Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області та [PERSON] , у якій просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Останнє місце проживання [PERSON] було за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадина у вигляді домоволодіння, що розташоване за вищезазначеною адресою. На день смерті матері позивача, разом із нею був зареєстрований його рідний брат [PERSON] . Позивач не подавав заяву про прийняття спадщини після смерті матері до Черкаської районної державної нотаріальної контори, так як брат повідомив його про те, що мати склала заповіт на його користь і що материна воля була, аби саме [PERSON] успадкував вказане домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер. На день смерті він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним ніхто не проживав. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] прийняла спадщину. Разом з тим, після смерті брата позивач приглядав за зазначеним вище домоволодінням та мав ключі від будинку. На початку грудня 2021 року він разом зі своєю родиною, а саме дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] , вирішили здійснити генеральне прибирання домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Під час прибирання будинку, позивачем у швейній машинці були знайдені документи, серед яких був і заповіт, згідно якого [PERSON] заповіла йому 1/2 частину будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] . Відтак, лише на початку грудня 2021 року позивач усвідомив, що має право на успадкування 1/2 частини даного домоволодіння, оскільки всі ці роки вважав, що мати склала заповіт на ім`я його брата. Позивач, як спадкоємець померлої за заповітом, бажає прийняти спадщину після смерті матері та звернувся до Черкаської районної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на її прийняття. З урахуванням наведеного, позивач стверджує, що необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску ним встановленого законом строку для прийняття спадщини. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 20 січня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 24 лютого 2022 року; встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; а також задоволено клопотання позивача про виклик у судове засідання свідків та про витребування доказів /а.с. 26-29/. 09 лютого 2022 року, на виконання вимог ухвали суду від 20 січня 2022 року, від завідувача Черкаської районної нотаріальної контори Чуй Н.В. надійшли відомості про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, разом з додатками /а.с. 37-42/, а також копія спадкової справи після смерті [PERSON] /а.с. 43-70/. 16 лютого 2022 року відповідачем [PERSON] , у межах строку, встановленого судом, подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копій іншим учасникам справи, у якому вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] /а.с. 73-74/. В обґрунтування\~своєї позиції\~відповідач вказує,\~що 09\~вересня 2020\~року між\~нею та\~ [PERSON] \~був укладений\~шлюб,\~який зареєстровано\~Черкаським міським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ),\~актовий запис\~№ 1226.\~Після реєстрації\~шлюбу вона\~разом з\~чоловіком проживала\~в домоволодінні\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~За життя,\~чоловік розповів\~їй про\~те,\~що даний\~будинок належав\~його покійній\~матері [PERSON] ,\~яка заповіла\~ј частину\~будинку його\~рідному брату\~ [PERSON] ,\~а інших\~ѕ частини\~будинку \~йому ( [PERSON] ).\~Про існування\~зазначеного заповіту\~було відомо\~всім рідним.\~ [INFO] [PERSON] \~помер.\~Під час\~поминального обіду\~позивач разом\~зі своєю\~дружиною повідомили\~відповідачу,\~щоб вона\~ні на\~що не\~розраховувала,\~оскільки частина\~будинку належить\~позивачу на\~підставі заповіту,\~складеного його\~матір`ю [PERSON] .\~У подальшому\~відповідач кілька\~разів приїздила\~в село,\~однак потрапити\~до будинку\~не змогла,\~так як\~у домі\~та у\~господарських будівлях\~були замінені\~замки.\~06\~листопада 2021\~року,\~у зв`язку\~із заміною\~замків у\~домоволодінні та\~зникненням речей,\~вона викликала\~працівників поліції.\~Тоді ж\~позивач [PERSON] \~разом із\~дружиною заявили\~їй,\~що до\~будинку її\~не пустять,\~так як\~це їхня\~батьківщина та\~їм належить ј частина будинку по заповіту, а тому вони є власниками. При цьому, останні зазначили, що пустять відповідача у дім тільки після того, як вона принесе правовстановлюючі документи на нього. Відповідач наполягає на тому, що про існування заповіту позивачу було достовірно відомо відразу після смерті його матері [PERSON] . Крім того, відповідач стверджує, що, незалежно від обізнаності про існування заповіту, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, міг реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті матері шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса у встановлений 6-місячний строк. Обставини, на які посилається позивач, на переконання відповідача, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, а викладені в позовній заяві доводи щодо цього є неправдивими та вигаданими з метою введення суду в оману. Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався. 24 лютого 2022 року у зв`язку з неявкою учасників справи, військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнного стану на території України, проведення підготовчого розгляду справи було відкладено до 06 квітня 2022 року. У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 06 квітня 2022 року, протокольними ухвалами суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Колотило Л.М. про виклик свідків та відмовлено їй у задоволенні клопотання про витребування доказів. Крім того, протокольною ухвалою суду задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Ухвалою суду від 06 квітня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17 травня 2022 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі /а.с. 93-95/. У судовому засіданні, яке відбулося 17 травня 2022 року, позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у позові. При цьому уточнив, що заповіт матері ним був виявлений у листопаді 2021 року, а не у грудні 2021 року, як вказано у позовній заяві. Зазначив, що оскільки брат не мав нічого, він з власної волі не подавав заяву про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса, щоб все залишилося брату. Водночас, наполягав на тому, що не знав про існування заповіту. У подальшому свою позицію змінив та вказав, що його брат перебував у розшуку за шахрайство, був агресивною людиною, говорив: «Якщо надумаєш це зробити погано закінчиться». Ці слова [PERSON] сприйняв як погрозу і відповів: «Питань немає, ти залишаєшся жити, твій дім». Разом з тим, відповідаючи на запитання представника відповідача [PERSON] адвоката Колотило Л.М., позивач знову змінив свої пояснення та зазначив, що не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса, так як не знав, що необхідно подавати таку заяву. У судовому засіданні, що відбулося 08 вересня 2022 року, позивач вкотре змінив свої показання та остаточними причинами пропуску ним встановленого законом строку для прийняття спадщини після смерті матері зазначив незнання про існування заповіту та юридичну необізнаність щодо строку прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Колотило Л.М. у судовому засіданні, що відбулося 17 травня 2022 року, заявлені позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у позові та надали пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Водночас, відповідач [PERSON] уточнила, що позивач разом зі своєю дружиною повідомили їй про те, щоб вона ні на що не розраховувала, оскільки частина будинку належить позивачу на підставі заповіту, не безпосередньо під час поминального обіду, а після того, як усі розійшлися і залишилися лише найрідніші. Представник відповідача Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явився. При цьому, представник Степанківської сільської ради Сінельнік А.В. 11 серпня 2022 року через підсистему «Електронний суд» скерувала лист, у якому зазначила, що Степанківська сільська рада не заперечує проти позовних вимог та просить розглянути справу без участі її представника. У вирішенні спору покладається на розсуд суду /а.с. 134-135/. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк Степанківська сільська рада не скористалася. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши вступне слово сторін, допитавши свідків, беручи до уваги думку Степанківської сільської ради, викладену її представником у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 12 березня 2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: Ѕ будинку з надвірними спорудами, який належить їй на праві приватної власності, за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] /а.с. 8/. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 грудня 1961 року вбачається, що позивач у справі [PERSON] є сином [PERSON] /а.с. 9/. На підтвердження зміни прізвища матері позивачем надано копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12 березня 1983 року, з якого встановлено, що 12 березня 1983 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого стала іменуватися прізвищем « [PERSON] » /а.с. 10/. [INFO] в с. Хацьки Черкаського району Черкаської області [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28 жовтня 2013 року виконавчим комітетом Хацьківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 51 /а.с. 4/. Після смерті [PERSON] , відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України, відкрилася спадщина. Згідно з копією довідки, виданої виконавчим комітетом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, № 1539/02-25 від 22 грудня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою ніхто не зареєстрований, малолітні та неповнолітні не проживають /а.с. 16/. З копії рішення виконавчого комітету Хацьківської сільської Ради народних депутатів № 22 від 05 серпня 1985 року вбачається, що ним погоджено постанову загальних зборів членів колгоспу ім. Ватутіна про виділення [PERSON] земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] , а також надано дозвіл на будівництво /а.с. 14, зворот/. Актом винесення меж земельної ділянки в натуру від 13 вересня 1985 року підтверджено визначення меж зазначеної вище земельної ділянки, виділеної [PERSON] , на місцевості та закріплення їх межовими знаками /а.с. 14/. При цьому, судом не може бути прийнята як належний та допустимий доказ у розумінні статей 77-78 ЦПК України копія будівельного паспорту на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] /а.с. 13/, оскільки вона є частково нечитабельною, що позбавляє суд та інших учасників судового процесу можливості ознайомитися зі змістом даного документу у повному обсязі. Суд зауважує, що текст документу є головним елементом документу та повинен містити інформацію, заради фіксування якої було створено документ. Іншими словами, документ, що надається, повинен мати текст, який можливо дослідити та який несе певний зміст. З копії довідки, виданої КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», № 27686 о від 20 грудня 2021 року вбачається, що станом на 01 січня 2013 року право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано /а.с. 11/. Крім того, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 292822695 від 28 грудня 2021 року встановлено, що у реєстрі відсутні відомості про право власності та інші речові права щодо домоволодіння за адресою: [ADDRESS] /а.с. 15/. Згідно з копією довідки, виданої виконавчим комітетом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, № 1486/14-20 від 08 грудня 2021 року, [PERSON] , 1937 року народження, на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті, окрім померлої, за вказаною адресою був зареєстрований [PERSON] /а.с. 5/. Зі змісту позовної заяви встановлено, не заперечується відповідачем [PERSON] та підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] та сином [PERSON] . [INFO] в м. Черкаси [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 23 листопада 2021 року виконавчим комітетом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 58 /а.с. 6/. З копії довідки виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 1506/14-20 від 10 грудня 2021 року вбачається, що [PERSON] , 1956 року народження, на момент смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] /а.с. 7/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до довідки Степанківської сільської ради Хацьківського старостинського округу № 1169/14-20 від 01 вересня 2021 року, спадщину після померлої [PERSON] фактично прийняв [PERSON] , який проживав з померлою на день її смерті. Інформації щодо осіб, які б претендували на виділ обов`язкової частки у спадщині, немає /а.с. 37/. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68404201 від 04 лютого 2022 року встановлено, що заповіт [PERSON] від 12 березня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 14, необізнаність про наявність якого позивач вважає поважною причиною пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини, є чинним /а.с. 41/. Крім того, із зазначеної вище інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що [PERSON] 17 жовтня 2013 року склала ще один заповіт, який також є чинним /а.с. 41, зворот/. Так, з копії дублікату заповіту [PERSON] від 17 жовтня 2013 року встановлено, що остання на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: ј жилого будинку, який їй належить, за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] ; а ѕ вказаного будинку [PERSON] /а.с. 137/. Листом завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 1307/01-16 від 14 грудня 2021 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням шестимісячного терміну для прийняття спадщини та відсутністю підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини /а.с. 12/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведено спадкову справу № 602/2021. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Інформації про осіб, які б претендували на виділ обов`язкової частки у спадщині, немає. Інформація щодо заповіту від імені [PERSON] відсутня /а.с. 43/. Відповідач у справі [PERSON] є дружиною [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09 вересня 2020 року /а.с. 75/. З копії довідки виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 662/02-09 від 02 липня 2021 року вбачається, що [PERSON] дійсно доглянула до смерті і поховала свого чоловіка [PERSON] , 1956 року народження, який помер [INFO] , разом з яким вони постійно проживали і були зареєстровані та на правах члена сім`ї вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] /а.с. 75, зворот/. З копії довідки про результати розгляду звернення [PERSON] від 25 листопада 2021 року встановлено, що між сім`єю позивача [PERSON] та відповідачем у справі [PERSON] склалися неприязні відносини, що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні /а.с. 76/ Допитані у\~судовому засіданні\~за клопотанням\~позивача свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, дали суду покази, у яких зазначили, що були присутні на поминальному обіді після смерті [PERSON] , який доводився їм обом двоюрідним братом, та повідомили, що у їхній присутності розмова між відповідачем, позивачем та його дружиною про те, кому дістанеться будинок, а також про заповіт, не велася. При цьому, вказали, що поїхали звідти раніше, ніж завершився поминальний обід. Допитана у судовому засіданні [PERSON] показала, що є донькою позивача [PERSON] , та зазначила, що їхня сім`я не знала про заповіт [PERSON] , доки на початку листопада 2021 року, під час прибирання у будинку, де проживав дядько [PERSON] , батько не виявив його у швейній машинці, що стояла у бабиній спальній кімнаті. Крім того, зазначила, що на поминальному обіді після смерті дядька розмов про долю будинку між її сім`єю та дружиною дядька не велось. Від допиту свідка [PERSON] позивач відмовився у судовому засіданні, що відбулося 03 серпня 2022 року. Допитані у\~судовому засіданні\~за клопотанням\~представника відповідача\~ [PERSON] \~ адвоката\~Колотило Л.М.\~свідки [PERSON] (рідна\~сестра відповідача\~у справі\~ [PERSON] )\~та [PERSON] (чоловік рідної сестри відповідача [PERSON] [PERSON] ), кожен окремо, дали суду покази, у яких зазначили, що були присутні на поминальному обіді після смерті [PERSON] . Після того, як усі розійшлися і за столом залишилися лише [PERSON] , його дружина [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] запропонував переглянути фотографії, які він виніс із будинку. Під час перегляду фото, дружина [PERSON] не витримала і, звертаючись до [PERSON] , сказала, що вона тут не «хазяйка», «хазяїн» Володя ( [PERSON] ), оскільки мати вчинила заповіт на будинок на його ім`я. На ці слова [PERSON] відповіла, що не хоче зараз розмовляти на дану тему. При цьому, обидва свідки зауважили, що під час вказаної розмови донька [PERSON] присутня не була, так як у той час перемивала посуд після поминального обіду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні покази свідків [PERSON] та [PERSON] у тій частині, що мала місце зазначена вище розмова, категорично заперечив. Суд критично\~оцінює покази\~свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки останні є близькими родичами відповідача у справі [PERSON] і можуть бути зацікавлені в розгляді справи на її користь. Водночас, суд зауважує, що висновок про обізнаність позивача про наявність заповіту не може ґрунтуватися лише на показах свідків, з огляду на положення частини другою статті 78 ЦПК України, яка передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно з вимогами статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом частин другої та третьої статті 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Як уже зазначалося, судом встановлено, що [PERSON] складено два заповіти: 12 березня 2009 року (зареєстрований в реєстрі за № 14), необізнаність про наявність якого позивач вважає поважною причиною пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини; та 17 жовтня 2013 року (зареєстрований в реєстрі за № 91). Обидва заповіти є чинними /а.с. 41 та а.с. 41 (зворот)/. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На день смерті матері позивач разом із спадкодавцем постійно не проживав, а, відтак, відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, у разі виявлення бажання прийняти спадщину, мав подати нотаріусу заяву\~про прийняття\~спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Цю дію позивач не вчинив, у зв`язку з чим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах: № 639/1883/16-ц від 11 липня 2018 року, № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року, № 653/289/16-ц від 13 грудня 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, у кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Між тим, у постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 720/1079/19 Верховний Суд зазначив, що судом не можуть\~бути визнані\~поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Частиною першою статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина друга статті 1258 ЦК України). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При вирішенні спору суд бере до уваги, що позивач є сином померлої, а тому, незалежно від обізнаності про існування заповіту на його ім`я, міг реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті матері як спадкоємець першої черги за законом шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк. Проте, така заява позивачем у шестимісячний строк подана не була. Обставини, на які посилається позивач, не є поважними (пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) причинами пропуску строку для прийняття спадщини. У випадку, якби позивач не був спадкоємцем першої черги, він дійсно б не мав підстави звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки б не дізнався про існування заповіту і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку. Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 29 червня 2021 року в справі № 671/308/20. Крім того, суд наголошує на тому, що позивач у ході розгляду справи неодноразово змінював свої пояснення та плутався у них, що, на переконання суду, свідчить про надуманість позовних вимог. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність у цій справі правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. До того ж, у позовній заяві позивач просив суд судові витрати покласти на нього. Відтак, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі суд залишає за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed