Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач, КП «Київтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: 14 710,66 грн. заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення; 15 196,03 грн. заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 23 024,27 грн. заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення; 29 712,05 грн. заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 33,00 грн витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також 2 270,00 грн судового збору. В обґрунтування позову КП «Київтеплоенерго» зазначає, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим позивач з 01.05.2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на підставі типового договору опублікував договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є фактичне отримання послуг споживачем. Квартира відповідача під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, отже, [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, які надає позивач; відповідач від зазначених послуг у встановленому законом порядку не відмовлялася (не відключалася). Свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідач виконує неналежним чином, своєчасно не сплачуючи за спожиті послуги, у зв`язку з чим станом на 01.07.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 52 736,32 грн., у тому числі: заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого опалення - 23 024,27 грн., заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води - 29 712,05 грн. Крім того, на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 року № 602-18, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») та КП «Київтеплоенерго», останнє прийняло право вимоги, у тому числі до відповідача, з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води в розмірі 29 906,69 грн. Згідно з п. 3.4.2 цього договору новий кредитор - КП «Київтеплоенерго», має право на отримання від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до цього договору сплати заборгованості. Надання відповідних послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, опублікованого 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111 (4511). Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.03.2022 року та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2022 року розгляд справи відкладено на 01.08.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2022 року розгляд справи відкладено на 15.09.2022 року. На виконання вимог ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. З отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з наданою на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року інформацією Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.01.2022 року № 062/14-1018 (И-2022) квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.04.1993 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про прийняття заочного рішення, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позов відповідач не подав. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.04.1993 року. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Згідно з договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надає позивач. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року по 30.06.2021 року заборгованість відповідача становить 52 736,22 грн., у тому числі: заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення - 23 024,27 грн., заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води - 29 712,05 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.11.2018 року по 30.06.2021 року заборгованість відповідача становить 29 906,69 грн., у тому числі: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення 14 710,66 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води - 15 196,03 грн. Згідно з наданими позивачем копіями додатків № 1, № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 заборгованість відповідача за спожиті до 01.05.2018 року послуги становить 29 906,69 грн., у тому числі: за послуги з централізованого опалення - 14 710,66 грн., за послуги з постачання гарячої води - 15 196,03 грн. Відповідно до ст. 10 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. За положеннями ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону, визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити надані їм житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15. Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, ця стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, незалежно від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому прав володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку з утримання належного йому на праві власності майна може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 901 цього Кодексу встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За приписами ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з розрахунками заборгованості, наданими позивачем, у зв`язку з несплатою відповідачем у повному обсязі грошових коштів за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, а саме: 14 710,66 грн. заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення; 15 196,03 грн. заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 23 024,27 грн. заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення; 29 712,05 грн. заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води. На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а надані позивачем розрахунки заборгованості відповідачем не оспорюються. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, оскільки відповідач не сплачує заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у добровільному порядку, сума цієї заборгованості підлягає примусовому стягненню. Розрахований позивачем розмір заборгованості відповідачем не спростований. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому, враховуючи наявність у відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 753287 від 13.08.2021 року. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 270 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 33 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За положеннями ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Так, згідно п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 140 цього Кодексу, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Позивачем додано до матеріалів позовної заяви Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.07.2021 року, а саме щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження здійснених витрат у розмірі 33 грн. 00 коп., пов`язаних з витребуванням вищевказаних доказів, позивач надав копію квитанції від 28.07.2021 року, код квитанції 4384362081059590. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.ст. 133, 140, 141 ЦПК України, для стягнення з відповідача на користь позивача 33 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат, пов`язаних із витребуванням доказів. Враховуючи викладене,

Outcome: approved