Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення процентів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року (справа № 753/19375/18), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 340 000 грн.; інфляційні втрати - 35 020 грн; 3% річних - 10 703 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 3 857 грн 23 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 200 грн. 10 грудня 2019 року вказане рішення звернуто до виконання, однак станом на момент подачі позову не виконано. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення, а саме: проценти за користування позикою у розмірі 49 653 грн 97 коп, інфляційні втрати у розмірі 39746 грн та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 17270 грн 14 коп. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2021 року від 25 серпня 2021 року задоволено клопотання адвоката Бурлаченко Н.М., яка діє в інтересах [PERSON] , провадження у справі № 753/10389/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/19375/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання на 27 січня 2022 року. 27 січня 2022 року учасники справи не з`явилися, від представника позивача адвоката Кобилецького В.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Судом було відкладено судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача на 9 березня 2022 року. 9 березня 2022 року справу знято з розгляду, про що складено довідку, наступне судове засідання було призначено на 3 червня 2022 року. 3 червня 2022 року до суду з`явився представник позивача [PERSON] , відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про відкладення розгляду справи. Судом було задоволено клопотання та відкладено розгляд справи на 4 липня 2022 року. 4 липня 2022 року до суду з`явився представник позивача [PERSON] , відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про відкладення розгляду справи. Судом було задоволено клопотання та відкладено розгляд справи на 5 вересня 2022 року. 26 серпня 2022 року представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якому він просив поновити строк для подачі заяви, стягнути з позивача на користь відповідача проценти за користування позикою у розмірі 97924 грн 66 коп., інфляційні втрати у розмірі 101558 грн та три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 29007 грн 13 коп. 5 вересня 2022 року судом було прийнято вказану заяву. 5 вересня 2022 року до суду з`явився представник позивача [PERSON] , просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року (справа № 753/19375/18), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 340 000 грн.; інфляційні втрати - 35 020 грн; 3% річних - 10 703 грн; витрати по сплаті судового збору в сумі 3 857 грн 23 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 200 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року змінено в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 000 грн. В решті заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року залишено без змін. Станом на день подачі позову до суду відповідач заборгованість не повернув, рішення в добровільному порядку не виконує. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року, а саме: проценти за користування позикою у розмірі 97924 грн 66 коп., інфляційні втрати у розмірі 101558 грн та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 29007 грн 13 коп. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Нарахування процентів за користування позикою про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року справа № 522/9547/13-ц. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що підстави для стягнення процентів у порядку ст. 1048 ЦК України, відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 97924 грн 66 коп. задоволенню не підлягають. Розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат наданий позивачем. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані інфляційні втрати у розмірі 101558 грн та три проценти річних у розмірі 29007 грн 13 коп. З огляду на наведене, позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1, 2 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. За правилами ст. 133, 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. З матеріалів позовної заяви вбачається, що загальний розмір заборгованості, яку просив стягнути позивач становить 228489 грн 79 коп. Позов задоволено на 130 565 грн 13 коп, що становить 57 % (13565,13*100 /228489,79). 28 травня 2020 року між адвокатом Кобилецьким В.В. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 46). Крім того, у матеріалах справи міститься звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги, копія квитанції від 23 лютого 2021 року про сплату 10 000 грн. за договором від 28 травня 2020 року (а.с. 47), ордер від [PERSON] на ім`я [PERSON] (а.с. 9) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Кобилецького В.В. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню наступні судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір 2284 грн. Оскільки позов задоволено на 57 % то необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1302 грн 32 коп. На правову допомогу позивачем витрачено 10 000 грн. 57 % становить 5700 грн. Отже, на користь позивача необхідно стягнути 5700 грн витрат на правову допомогу.

Outcome: partial