Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до Баришівського районного суду Київської області з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. 01.12.1984 року вона одружилася з [PERSON] . На даний час шлюб з відповідачем розірвано. В період перебування у шлюбі сторонами придбано у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 79,80 кв. м. розташований по [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки майно ними було придбано в період шлюбу, то належить їм на праві спільної сумісної власності. За позовом, посилаючись на ст.ст. 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України, позивач просить здійснити поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу, що є об`єктом права спільної сумісної власності: визнати за нею (позивачем) право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розміщений вказаний житловий будинок. 19.04.2021 ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області Коваленка К.В. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 965 від 16.08.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С. Ухвалою суду від 22.10.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. 24.11.2021 представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить Суд накласти арешт (заборону) на відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,15 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 3220255101:01:119:0010 - які належить [PERSON] [INFO] , картка платника податків - [NUMBER] . 24.11.2021 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. 26.01.2022 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 14.02.2022 постановою Київського апеляційного суду задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 24.11.2021 скасовано, накладено арешт (заборону) на відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,15 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 3220255101:01:119:0010 - які належить [PERSON] [INFO] , картка платника податків - [NUMBER] . У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги повністю підтримали та просили Суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін по справа та свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 грудня 1984 року за актовим записом № 103 Поліським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області був зареєстрований шлюб позивача з відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 01.12.1984. 25 лютого 2019 року рішенням Баришівського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу спільною працею за спільні кошти, для спільних потреб, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , було набуте наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,1500 га розташовану під житловим будинком. За моєї згоди все набуте майно за період шлюбу було зареєстроване на ім`я мого колишнього чоловіка, [PERSON] . Будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] було спільно нами розпочато в 1991 році, а завершено в 1996 році, що підтверджується Рішенням №14 Виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 29.04.1991, Актом виносу в натурі меж земельної ділянки від 10.04.1991, Випискою з рішення «Про збільшення розмірів присадибних земельних ділянок» від 15.07.2004. В спільному будинку сторони по справі обоє зареєстровані та проживають, що підтверджується копією Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] та копією паспортів позивача та відповідача, що містяться в матеріалах справи. Свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS] було видано 30 серпня 2002 року на ім`я [PERSON] . Державний акт серія РІ №232144 про право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,1500 га розташовану під житловим будинком був виготовлений 23 грудня 2004 року також на ім`я відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до правових позицій ВСУ висловлених у постановах від 30.03.2016 року № 6-2811цс15, від 18.01.2017 року № 6-2565цс16, від 05.07.2017 року № 6- 2405цс16, від 07.06.2017 року № 6-2670цс16,\~за змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно із частиною п`ятою цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 Сімейного кодексу України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідач не оспорює право спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, таким чином позовні вимоги в частині визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved