Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 06 серпня 2011 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 137. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час сімейні стосунки припинено, шлюб існує формально, характер взаємовідносин, які склалися між ними, робить їх подальше спільне життя не можливим, фактично не проживають разом більше півроку, у них різні погляди на життя та сімейні відносини. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з матір`ю. В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Квятковський Д.В. подав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 06 серпня 2011 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 137. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають та перебувають на утриманні матері. За час спільного подружнього життя належної сім`ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо на протязі шести місяців. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітніх дітей залишити проживати з матір`ю.

Outcome: approved