Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Акціонерне\~товариство\~«Банк\~Форвард» \~звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог зазначено, що Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк\~Форвард» із [PERSON] 02 листопада 2012 року був укладений договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] . 02 листопада 2012 року [PERSON] звернулась до Банку із підписаною нею Заявою № 101215518, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про картку. Банк 02 листопада 2012 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві клієнта, і уклав з клієнтом договір про надання та використання платіжної картки № 101215518, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 1.2 Заяви вважаються акцептом оферти клієнта, а саме, відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] та випустив на ім`я [PERSON] платіжну картку. Відповідно до п. 1 підписаної клієнтом заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до п. 3 Заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам. Внаслідок здійснення банком у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку у клієнта виникла заборгованість перед банком. Відповідно до п. 8.16 Умов по карткам, банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту та у будь-який момент часу вимагати від клієнта погашення заборгованості в повному обсязі шляхом формування й направлення клієнту заключного Рахунку-виписки - документу, що містить вимогу банку до клієнта про повне погашення клієнтом всієї заборгованості за договором про картку (п. 1.15 Умов по карткам). 01 лютого 2018 року, а потім повторно 08 жовтня 2020 року банк направив відповідачу заключний Рахунок- виписку, а Клієнт 16 жовтня 2020 року отримав даний заключний рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 32 990,15 грн. Враховуючи зазначені положення договору про картку та чинного законодавства, станом на 02 березня 2021 року, відповідач має заборгованість перед банком в сумі 35 961,97 грн. з них: сума заборгованості 32 990,15 грн., три проценти річних 2 971,82 грн. Враховуючи те, що відповідач своїх зобов`язань не виконує, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву від 10 серпня 2021 року представником відповідача Саєнком О.М. зазначено, що 02 листопада 2012 року відповідачка [PERSON] підписала заяву № 101215518, відповідно до якої ПАТ «Банк Русский Стандарт» уклав з нею договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого на її ім`я була випущена платіжна картки, відкритий поточний рахунок, встановлений кредитний ліміт (розмір якого не зазначений), в межах якого вона мала здійснювати використання картки за рахунок наданого банком кредиту та здійснювати відповідно ст.1069 ЦК України кредитування картки. В заяві зазначено рахунок картки та ставка по кредитному ліміту 55% річних. Відповідно до п. 2.2 заяви складовою та невід`ємною частиною договору є Умови по карткам та тарифи по карткам, з якими [PERSON] ознайомилась, згодна, розуміє їх зміст та зобов`язується неухильно дотримуватись. Проте, з документів, доданих позивачем до позовної заяви вбачається, що відповідач не підписувала, а відповідно і не узгоджувала надані позивачем на підтвердження позовних вимого Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Русский Стандарт», Правила користування платіжною карткою та тарифи. Крім того, відповідач повністю не згодна з розміром нарахованої позивачем суми заборгованості. Відповідно до розрахунку, складеного на підставі виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 02 листопада 2012 року по 05 квітня 2021 року вбачається, що відповідач отримала від позивача в межах договору про картку кредитні кошти в розмірі 6389,70 грн, остання дата зняття готівки 05 лютого 2014 року. [PERSON] за період з 02 листопада 2012 року по 05 квітня 2021 року погасила кредитну заборгованість з загальній сумі 6282, 31 грн., останній платіж за кредитом 03 вересня 2015 року. Банком за період з 02 листопада 2012 року то 03 січня 2018 року здійснено автоматичне списання з розрахункового рахунку [PERSON] коштів на загальну суму 31782,53 грн., що в 5 разів перевищує суму коштів, отриману відповідачем від банку. Отже, оскільки [PERSON] фактично отримано коштів розмірі 6389, 70 грн., а погашено 6282, 31 грн., то розмір заборгованості за договором про картку складає 107, 39 грн. Окрім того, право вимоги за спірним договором про карту у позивача виникло вже в жовтні 2015 року, проте банк здійснював нарахування відповідачу відсотків ще на протязі трьох років. Враховуючи вказане, просить в задоволенні вимог «Банк\~Форвард» \~про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з п.1.2 статуту АТ "Банк Форвард" від 03.09.2018 позивач є правонаступником прав та обов`язків ПАТ "Банк Форвард", яке, в свою чергу, було правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Банк Русский стандарт" на підставі рішення єдиного акціонера №3 від 19.08.2014 про зміну найменування ПАТ "Банк Русский Стандарт" на ПАТ "Банк Форвард". ПАТ "Банк Русский Стандарт", у свою чергу, було правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ "Банк Русский Стандарт" на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 20.11.2009 року (Протокол № 5) про зміну найменування ВАТ "Банк Русский Стандарт" на ПАТ "Банк Русский Стандарт". З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2012 між ПАТ "Банк Русский Стандарт" та [PERSON] був укладений Договір про надання та використання платіжної картки № 101215518. 02.11.2012 [PERSON] звернулася до банку із підписаною нею Заявою № 91678674 (а.с. 5-6), 101215518, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про картку. Банк 02 листопада 2012 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві клієнта, і уклав з клієнтом договір про надання та використання платіжної картки № 101215518, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 1.2 Заяви вважаються акцептом оферти клієнта, а саме, відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] та випустив на ім`я [PERSON] платіжну картку. Відповідно до п. 1 підписаної клієнтом заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до п. 3 Заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам. Внаслідок здійснення банком у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку у клієнта виникла заборгованість перед банком. Відповідно до п. 8.16 Умов по карткам, банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту та у будь-який момент часу вимагати від клієнта погашення заборгованості в повному обсязі шляхом формування й направлення клієнту заключного Рахунку-виписки - документу, що містить вимогу банку до клієнта про повне погашення клієнтом всієї заборгованості за договором про картку (п. 1.15 Умов по карткам). Позивач посилається на те, що в порушення умов договору та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання за договором не виконувала, тому станом на 02.03.2021 наявна заборгованість в розмірі 35961,97 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 32990,15 грн. та три проценти річних в сумі 2971,82 грн. Згідно з положеннями п. 1 частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом частини першої ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - ПАТ "Банк Русский Стандарт", правонаступником якого є АТ "Банк Форвард"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з частиною першою ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). За положеннями частин 1 та 2 ст. 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України). Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Укладення між сторонами кредитного договору відбулось шляхом прийняття банком пропозиції відповідача укласти такий договір, що викладена в її заяві від 02.11.2012, відповідно до вказаних правових норм. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У частині першій ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Між тим, суд вважає, що при оцінці доводів позивача необхідно дотримуватись правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 про те, що роздруківка Умов із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того, надані банком роздруківки Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ "Банк Русский Стандарт" не містять будь-яких даних щодо ознайомлення з ними відповідачем та інформації щодо її зобов`язань за кредитним договором. Отже, сторонами при укладенні кредитного договору було узгоджено лише ті умови, про які йдеться в підписаній [PERSON] заяві про приєднання та довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 02.11.2012. Згідно з умовами даного договору відповідач отримала кредит зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 55 % річних зі строком дії картки - 3 роки, тобто кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання [PERSON] повинен відповідати строку дії кредитної картки - до 02.11.2015. Після спливу визначеного договором строку позики право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, неустойку та штрафні санкції припиняється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18). Документи про видачу платіжної картки відповідачу матеріали справи не містять, представник позивача у судовому засіданні пояснила, що картка видавалася строком на 3 роки згідно Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ "Банк Русский Стандарт", представник відповідача в суді проти цього не заперечував. З наданої банком виписки по рахунку відповідача простежується, що в період з 02.11.2012 по 02.11.2015, тобто в період дії картки, позичальник використала 21828,61 грн. кредитних коштів, тоді як повернула банку 6282,31 грн. Проте банк нарахував заборгованість за період з 02.11.2012 по 05.04.2021 в сумі 32990,15 грн., яка складалась з: кредитних коштів, комісій за видачу готівки, надання SMS послуг, оплати за розрахункове обслуговування, сплати відсотків, плати за надсилання паперової виписки та страховий захист. Фактично ж банк нараховував таку заборгованість в порядку ст. 1069 ЦК України, кредитувавши рахунок позичальника, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів, а саме надавав додатковий кредит для погашення вказаних нарахувань (овердрафт). Так, на виконання грошового зобов`язання зі строком дії з 02.11.2012 року (дата видачі кредитної картки) по листопад 2015 (кінцевий строк дії кредитної картки) з повернення банку тіла кредиту на загальну суму 21828,61 грн., відповідачем було сплачено 6282,31 грн. Тому суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки заборгованість відповідача в період дії картки за тілом кредиту становить 15546,30 грн. (21828,61 грн.- 6282,31 грн.), а решта нарахувань, що здійснені поза межами строку дії кредитної кратки, були неправомірними. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що зазначені кошти були використані відповідачем (пролонгація договору, видача картки на наступний період тощо). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідача перед позивачем за договором можна вважати припиненим у день остаточного погашення заборгованості. З огляду на зазначене, установивши, що заборгованість за кредитним договором [PERSON] не погашена, її розмір складає 15546,30 грн., суд доходить до висновку щодо наявності у [PERSON] перед позивачем невиконаного грошового зобов`язання, що дає підстави для застосування ст. 625 ЦК України та нарахування 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання. Позивачем розраховано розмір 3 % річних за період з 02.03.2018 по 02.03.2021, який складає 2971,82 грн. на суму простроченого кредиту. Судом здійснений розрахунок 3 % річних за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів] Сума заборгованості 15546,30 грн. (сума основної заборгованості по кредиту), дата початку нарахування 02.03.2018, дата закінчення нарахування 02.03.2021, кількість днів 1097. Відсоткова ставка:3% річних. 15546,30 грн. х 3%/100%/365 днів х 1097 днів = 1400,44 грн. Отже 3% річних на суму простроченого кредиту складає 1400,44 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial