Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача та просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2020 по 04.02.2022 в сумі 383 328 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з 25.03.2019 по 15.04.2020 перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Робота Інтернешнл». На підставі наказу № 161-к від 15.04.2020 Позивача було звільнено за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. На день звільнення ТОВ «Робота Інтернешнл» з Позивачем було здійснено розрахунок. 04.02.2022 на банківську карту Позивача надійшли грошові кошти у розмірі 1064,93 грн., що є помилково утриманими податками з лікарняних та становлять заборгованість підприємства, що свідчить про несвоєчасність повного розрахунку з позивачем у день звільнення, у зв`язку з чим позивач має право відповідно до ст. 116, 117 КЗпП України вимагати стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачем надіслано відзив на позовну заяву, в якому вважає вимоги позивача необґрунтованими, зазначає, що перераховані у 2022 кошти є компенсацією помилково вирахуваних податків та не є структурою заробітної плати та складовою фонду оплати праці, що унеможливлює стягнення середнього заробітку, сума заробітку, яку просить стягнути позивач, є надмірною та не співрозмірною з сумою допущеної помилки, також просить взяти до уваги, що позивач зловживає своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] обіймала посаду фахівця (з продажу послуг) департаменту телефонних продажів ТОВ «Робота Інтернешнл» у період з 25.03.2019 по 15.04.2020. У лютому та березні 2020 року [PERSON] була на лікарняному. На день звільнення відповідачем було здійснено з позивачкою розрахунок. У січні 2022, в результаті проведеного аудиту компанії, ТОВ «Робота Інтернешнл» виявило програмну помилку в 1С, через яку з лікарняних виплат Позивачки утримано податок двічі - програма віднімала податки з лікарняних, які оплачує ФСС в місяці нарахування такого лікарняного, до того як кошти надійшли на розрахунковий рахунок компанії, і повторно податки віднімалися після отримання коштів від ФСС при їх виплаті співробітнику. Після самостійного виявлення помилки, 04.02.2022 позивачу відповідачем було компенсовано кошти в розмірі 1064,93 грн. Таким чином, у встановлений законом строк відповідачем не було виплачено позивачці 1064, 93 грн., оскільки ці кошти було помилково зараховано як податок з лікарняного. Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тому, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (1064, 93 грн.), доводи відповідача щодо підстав невиплати належної суми, негайного відновлення порушеного права позивача після виявлення помилки, відсутність посилання позивача на майнові втрати, пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні та інші обставини справи, зокрема, дії сторін у спірних правовідносинах, суд вважає необхідним зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1064, 93 грн. Крім того, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992, 40 грн. Суд приймає до уваги доводи відповідача щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню такі витрати в розмірі 1000 грн. Враховуючи викладене вище, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial