. Власником інших 60/100 частин домоволодіння є [PERSON] . Відповідно до довідки № 10853 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у вказаному домоволодінні зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка відповідно до актового запису № 1359 від 28.08.1992 року, померла [INFO] . Відповідачі у вказаному домоволодінні зареєстровані, але не мешкають тривалий час, особистих речей в домоволодінні не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють, що підтверджується актом голови квартального комітету № 17 від 08.07.2022 року. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідачі по справі не проживають в житловому приміщенні понад шість місяців без поважної причини, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідачів по справі такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. В іншій\~частині позовні\~вимоги задоволенню\~не підлягають,\~оскільки рішення\~суду про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~є підставою\~для зняття\~такої особи\~з реєстрації\~у вказаному\~житловому приміщенні.\~Крім того\~відповідно до\~п.п.\~26,\~27\~Правил Реєстрації\~місця проживання,\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 02.03.2016\~року №207,\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі свідоцтва\~про смерть;\~повідомлення територіального\~органу або\~підрозділу ДМС\~із зазначенням\~відповідних реквізитів\~паспорта померлої\~особи або\~документа про\~смерть,\~виданого компетентним\~органом іноземної\~держави,\~легалізованого в\~установленому порядку.Зняття з реєстрації місця проживання в разі смерті особи здійснюється датою надходження до органу реєстрації документів, визначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 26 цих Правил. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. з кожного.

Outcome: partial