Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Стислий виклад обставин справи та обгрунтування позовних вимог Представник позивачів Іллінський О.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області). Вимоги позивачів обґрунтувує тим, що відповідачка з моменту народження кожного з дітей не приділяла їм належної уваги та ухилялася від виконання своїх обов`язків по відношенню до них. Протягом тривалого періоду часу діти були недоглянуті, часто хворіли. При будь-якій нагоді відповідачка намагалася залишити їх на когось із родичів чи близьких, щоб безперешкодно займатись своїми власними справами. З 16-ти річного віку і поданий час відповідачка зловживає спиртними напоями. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує їм необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Відповідачка не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального розвитку та самоусвідомлення, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює необхідних умов для їх навчання. Зазначені обставини є проявом винної поведінки відповідачки, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Восени 2020 року відповідачка залишила дітей проживати у квартирі свого батька та стала проживати окремо від них, після чого припинила будь-яке спілкування з дітьми. У зв`язку з тим, що батько відповідачки [PERSON] , який являється людиною похилого віку, не мав можливості забезпечити дітям належне утримання та виховання, подружжя позивачів - [PERSON] та [PERSON] стали доглядати за ними, поселили їх у своїй квартирі. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Також представник позивачів просить встановити над неповнолітнім - [PERSON] піклування та малолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] опіку та призначити позивачів піклувальниками та опікунами, оскільки діти проживають у їхній сім`ї. Крім того, представник позивачів просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України мають, у тому числі, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Відповідно до пункту 4 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, ... позбавлення та поновлення батьківських прав, ... обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з приписами статті 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідач відзив на заявлені позовні вимоги не надала, будь-яким чином свою позицію у справі суду не повідомила. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява разом з доданими до неї документами надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 10 січня 2022 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2022 року справа передана у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 23 березня 2022 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 20 квітня 2022 року. Зазначена ухвала, разом із позовною заявою та доданими до неї додатками, поштовим зв`язком була направлена відповідачці та третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Однак, поштове відправлення, адресоване відповідачці, 12 квітня 2022 року повернено відправникові з відміткою про причину повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім того, 31 березня 2022 року, відповідачку було викликано до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду за посиланням: https://court.gov.ua/unknown/sud1021. Підготовче судове засідання призначене на 20 квітня 2022 року було відкладено через неявку сторін у судове засідання, невручення відповідачці позовної заяви з додатками та її виклик до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті суду. 21 квітня 2022 року та 12 липня 2022 року відповідачку повторно було викликано до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду за посиланням: https://court.gov.ua/unknown/sud1021. Однак, у підготовче судове засідання 05 липня 2022 року та 31 серпня 2022 року відповідачка не прибула та про причини своєї неявки суд не повідомила. Крім того, остання не скористалась своїм правом на надання відзиву на позов та будь-яким іншим способом не висловила свою позицію щодо заявленого до неї позову. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 31 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Судове засідання призначене на 09 вересня 2022 року відкладено до 10 години 30 хвилин 23 вересня 2022 року для повторного виклику сторін. У судове засідання призначене на 23 вересня 2022 року прибули позивачі - [PERSON] , [PERSON] та їхній представник адвокат Іллінський О.В., які підтримують заявлені уточнені позовні вимоги посилаючись на обгрунтування викладені в уточненій позовній заяві. Відповідачку [PERSON] про розгляд справи було повідомлено шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті суду, яке опубліковано 31 серпня 2022 року. Крім того, надіслано СМС-повідомлення про виклик до суду на номер її телефону, що підтверджується довідкою про доставку СМС-повідомлення від 09 вересня 2022 року. Однак, відповідачка до суду не прибула, правом на надання відзиву не скористалася та свою позицію щодо заявленого позову ніяким чином суд не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рокитнянська селищна рада в особі Служби у справах дітей та сім`ї, Секрет Л.М. у судове засідання прибула та підтримала позовні вимоги. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі на зазначених у позові обставинах. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей та сім`ї, у судове засідання свого представника не надіслала. Однак, до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника служби та просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. На виконання ухвали суду підготовлено подання органу опіки та піклування про доцільність призначення опіки та висновок про можливість бути кандидатом в потенційні опікуни, які долучено до матеріалів справи. У судове засідання прибули свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , є матір`ю: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області; - [PERSON] , [INFO] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. У судовому засіданні встанолено, що протягом тривалого періоду часу діти були недоглянуті, часто хворіли. При будь-якій нагоді відповідачка намагалася залишити їх на когось із родичів чи близьких, щоб безперешкодно займатись своїми власними справами. З 16-ти річного віку і поданий час відповідачка зловживає спиртними напоями. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує їм необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Відповідачка не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального розвитку та самоусвідомлення, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює необхідних умов для їх навчання. Зазначені обставини є проявом винної поведінки відповідачки, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Восени 2020 року відповідачка залишила дітей проживати у квартирі свого батька та стала проживати окремо від них, після чого припинила будь-яке спілкування з дітьми. У зв`язку з тим, що батько відповідачки [PERSON] , який являється людиною похилого віку, не мав можливості забезпечити дітям належне утримання та виховання, подружжя позивачів - [PERSON] та [PERSON] стали доглядати за ними, поселили їх у своїй квартирі. З акту № 161 обстеження умов проживання дитини від 07 вересня 2021 року встановлено, що дітям - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою проживання позивачів: [ADDRESS] , створено належні умови для проживання та виховання. Загроза для життя та здоров`я дітей відсутня. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї/особи № 625 період проведення з 07 вересня 2021 року до 10 вересня 2021 року за місцем проживання [PERSON] складено висновок оцінки потреб сім`ї № 625 соціальна карта № 289 проте що, складні життєві обставини наявні через ухилення матір`ю [PERSON] від виконання своїх обов`язків із виховання дітей. Стан задоволення потреб дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - задовільний, так як наявні проблеми та обставини певною мірою порушують нормальну життєдіяльність дітей, однак несуттєво впливають на стан дітей. Тітка здатна задовольнити потреби дітей та фактори сім`ї та середовища позитивно сприяють розв`язанню проблем. Між директором Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служ та [PERSON] було укладено договір про надання соціальних послуг, який набрав чинності з 13 вересня 2021 року. Виконавчим комітетом Рокитнянської селищної ради Київської області видано довідку (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописки) від 30 травня 2022 року № 1100 [PERSON] , в якій зазначено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] . - батько, [PERSON] - сестра, [PERSON] - племінник, [PERSON] - племінниця, [PERSON] - племінник. Також вказано, що особовий рахунок відкрито на [PERSON] . З довідок виданих директором середньої загальноосвітньої школои І-ІІІ ступенів № 224 м. Києва від 05 травня 2022 року № 63, 16 травня 2022 року № 30 та характеристики встановлено, що [PERSON] дійсно навчається у СЗК № 224 Дніпровського району м. Києва з першого класу, зараз навчається у 8-А класі. Є старанним учнем, має добрий загальний розвиток, навчальні досягнення середнього та низького рівня. Тітка, [PERSON] , та дядько, [PERSON] , приділяють належну увагу вихованню племінника, постійно спілкуються з класним керівником та цікавляться успіхами [PERSON] . Вирішують всі питання, які стосуються навчання та виховання [PERSON] . Судом встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] відвідують Дошкільний навчальний заклад № 53 з 01 вересня 2020 року регулярно. Діти проживають за адресою: [ADDRESS] , їхнім вихованням займаються [PERSON] та [PERSON] , які приходять у заклад та забирають дітей додому, відвідують відкриті заходи, що організовуються у закладі та є активними учасниками життя ДНЗ № 53, тісно співпрацюють з вихователями груп, де виховуються діти. Рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області від 19 травня 2022 року № 108 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З подання органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність призначення опіки (протокол засідання Комісії № 7 від 08 червня 2022 року) від 15 червня 2022 року № 103/2585/4113 встановлено, що орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у разі позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вважає за доцільне призначити над малолітніми дітьми опікуном [PERSON] . Також службою надано висновок про можливість [PERSON] бути кандидатом в потенційні опікуни. У висновку про стан здоров`я від 16 травня 2022 року виданого керівником КНП "Київська міська наркологічна клінічна лікарня" вказано, що [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" ВР-000073018, станом на 02 червня 2022 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. З довідки про доходи від 09 травня 2022 року № 0905/2 встановлено, що [PERSON] працює у ТОВ "ЛІНУР" на посаді менеджер з постачання, загальна сума доходу за період з 01 листопада 2021 року до 20 квітня 2022 року становить 41 680,89 грн. Зарекомендувала себе на посаді як хорошого професійно підготовленого спеціаліста, відповідальна, дисциплінована та ініціативна працівниця, дотримується корпоративних правил і норм, з взаємовідносини з колективом склалися хороші, вказане підтверджується характеристикою підприємства від 09 травня 2022 року. З довідки про доходи № 9778 6373 8484 2717 встановлено, що [PERSON] за період з 01 листопада 2021 року до 30 квітня 2022 року отримала пенсію у розмірі 23 359,38 грн. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований 06 лютого 1980 року відділом реєстрації актів громадянського стану Рокитнянсккого райуправління юстиції Київської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження № [NUMBER] від 18 червня 2002 року. Подружжя проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,00 кв.м, житловою площею 45,30 кв.м, яка належить на праві власності [PERSON] у розмірі 3/8 частки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 271304232 від 19 серпня 2021 року. 31 серпня 2022 року представником позивачів подано заяву про уточнення позовних вимог в частині "Призначити позивачів [PERSON] та [PERSON] : піклувальниками неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] , та опікунами малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ". Свідок [PERSON] зазначила, що дитину [PERSON] , який ходив ще в дитячий садочок, тітка [PERSON] забрала до себе на проживання у м. Київ, так як його мати [PERSON] має слабкість до алкогольних напоїв та мала бажання влаштувати своє особисте життя. Старший [PERSON] проживає у позивачки вже близько 10 років, за цей час життям сина відповідачка не цікавилася. Сім`я позивачів приїжджали у батьківський дім у смт. Рокитне Київської області на вихідні дні та забезпечували необхідними речами дітей. Догляд за середньою дитиною [PERSON] , яка була дитиною грудного віку, здійснював батько сторін - [PERSON] . Через рік часу народився молодший син відповідачки [PERSON] . Відповідачка весь цей час постійного догляду за дітьми не здійснювала, зникала з батьківського дому на два і більше дні залишаючи дітей взагалі без догляду. За її відсутності догляд за дітьми здійснював її батько, йому допомагала також [PERSON] . З 2019 року догляд всіх дітей здійснює сім`я [PERSON] та [PERSON] , за цей період часу [PERSON] не здійснювала дії, які свідчили б про її бажання жити з дітьми та доглядати за ними. Свідок [PERSON] повідомила, що є сусідкою позивачів. Що відповідачка часто приходила додому у стані алкогольного сп`яніння, часто була відсутньою за місцем проживання, грошові виплати на дітей витрачала на алкогольні напої, в цей час догляд за дітьми [PERSON] та [PERSON] , ще з народження, здійснював їхній дідусь [PERSON] , готував їм їсти, інколи залишав дітей на сусідку в той час коли йшов по продукти харчування для дітей, на вихідних доглядати за дітьми допомагала [PERSON] зі своїм чоловіком. Старший син [PERSON] близько десяти років проживає в сім`ї [PERSON] . Більше двох років [PERSON] та [PERSON] проживають у сім`ї [PERSON] , чула як називають її мамою, а [PERSON] - татом. Протягом цих років [PERSON] не намагалася зміти свій спосіб життя та ставлення до дітей, на першому місці для неї друзі та вживання спиртних напоїв. Свідок [PERSON] вказав, що грошові виплати на дітей витрачала на алкогольні напої та на друзів, дітям нічого не купувала. Старший син [PERSON] близько десяти років проживає у сім`ї дочки [PERSON] . З народження [PERSON] та [PERSON] проживали з [PERSON] . Так як [PERSON] через два дні після народження дитини [PERSON] залишила її та повернулась додому через три тижні. Догляд за дитиною здійснював за допомоогою [PERSON] , яка розказувала йому як доглядати за новонародженою дитиною, як готувати суміш для харчування. Часто [PERSON] приходила додому у стані алкогольного сп`яніння та гучно стукала у двері, в той час як діти відпочивали, на прохання батька припинити такі дії не реагувала. З 2020 року дочка [PERSON] забрала дітей [PERSON] та [PERSON] до свого місця проживання, де діти ходять у дошкільний заклад освіти та на дитячі гуртки розвитку. Дітьми [PERSON] за цей період часу не цікавилася та догляд за ними не здійснювала. Вирішуючи зазначений спір суд виходить зі наступного. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Щодо позбавлення батьківських прав Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частиною 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі №459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька (або матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Оцінюючи надані докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка не піклувалася про фізичний і духовний розвиток своїх трьох дітей, підготовку до самостійного життя, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, не виявляла інтересу дої хнього внутрішнього світу. Щодо встановлення піклування та призначення піклувальника Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Разом з тим, згідно з положеннями статті 58 ЦК України над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, встановлюється опіка. Статтею 243 Сімейного кодексу України (далі - СК України) також передбачено, що опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до частини 2 статті 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з частиною 4 статті 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до частини 3 статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до частини 4 статті 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка (додаток 3). Судом встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позбавлені батьківського піклування, оскільки їхня мати восени 2020 року залишила дітей проживати у квартирі свого батька - [PERSON] , та стала проживати окремо від них, після чого припинила будь-яке спілкування з дітьми. Так як, батько відповідачки є людиною поважного віку, не мав можливості забезпечити дітям належне утримання та виховання, тому подружжя позивачів - [PERSON] та [PERSON] стали доглядати за дітьми, поселивши їх у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] є рідною тіткою дітей по стороні їхньої матері та виявила бажання разом з своїм чоловіком бути їхніми піклувальниками та опікунами, які фактично повністю виконують ці обов`язки. Крім того, з позовної заяви вбачається, що малолітні діти бажають проживати у сім`ї позивачів і фактично вже проживають в цій сім`ї: [PERSON] з 2012 року а [PERSON] та [PERSON] з осені 2020 року. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини Згідно з частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В силу вимог статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню трьох дітей, хоча має всі можливості брати матеріальну участь в їхньому утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатним, тобто має можливість брати участь в утриманні своїх дітей. Суду не було представлено жодних доказів стосовно того, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню дітей. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки суду Вирішуючи даний спір, належно і повно дослідивши та оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] щодо неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи, встановленими обставинами судом та поясненями свідків. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні дітей відповідачка суду не надала. Крім того, органом опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки факт ухилення відповідачаки [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно з положеннями статті 164 Сімейного Кодексу України. Згідно з частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитій. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, враховуючи те, що відповідачка є працездатною, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 10 січня 2021 року, і до доягнення старшою дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Відповідно до частин 3,4 статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою. Згідно з частиною 4 статті 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є найближчою родичкою дітей по материній лінії. Діти з часу коли їх мати залишила без догляду, проживають у сім`ї позивачки та бажають і надалі там проживати. Крім того, позивачка є працездатною, стан здоров`я дозволяє брати на себе таку відповідальніть, проживає разом з її чоловіком [PERSON] у будинку, який належить чоловікові на праві власності у розмірі 3/8 частки, де створені всі умови для проживання дітей та має достатній дохід для їх утримання. З наданих до суду документів суд вбачає підстави призначити [PERSON] : піклувальником неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] , та опікуном малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ", так як позивачка має матеріальну та фінансову можливість забезпечити належні умови проживання та виховання малолятніх дітей. З огляду на викладене позов в частині призначення позивачки [PERSON] піклувальником неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] , та опікуном малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , підлягає до задоволення. Однак, щодо призначення [PERSON] опікуном та піклувальником дітей, то суд зазанчає, що до суду не надано висновку про доцільність призначення його опікуном та піклувальником дітей, окрім того не надано висновок про можливість [PERSON] бути кандидатом в потенційні опікуни, не надано докази про стан його здоров`я та матеріальне забезпечення. Відтак, вимога про призначення [PERSON] піклувальником неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та опікунаом малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі наведеного,

Outcome: partial