Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про про захист честі, гідності та ділової репутації. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач зареєстрований та проживає в Київському пансіонаті ветеранів праці, за адресом: [ADDRESS] , являється пенсіонером та інвалідом 2-ї групи, має великі проблеми зі здоров`ям, зокрема пов`язані з онкологією та опорно-руховим апаратом, на якому вже переніс чотири операції. Позивач зазначає, що мешкаючи в Пансіонаті веде активну громадську діяльність, являється Головою правління Громадської організації «Ветеранів праці та війни, інвалідів», Головою Громадської Ради при КПВП. Внаслідок активної громадської діяльності, отримав люту ненависть директора Київського пансіонату ветеранів праці [PERSON] , який для того щоб припинити його активну громадську діяльність за права [PERSON] , по боротьбі з корупцією та самоуправством, «готовий на все», занапастити, знищити його, вбити, отруїти і т.д. Не нехтуючи ніякими злочинними методами, щоб виключити позивача із цієї активної громадської діяльності вирішив, законослухняного громадянина, спокійну, скромну та толерантну людину, зробить психом, недієздатною особою. Для цієї мети задіяв [PERSON] лікаря - психіатра Київського пансіонату ветеранів праці. Підтримуючи свого керівника лікар - психіатр Чубко О.Б. почав паплюжити позивача, розповсюджувати відносно нього неправдиву інформацію, підтасовувати проти нього документи, про неправдивий психічний стан позивача, при тому, що почав фальсифікувати всілякі неправдиві факти. [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва заявою про проведення позивачу психіатричного огляду у примусовому порядку у зв`язку з тим, що на погляд відповідача у [PERSON] , присутній тяжкий психічний розлад. Висновки які зроблені лікарем - психіатром [PERSON] у вищезазначеній заяві та медичному висновку є необ`єктивні, непрофесійний. [PERSON] розповсюджує брехливу, непрофесійну, злочину інформацію, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, сфальсифіковану нижче названу інформацію, підготовлену та розповсюджену лікар-психіатром [PERSON] в заяві до Деснянського районного суду м. Києва, про проведення психіатричного огляду у примусовому порядку після усунення недоліків згідно з ухвалою від 11.03.2021; зобов`язати лікаря-психіатра [PERSON] , спростувати наступну поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом озвучення в засобах масової інформації, в газетах «Вечірній Київ», «Київ та [PERSON] », на сайті Київської міської державної адміністрації та на сторінці сайту КМДА, які відбудуться після набрання судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: « В Заяві до Деснянського районного суду м. Києва, по справі № 754/3679/21 від 17.03.2021 про проведення психіатричного огляду у примусовому порядку [PERSON] , від 11.03.2021 року, я лікар-психіатр [PERSON] стверджував, що [PERSON] , систематично порушує правила внутрішнього розпорядку, агресивно відноситься до інших мешканців пансіонату, вчиняє побиття та погрожує фізичною розправою працівникам установи, на зауваження адміністрації реагує неадекватно, порушував правила внутрішнього розпорядку Київського пансіонату ветеранів праці, агресивно відноситься до інших мешканців пансіонату; б`ється з працівниками пансіонату; погрожує фізичною розправою працівникам пансіонату; неадекватно реагування на зауваження адміністрації; псує майно пансіонату. На протязі своєї роботи у КПВП 2019- 20 років, я лікар-психіатр [PERSON] ставив [PERSON] неправдивий, непрофесійний діагноз наявних ознак у нього соціопатичних та психопатичних розладів особистості, стверджував, що у нього виявлені експлозивні та паранояльні розлади з вербальною та фізичною агресією. Вимушений признати, що вище зазначені мої неправомірні дії були викликані тиском на мене директора Київського пансіонату ветеранів праці [PERSON] з метою опорочити, занапастити [PERSON] , зробить його недієздатним»; стягнути з лікар-психіатра [PERSON] , на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100 000,00грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.11.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. До суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд залучити в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Київський пансіонат ветеранів праці. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.12.2021 в задоволенні заяви [PERSON] про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено. 07.12.2021 до суду надійшов відзив на позову заяву від відповідача [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що відповідач просить відмовити в позові з огляду на те, що за період перебування позивача в пансіонаті до адміністрації Пансіонату надходили заяви, скарги, доповідні та службові записки підопічних та працівників пансіонату щодо неправомірних дій підопічного [PERSON] . За результатом розгляду отриманих заяв скарг від працівників та підопічних було винесено питання на розгляд культурно-побутової комісії і відповідно до Протоколу № 3 від 01.02.2018 Збору Київського пансіонату ветеранів праці, адміністрації та культурно - побутової комісії винесено рішення на Колегію Департаменту щодо переведення його до іншої інтернат установи за систематичне порушення Порядку перебування в пансіонаті з додатками до протоколу. На підставі рішення Культурно - побутової комісії Київський пансіонат ветеранів праці звернувся до Департаменту соціальної політики про переведення [PERSON] до іншої інтернат установи, за підписом директора [PERSON] . Департаментом соціальної політики. 22.11.2019 за №278 було розглянуто на засіданні колегії Департаменту та враховуючи рішення Колегії Департаменту Медвідю В.П. було виписано путівку №31 для поселення його до Київського центру соціальної адаптації престарілих, інвалідів та осіб, які не мають постійного місця проживання, про що було проінформовано службовим повідомленням [PERSON] . З огляду на зазначене, саме позивачем створюються неприпустимі умови для перебування підопічних в пансіонаті, своїми діями приводить до порушення Порядку перебування в Пансіонаті. Щодо питання про висновок лікаря-психіатра Київського пансіонату ветеранів праці є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у [PERSON] тяжкого психіатричного розладу, внаслідок якого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. [PERSON] неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність 25.11.2020 та 16.12.2020 підопічний [PERSON] відмовився від комісійного огляду ЛКК лікарів-психіатрів, за таких обставин психіатричний огляд можливий після рішення суду про проведення його психіатричного огляду у примусовому порядку. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. 16.03.2022 суддею Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В. було продовжено строки розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику сторін по цивільній справі 754/16909/21, оскільки 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан на підставі Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, про що повідомлено сторін по справі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] зареєстрований та проживає в Київському пансіонаті ветеранів праці, за адресом: [ADDRESS] , являється пенсіонером та інвалідом 2-ї групи. Позивач [PERSON] проходив медичне спостереження у лікаря-психіатра Київського пансіонату ветеранів праці [PERSON] . Лікар - психіатр Київського пансіонату ветеранів праці [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва заявою про проведення психіатричного огляду у примусовому порядку, просив суд надати згоду на проведення психіатричного огляду у примусовому порядку громадянина [PERSON] , обґрунтовуючи тим, що [PERSON] , систематично порушує правила внутрішнього розпорядку, агресивно відноситься до інших мешканців пансіонату, вчиняє побиття та погрожує фізичною розправою працівникам установи, на зауваження адміністрації реагує неадекватно, порушував правила внутрішнього розпорядку Київського пансіонату ветеранів праці, агресивно відноситься до інших мешканців пансіонату; б`ється з працівниками пансіонату; погрожує фізичною розправою працівникам пансіонату; неадекватно реагування на зауваження адміністрації; псує майно пансіонату. Позивач [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що висновки які зроблені лікарем - психіатром [PERSON] та інформація є необ`єктивні, непрофесійний, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача. Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28 Конституції України). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно із частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно із статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно із ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосував практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні «Нова Газета» та Бродянський проти Росії від 28 березня 2013 року Європейський суд зазначив, що предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки поглядів не можна перевірити на відповідність їх дійсності. Суд зазначив три можливі варіанти, на яких людина може побудувати свою суб`єктивну оцінку: факти що вважаються загальновідомими, підтверджування висловлювання яким-небудь джерелом і посилання на незалежне дослідження. Відповідно до ст. 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків. При використанні інформації, що становить лікарську таємницю, в навчальному процесі, науково-дослідній роботі, в тому числі у випадках її публікації у спеціальній літературі, повинна бути забезпечена анонімність пацієнта. Згідно із положень статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» метою проведення психіатричного огляду є з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: - вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або - неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або - завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи. За вимогами частин п`ятої-сьомої статті 11 названого Закону заява про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність психіатричного огляду і вказують на відмову особи чи її законного представника від звернення до лікаря-психіатра; лікар-психіатр має право робити запит щодо надання йому додаткових медичних та інших відомостей, необхідних для прийняття відповідного рішення. У невідкладних випадках заява про психіатричний огляд особи може бути усною; у цих випадках рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром самостійно і психіатричний огляд проводиться ним негайно. В інших випадках заява повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність проведення такого огляду; у разі встановлення обґрунтованості заяви про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника лікар-психіатр направляє до суду за місцем проживання цієї особи заяву про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку; до заяви додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність проведення такого огляду, та інші матеріали. Психіатричний огляд особи проводиться лікарем-психіатром у примусовому порядку за рішенням суду. Згідно з положеннями статті 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку розглядається судом за місцем проживання цієї особи у триденний строк з дня її надходження. Судові справи щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй такої допомоги; участь при розгляді цих справ прокурора, лікаря-психіатра чи представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника осіб, щодо яких розглядаються питання, пов`язані з наданням їм психіатричної допомоги, є обов`язковою. Аналогічно статті 339, 340, 341 ЦПК України передбачають, що за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи. У такій заяві повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом; до заяви про психіатричний огляд додається висновок лікаря-психіатра. Заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, зокрема, про психіатричний огляд розглядається судом протягом трьох днів за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги. Стаття 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначає, що Лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров`я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування. Лікуючим лікарем при наданні реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я протягом післягострого та довготривалого реабілітаційних періодів є лікар фізичної та реабілітаційної медицини, який працює у реабілітаційному закладі, відділенні, підрозділі, або лікар фізичної та реабілітаційної медицини, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і надає реабілітаційну допомогу пацієнтові. Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому цими Основами порядку. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Пацієнт вправі вимагати заміни лікаря. Лікар має право відмовитися від подальшого ведення пацієнта, якщо останній не виконує медичних приписів або правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров`я, за умови, що це не загрожуватиме життю пацієнта і здоров`ю населення. Лікар не несе відповідальності за здоров`я особи в разі відмови останньої від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, маючи рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що викладені у медичному висновку приписами, не є недостовірною інформацією, а є професійним медичним висновком лікаря-психіатра. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову. Щодо відшкодування моральної шкоди суд дійшов до такого. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Отже в обґрунтуваннях позовних вимог, якими саме діями позивачки завдано моральної шкоди, в чому вона полягає, не містить жодних доказів, що підтверджують наявність шкоди, неправомірність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями, з яких міркувань позивачка виходила, визначаючи розмір шкоди, а тому суд вважає, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди необґрунтовані і не знайшли свого підтвердження, та задоволенню не підлягають. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними доказами своїх вимог, а тому позов не підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed