Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу начальника дистанції Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного Товариства "Укрзалізниця" № 298/ос від 09.12.2021 про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити позивачу заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09 грудня 2021 року відповідачем було вручено йому наказ №298/ос від 09.12.2021 про його відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю у нього щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Так, цим наказом №298/ос від 09.12.2021 відповідач грубо порушив вимоги частини 1 статті 49-2 КЗпП України щодо попередження працівника не пізніше ніж за два місяці щодо істотної зміни умов праці працівника. Фактично відповідач попередив позивача про такі зміни лиша за два тижні, а саме повідомленням №174 від 22.11.2021. Крім того зауважує, що в трудовому договорі та інших документах, що укладені з відповідачем і стосуються сфери трудового права, відсутній обов`язок позивача час від часу робити профілактичні щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, на його думку, відповідач порушив його гарантоване право на працю що включає можливість заробляти собі на життя. Крім того зазначає, що відповідно до Міжнародного пакту про громадянські і політичні права жодну особу не може бути без її вільної згоди піддано медичним чи науковим дослідам. Також наголошує, що пунктом 3 Резолюції 2361 (2021) Парламентська асамблея Ради Європи закликає та рекомендує інформувати громадян про те, що вакцинація не є обов`язковою і що ніхто не може зазнавати політичного, соціального чи іншого тиску для проходження вакцинації, а також забезпечити що ніхто не піддавався дискримінації за те, що не пройшов вакцинацію. Також зазначає, що частиною 2 статті 12 Закону україни "Про захист населення від інфекційних хвороб" закріплено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Крім того частиною 2 статті 27 Закону україни "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" передбачено, що обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. З огляду на викладене зазначає, оскільки такого подання не існує, то відповідач не мав підстав для відсторонення його від роботи. Вважає, що обмеження прав і свобод людини і працівника через відсутність щеплення від коронавірусної хвороби є дискримінацією, а тому у роботодавця не має правових підстав примушувати працівників вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVID-19 та/або притягувати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися від цієї хвороби. Враховуючи викладене просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника дистанції Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного Товариства "Укрзалізниця" № 298/ос від 09.12.2021 про відсторонення від роботи, поновлення його на роботі та зобов`язати виплатити йому заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Позиція відповідача, викладена у відзиві Представником відповідача - адвокатом Будовою Н.М. надано відзив на заявлений позов. Відповідно до наданого відзиву на позов, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Свою позицію представник відповідача обгрунтовує тим, що наказом №42/ОС від 07.02.2022 позивача допущено до роботи з 07.02.2022, а тому на час розгляду справи відсутній предмет спору по даній справі. Крім того зазначає, що при видачі наказу №298/ос від 09.12.2021 (далі також спірний наказ) відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства, оскільки Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - Товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізувались шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Згідно з вказаними нормативами власником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Частиною другою та сьомою статті 65 ГК України передбачено, що в власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно статуту або інших установчих документів. Відповідно до статті 13 Статуту акціонерного товариства "Українська залізниця" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №755 (є загальнодоступним документом), Товариство у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України і наказами Мінінфраструктури, іншими нормативно-правовими актами цим Статутом та внутрішніми документами товариства, прийнятими відповідно до цього Статуту. Відповідно до статті 53 Статуту акціонерного товариства "Українська залізниця" вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Таким чином, Кабінет Міністрів України може напряму здійснювати керівництво Товариством. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з відповідними змінами (надалі Постанова КМУ №1236) було постановлено: Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31березня 2022 року на території України карантин. У зв`язку з чим керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій було попереджено про необхідність забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначене переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових щеплень проти COVID-19відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили, (п.416 Постанови). Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1096 від 20.10.2021, пункт 416 Постанови набирає чинності з 8 листопада 2021 року. Відповідно до пункту 23 розділу X "Прикінцеві положення" Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб. Згідно з наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, ьпрацівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", зареєстрованого в Міністерстві юстиції 07.10.2021 за №1306/36928, на час карантину обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, зокрема, працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. (Перелік доповнено новим пунктом 6 згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я № 2393 від 01.11.2021). До Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави входить і Товариство. Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідні Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595, зареєстроване Міністерством юстиції України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу МОЗ 11.10.2019 №2070). Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ №2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції Право на повагу до приватного і сімейного життя, а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Статтею 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань, окрім дифтерії, кошлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виконуваної ними роботи, перелік яких встановлюється MOЗ, у тому числі працівники відповідача (наказ МОЗ № 2153 від 04.10.2021, який є обов`язковим до виконання всіма, кого він стосується). Враховуючи зазначене, відповідно до вимог чинного законодавства, нормативів власника підприємства (КМУ) з 9 грудня 2021 року, працівники АТ «Укрзалізниця», які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань, мають бути відсторонекні від роботи (виконання робіт). Таким чином, 09.12.2021 відповідно до наказу №298/ОС [PERSON] був відсторонений від роботи. При цьому відсторонення мало на меті убезпечення життя і здоров`я інших людей - у цій справі усіх учасників перевізного процесу, як працівників Залізниці, так і пасажирів та інших осіб, - від ризиків захворювання на COVID-19. Варто врахувати, що відсторонення від роботи на умовах та підставах, визначених законодавством, за суттю не є дисциплінарним стягненням. Конституційне право на працю позивача при цьому не порушено, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, останній з роботи не звільнений та має право повернутись до праці за умови проходження курсу вакцинації проти COVID-19. Відсторонення позивача від роботи відповідачем було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей. В даному випадку, діючим законодавством передбачена обов`язкова вакцинація позивача з подальшим його відстороненням у разі відсутності щеплення. Проте, позивач не позбавлений можливості обирати професію чи заняття, які не вимагають обов`язкової вакцинації. Дійсно, відсторонення від роботи позивача мало наслідком втрату заробітної плати, але це було прямим наслідком свідомого рішення та позивачем обрано саме такий шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я. Разом з тим представник відповідача зазначає, що відсторонення позивача від роботи було вимушеним заходом, оскільки за порушення або невиконання правил щодо карантину, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених ст.443 КУАПП, відповідачеві, у випадку допущення позивача до роботи, загрожувало адміністративне стягнення у вигляді штрафу від 34 до 170 тисяч гривень. Крім того представник відповідача зазначає, що відповідно до норм Кодексу законів про працю України та Закону України "Про оплату праці" не передбачено збереження за працівниками, відстороненими від роботи, середнього заробітку чи оплати його часу з окладу чи мінімальної заробітної плати. Так, заробітна плата виплачується саме за виконану роботу, а оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Посилаючись на статтю 235 КЗпП України позивач зазначає, що суд має задовольнити його позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, Постановою Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року перераховано підстави виникнення вимушеного прогулу та його оплати. Так, вимушений прогул може мати місце в таких випадках: -незаконне звільнення (ст.82 КЗпП України); -незаконне переведення на іншу роботу (ст.82 КЗпП України); -затримка видачі трудової книжки при звільненні з вини власника (ст. 235 КЗпП України); -затримка виконання рішення про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України); -відмова у прийнятті на роботу; -несвоєчасне укладання трудового договору; -якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника (ст. 235 КЗпП України); -затримка у розрахунку; -незаконне виключення члена кооперативу. Наразі відсутні обставини жодної з перелічених Пленумом Верховного суду України причин. Отже, підстави застосування такої інституції як стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Разом з тим, відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, норми КЗпП України не передбачають виплати заробітної плати за час не виконання працівником своїх посадових обов`язків, в тому числі за період відсторонення працівника від роботи, даний спосіб захисту є не ефективним та неналежним. Отже, позовна заява є необгрунтованою, тому не підлягає задоволенню. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 24.12.2021. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 15.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 16 годину 00 хвилин 26.05.2022. Зазначена ухвала поштовим зв`язком направлена сторонам у справі. Відповідачеві разом з ухвалою направлено копію позовної заяви з доданими документами. Одночасно відповідачеві роз`яснено його право подати відзив на позов. 18.05.2022 надійшло клопотання представника відповідача про проведення судового засідання, призначеного на 26 травня 2022 року в режимі відеоконференції. Ухвалою рокитнянського районного суду Київської області від 25.05.2022 зазначене клопотання представника відповідача задоволено та ухвалено проводити судовий розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів, а саме за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" (https:/easycon.com.ua/) за участю представника відповідача - адвоката Будової Наталії Миколаївни, яка зареєстрова у системі EasyCon. У судовому засіданні призначеному на 26.05.2022 позивач [PERSON] заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Указане клопотання позивача було задоволено та розгляд справи було відкладено на 02 серпня 2022року. У судовому засіданні призначеному на 02.08.2022 позивач [PERSON] заявив клопотання про заміну відповідача з Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного Товариства "Укрзалізниця" на належного відповідача Акціонерне Товариство "Укрзалізниця". Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 02.08.2022 клопотання позивача задоволено та замінено відповідача з первісного відповідача Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного Товариства "Укрзалізниця" на належного відповідача Акціонерне Товариство "Укрзалізниця", код ЄРДПОУ 40075815, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, електронна адреса: uz@uz.gov.ua, в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного Товариства "Укрзалізниця". Судове засіданя призначено на 14 годину 30 хвилин 22 вересня 2022 року у залі судових засідань №2 Рокитнянського районного суду Київської області за адресою: вул.Заводська, 11, смт Рокитне Білоцерківського району Київської області. 16.09.2022 до суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Будової Н.М. про проведення про проведення судового засідання, призначеного на 22 вересня 2022 року в режимі відеоконференції. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 19.09.2022 зазначене клопотання представника відповідача задоволено та ухвалено проводити судовий розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів, а саме за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" (https:/easycon.com.ua/) за участю представника відповідача - адвоката Будової Наталії Миколаївни, яка зареєстрова у системі EasyCon. Позивач [PERSON] , прибув у судове засідання, призначене на 14 годину 30 хвилин 22 вересня 2022 року та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обгрунтування викладені у позовній заяві. Позов просив задовольнити. Представник відповідача - адвокат Будова Н.М., яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заявлений позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення посилаючись на обгрунтування викладені у відзиві. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та додатково пояснив, що він не вакцинувався, оскільки це його особиста справа і право, гарантоване Конституцією України. В жодному законі чи в його посадових обов`язках не передбачено його обов`язку вакцинуватись проти COVID-19. Він дійсно, до 08.12.2021 не надав роботодавцеві ні довідки про щеплення проти COVID-19, ні довідки про наявність протипоказань до цього щеплення, але вважає, що відповідно до закону він не зобов`язаний був надавати ці документи. Його було поновлено на роботі після надання довідки про те, що він перехворів на COVID-19. Наказ про відсторонення його від роботи вважає незаконним та просить його позов задовольнити, у тому числі в частині виплати йому невиплаченої заробітної плати за час відсторонення від роботи. Представник відповідача Акціонерного товариства "Укрзалізниця" адвокат Будова Н.М. у судовому засіданні позов не визнала з підстав, наведених у відзиві, та пояснила, що службові особи відповідача у своїх діях керувались чинним законодавством і як відповідальні посадові особи були зобов`язані відсторонити позивача від роботи після спливу строку повідомлення останнього про необхідність пройти вакцинацію від COVID-19 та надати довіку про щеплення або медичний документ про наявність абсолютних протипоказань до нього за умов ненадання ним вказаних медичних документів у строк, визначений у повідомленні, тобто до 07.12.2021. Крім того, оскільки позивача не було звільнено з роботи, його вимога про поновлення на роботі безпідставна. Так само вважає безпідставною вимогу позивача про виплату йому заробітної плати за час відсторонення від роботи, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що [PERSON] працює за трудовим контрактом у Регіональній філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця". 22 листопада 2021 року [PERSON] під підпис було вручено повідомлення №174 від 22.11.2021 "Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19". Відповідно до вказаного повідомлення [PERSON] було запропоновано до 07 грудня 2021 року надати до відділу кадрів документ, який підтверджуватиме наявність у нього профілактичного щеплення проти COVID-19 або копію висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, (форми №028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. У повідомленні також роз`яснено, що якщо до 07 грудня 2021 року він не надасть документів, 09 грудня 2021 року його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП України та статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Також [PERSON] поінформовано, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за нього страховий внесок. Період відсторонення без збереження заробітної плати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку. 08 грудня 2021 року комісією у складі начальника дистанції Гриценка К.М., помічника начальника з кадрових питань Мамченко В.О., старшого електромеханіка дільниці 1 групи бригади з обслуговування пристроїв сигналізації, централізації та блокування Біла Церква-Сухоліси Садлівського М.П. складено акт, про те, що [PERSON] , електромеханік дільниці 1 групи бригади з обслуговування пристроїв сигналізації, централізації та блокування Біла Церква-Сухоліси 08.12.2021 не надав документ, який підтверджує наявність у нього профілактичного щеплення проти COVID-19 або копію висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, (форми №028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. У зв`язку з цим [PERSON] доведено інформацію про правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 та відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП України та статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Також доведено до відома інформацію про те, що він буде допущений до роботи за умови пред`явлення ним документа, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини або копію висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма №028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. Крім того, [PERSON] доведено, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за нього страховий внесок. Період відсторонення без збереження заробітної плати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку. Наказом начальника виробничого підрозділу Фастівська дистанція сизналізації та зв`язку Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" №298/ос від 09.12.2021 [PERSON] був відсторонений від роботи з 09 грудня 2021 року до моменту усунення ним причин відсторонення. Пунктом 2 цього наказу передбачено, що відсторонений працівник після отримання ним обов`язкового профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або отримання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, має письмово повідомити про це керівника виробничого підрозділу. Пунктом 4 наказу передбачено, що на час відсторонення нарахування заробітньої плати (середнього заробітку) не проводити. Своїм наказом відповідач унеможливив доступ позивача до свого робочого місця, що в свою чергу не дає можливості позивачу виконувати свої службові обов`язки та умови контракту. Наказом начальника виробничого підрозділу Фастівська дистанція сизналізації та зв`язку Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" №42/ос від 07.02.2022 [PERSON] допущений до роботи з 07 лютого 2022 року. У відзиві на позов представник відповідача обгрунтовує свою позицію тим, що відсторонення позивача від роботи мало на меті убезпечення життя і здоров`я інших людей - у цьому випадку усіх учасників перевізного процесу, як працівників залізниці, так і пасажирів та інших осіб, - від ризиків захворювання на COVID-19. Конституційне право на працю позивача при цьому не було порушено, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, останній з роботи не звільнений та має право повернутись до праці за умови проходження курсу вакцинації проти COVID-19. Відсторонення позивача від роботи відповідачем було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей. Крім того, відсторонення від роботи на умовах та підставах, визначених законодавством, за суттю не є дисциплінарним стягненням. Відсторонення від роботи позивача мало наслідком втрату заробітної плати, але це було прямим наслідком свідомого рішення та позивачем обрано саме такий шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я. Разом з тим представник відповідача зазначає, що відсторонення позивача від роботи було вимушеним заходом, оскільки за порушення або невиконання правил щодо карантину, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених ст.443 КУАПП, відповідачеві, у випадку допущення позивача до роботи, загрожувало адміністративне стягнення у вигляді штрафу від 34 до 170 тисяч гривень. Крім того представник відповідача зазначає, що відповідно до норм Кодексу законів про працю України та Закону України "Про оплату праці" не передбачено збереження за працівниками, відстороненими від роботи, середнього заробітку чи оплати його часу з окладу чи мінімальної заробітної плати. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі вимогами частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статей 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно із частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. Таким чином, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України. Згідно з частиною 2 статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У Преамбулі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, який зареєстрований Міністерством юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928 (зі змінами, внесеними наказом МОЗ України № 2393 від 01.11.2021, який офіційно опублікований 09.11.2021 і набрав чинності 09.12.2021, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08.11.2021 за №1452/37074) визначено, що цей наказ прийнято з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики. У преамбулі Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який затверджений цим же наказом зазначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники відповідних підприємств, установ та організацій, зокрема, відповідно до пункту 6 цього переліку підлягають працівники: підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. До цього переліку входить Акціонерне товариство "Українська залізниця". Згідно з пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2, частини 4 статті 10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає в тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно з частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №331/5291/19 вказано, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим. Держава, встановивши відсторонення працівників окремих галузей та підприємств, які не мають профілактичного щеплення, від виконання обов`язків, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників процесу. В даному конкретному випадку це всі учасники перевізного процесу, як працівники залізниці, так і пасажири та інші особи - від ризиків захворювання на COVID-19. З урахуванням викладеного, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції. Крім того, на думку суду, також відсутнє порушення права позивача [PERSON] на працю, передбачене статтею 43 Конституції України, оскільки трудові відносини між позивачем та роботодавцем не припинені, а обмеження цього права було законним та відповідало пріоритету забезпечення життя, здоров`я і безпеки людини. Таким чином, оскільки спірні відносини сторін врегульовано частиною 2 статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на яку посилається відповідач у спірному наказі, обов`язковість такого щеплення визначена для окремих працівників, відповідно до вимог даної норми та наказу МОЗ від 04.10.2021 №2153, а внесенню до календаря щеплень, згідно з ч. 1 ст. 12 вказаного закону підлягають саме щеплення від хвороб визначених у ч. 1 ст. 12 згаданого закону, які є обов`язковими для всіх осіб, незалежно від їх належності до певних професій. Отже, помилковим та таким, що не відповідає законодавству є твердження позивача, що Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб" щеплення від COVID-19 не встановлено, як обов`язкове, а тому відсторонення працівника є незаконним. Також, твердження позивача про необов`язковість такого щеплення, у зв`язку з відсутністю вказаного обов`язку в трудовому договорі, посадовій інструкції, в інших документах та не доведення його до відому позивача також є необгрунтованим, оскільки обов`язковість профілактичного щеплення проти COVID-19 для певних категорій працівників, в тому числі працівників АТ «Укрзалізниця» визначена вищевказаними нормативно- правовими актами, що не вимагає обов`язково внесення вказаної інформації до локальних актів та доведення їх до відома позивача. Помилковим є висновок позивача про порушення відповідачем ст. 49-2 КЗпП України, так як дана норма регулює порядок вивільнення/звільнення працівників, а не відсторонення від виконання роботи. А встановлена законодавством України вимога щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників не є зміною істотних умов праці. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" №298/ос від 09.12.2021 та поновлення [PERSON] на посаді електромеханіка дільниці 1 групи бригади з обслуговування пристроїв сигналізації, централізації та блокування Біла Церква-Сухоліси, а також зобов`язання відповідача виплатити йому заробітну плату за час відсторонення від роботи. Тому у задоволенні позову, пред`явленого [PERSON] , належить відмовити в повному обсязі. Щодо судових витрат Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 5 ЦПК України від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, а позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору покладаються на державу. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 3, 27, 43, 49 Конституції України, ст. ст. 46, 94 КЗпП України, ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою КабінетуМіністрів України від 09 грудня 2020 №1236 зі змінами, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»,

Outcome: dismissed