Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 09 вересня 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Однак у серпні 2018 року шлюбні відносини між сторонами фактично були припинені, відповідач почала проживати за іншою адресою, а їх спільний син [PERSON] залишився проживати з батьком - позивачем по справі. 03 квітня 2019 року рішенням Волноваського районного суду Донецької області у справі № 221/8313/18 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, однак в рішенні суду не було зазначено, з ким залишається проживати їх спільний син. Фактично з моменту припинення між сторонами шлюбних відносин їх син проживав та проживає на даний час з батьком. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 31.05.2017 року, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . Зазначений будинок є власністю позивача на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2012 року. Беручи до уваги відомості з витягу №03-19/3525 від 22.10.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою по [ADDRESS] зареєстровані 2 особи - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19 травня 2020 року у справі №221/961/20 відповідача [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Окрім того, відповідно до довідок (№509-5000431498 від 14.03.2022 року та №509-5000431501 від 14.03.2022 року) позивач [PERSON] та його син [PERSON] були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та на даний час фактично проживають по [ADDRESS] . Також проживання позивача із сином за вказаною вище адресою без реєстрації підтверджується довідкою №156, виданою квартальним комітетом «Корея-1». Позивач зазначає, що він працевлаштувався в м. Вінниця та наразі працює монтером колії в службі колії КП «Вінницька\~транспортна компанія»\~(довідка\~№58\~від 24\~травня 2022\~року).\~Дитина [PERSON] \~відвідує К3\~«ДНЗ №30\~ВМР».\~Відповідно до\~довідки №6\~від 24\~травня 2022року, [PERSON] відвідує зазначений заклад відповідно до наказу про зарахування №34-ОД від 30.03.2022 року. Дитина відвідує заклад регулярно, дитину приводить та забирає з садочка батько, мати участі у вихованні сина не бере. Жодними відомостями щодо залишення відповідачем м. Волновахи на період ведення там бойових дій позивач не володіє. Також жодного зв`язку із відповідачем наразі у позивача немає. Позивач вживав заходів щодо розшуку відповідача, про що свідчить звернення до правоохоронних органів щодо розшуку особи. Позивач зазначає, що наразі він повністю займається вихованням та утриманням сина, тому виникла необхідність визначити місце проживання дитини разом із ним. Окрім того, враховуючи те, що відповідач жодної участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, є необхідність також вирішити питання щодо стягнення аліментів з відповідача. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 14.06.2022 року відкрите провадження у справі за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 12.08.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, належним чином повідомлялась про місце, день та час проведення судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті "Судова влада" та направлення СМС повідомлень. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надавала. Про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представник, представника третьої особи, малолітню дитину [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2016 року. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Волноваським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області від 22.03.2017 р. В графі батьки вказані [PERSON] батько, [PERSON] мати (а.с. 24). Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 03.04.2019 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 03.05.2019 року (а.с. 15). Як вбачається із витягу №03-19/3525 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до рішення Волноваського районного суду Донецького області від 19.05.2020 р. визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сини 18.06.2020 року (а.с.16-18). Із довідок (довідка №509-5000431498 від 14.03.2022 року та довідка №509-5000431501 від 14.03.2022 року) вбачається, що позивач [PERSON] та його син [PERSON] були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та на даний час фактично проживають по [ADDRESS] (а.с. 26-27). Проживання позивача із сином за вказаною вище адресою без реєстрації підтверджується довідкою №156, виданою квартальним комітетом «Корея-1» (а.с. 9). Відповідно до довідки КП «Вінницької транспортної компанії» №58 від 24.05.2022 р. позивач працевлаштувався в м. Вінниця та наразі працює монтером колії в службі колії КП «Вінницька транспортна компанія» з 11.05.2022 року по теперішній час (а.с. 11). Довідкою №6 від 24.05.2022 року підтверджується, що [PERSON] відвідує КЗ "Дошкільний навчальний заклад №30 Вінницької міської ради" відповідно до наказу про зарахування №34-ОД від 30.03.2022 року. Дитина відвідує заклад регулярно, дитину приводить та забирає з садочка батько, мати участі у вихованні сина не бере (а.с. 10). Позивач вживав заходів щодо розшуку позивача, про що свідчить звернення до правоохоронних органів щодо розшуку особи, що підтверджується копією витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №12022020010000400 (а.с. 21-22). Ухвалою суду від 14.06.2022 р. витребовувався у Служби у справах дітей ВМР висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] 05.08.2022 року на адресу суду надійшов висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради з якого вбачається, що оскільки спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання дитини ніколи не було, а з`ясувати його наявність у даний час немає можливості, оскільки мати дитини перебуває у розшуку, орган опіки та піклування ВМР вважає за недоцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с. 53-55). В ході судового розгляду малолітній [PERSON] , в присутності представника Служби у справах неповнолітніх ВМР, суду повідомив, що проживає разом з батьком у м. Вінниця. Щодо матері, повідомив, що він давно її не бачив, вона йому не телефонує. В садочок приводить та забирає його тільки батько. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права і обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що за місцем проживання батька створені належні умови проживання для дитини, має самостійний дохід, позитивно характеризуються, обмежень за станом здоров`я для проживання разом з дитиною не має. У рішенні в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання проте, що найкраще відповідає інтересам дитини, у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи висновок органу опіки та піклування, який має рекомендаційний характер, а також створення останнім належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, враховуючи прихильність дитини до батька та те, що мати не цікавиться життям дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~984, 80 грн.

Outcome: approved