Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, яким просить визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідачку [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 2-2130 від 19.08.2005 року. У цій квартирі зареєстрована також його донька [PERSON] - відповідачка, [INFO] , однак, позивач вказує, що остання не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено акт від 21.02.2022 представниками обслуговуючої організації - Комунального підприємства «Червоноградтеплокомунсервіс». Позивач пояснює, що відповідачка не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Також зазначає, що ні він, ні члени його сім`ї, перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачці не чинили. Відповідач вважає, що наявність реєстрації відповідачки в квартирі сприяє надмірній сплаті позивачем вартості комунальних послуг, розмір яких пов`язаних з кількістю зареєстрованих в квартирі осіб, заважає йому самостійно та в повній мірі реалізовувати своє право на володіння, користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Додатково вказав, що його донька проживає у м. Львові зі своїм чоловіком та добровільно знятися із реєстрації в його квартирі відмовляється. Позивач зазначає про свідків, які можуть підтвердити факт відсутності та не проживання за місцем реєстрації відповідачки, а саме [PERSON] , [PERSON] . Підсумовуючи, позивач вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того вона не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому він, як власник житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачка створює йому перешкоди у здійсненні та реалізації свого права користування і розпорядження своїм майном. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнути з відповідачки сплачений судовий збір. Ухвалою від 31.03.2022 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 10.05.2022. 09.05.2022 через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява від відповідачки [PERSON] , у якій вона просила усунути перешкоди в користуванні квартирою, з якої [PERSON] хоче її виселити. Відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) вказує, що позивач є її рідним батьком, їхня сім`я разом проживала у спірній квартирі [ADDRESS] у складі батька, її мами [PERSON] , сестри [PERSON] та її (Відповідачки у справі). Вона зазначає, що [PERSON] знайшов собі іншу жінку, молодшу на 15 років та переїхав до неї в Броди, де з нею спільно проживає. Позивачка за зустрічним позовом стверджує, що проживала у спірній квартирі до 15.02.2022, що зможуть підтвердити свідки та додані до зустрічної позовної заяви фотознімки. З 15.02.2022 [PERSON] просто вигнав її із квартири та змінив замки. Пояснює це тим, що вона як донька осуджує аморальні дії батька та його поведінку відносно її мами. На сьогодні між її батьками розпочався процес розлучення та поділ майна. Квартира, з якої її намагається виселити батько, належить також і її матері на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки ця квартира була придбана ними за час шлюбу та вона є предметом поділу у справі про поділ майна. Щодо незаконного недопуску батьком позивачки за зустрічним позовом в квартиру, вона повідомляє, що 15.02.2022 року вона з цього приводу зверталась в Червоноградський РВП, і це зафіксовано талоном повідомлення з єдиного обліку № 1469. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що на даний момент у спірній квартирі ніхто не проживає, оскільки батько проживає у м. Броди, а її він примусово вигнав. Тому вона з об`єктивних причин не проживає у вказаній квартирі, не І - рік, як вказує позивач, а лише з 15 лютого 2022 року. Вона стверджує, що у цій квартирі я прожила все життя і має намір проживати і надалі. Через незаконні дії відповідача за зустрічним позовом вона змушена орендувати квартиру, бо жити не має де, це й пояснює ту обставину, чому нею подано даний позов. У зв`язку з викладеним вище позивачка за зустрічним позовом просить усунути перешкоди в користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати відповідача за зустрічним позовом не чинити перешкод доньці у користуванні квартирою, стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. 09.05.2022 від відповідачки також надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідачка просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає його безпідставним та необґрунтованим. В обґрунтування відзиву посилається на ті самі підстави, які викладені у її зустрічній позовній заяві, додає до відзиву фотознімки, які на її думку, підтверджують знаходження та проживання останньої у спірній квартирі. Ухвалою від 10.05.2022 до розгляду було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та об`єднано з первісним позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. У судовому засіданні, яке відбулося 02.06.2022 було оголошено перерву до 08.07.2022 для виклику свідків у наступне судове засідання та для надання [PERSON] часу для підготовки відзиву на зустрічну позовну заяву. 06.07.2022 [PERSON] було подано відзив на зустрічну позовну заяву, з якого вбачається, що примірник зустрічного позову йому було вручено судом 22 червня 2022 року. Ознайомившись зі змістом зустрічного позову, відповідач за зустрічним позовом звертає увагу суду на те, що [PERSON] не заперечує та ніяк не спростовує його твердження в первісному позові про те, що вона більше року проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] у [ADDRESS] , з яким вона уклала офіційно шлюб 26 серпня 2021 року. У відзиві на його позовну заяву та у своїй зустрічній позовній заяві позивачка за зустрічним позовом стверджує, що постійно проживала в моїй квартирі до 15 лютого 2022 року. Однак, жодного доказу її проживання в квартирі, користування квартирою суду вона не надає, так само як жодного доказу своєї участі в утриманні квартири, оплати за комунальні послуги чи допомоги в оплаті іпотечного кредиту, за яким квартира є предметом забезпечення цього кредиту. Вказує, що йому не зрозуміло, що підтверджує чи спростовує довідка про склад сім`ї, додана до відзиву на первісну позовну заяву, витяг з реєстру про реєстрацію прав на ім`я [PERSON] , що підтверджує наявність у власності останньої житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та світлини. Вважає такі докази неналежними та недопустимими. Також відповідач за зустрічним позовом вказує на те, що позивачка не зазначила, які саме особисті речі вона зберігає в його квартирі і не надає жодних доказів знаходження там її особистих речей. Зазначає, що будь-яких дій з боку правоохоронних органів з приводу недопущення ним своєї доньки у квартиру стосовно [PERSON] не проводилося та притягнуто не було. Також вказує, що твердження позивачки за зустрічним позовом про те, через його незаконні дії змушена орендувати квартиру, бо жити не має де не відповідає дійсності, бо будь-яких незаконних дій він не чинив, що підтверджує відсутність будь-яких рішень з цього приводу. Вказує, що разом із чоловіком вони не вимушено, а добровільно проживають у Львові, де вони разом винаймають житло. Також на підтвердження обставини, що його донька має де проживати надає відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що його колишня дружина мати позивачки за зустрічним позовом володіє двома будинковолодіннями, де на його думку могла б проживати донька у разі відсутності можливості винаймати житло. Як висновок відповідач за зустрічним позовом вказує, що не має бажання надавати дозвіл для проживання чоловікові позивачки, оскільки в квартирі зберігається зброя, а чоловік доньки не є членом моєї сім`ї. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] вважає позовні вимоги позивачки за цим позовом надуманими та необґрунтованими, такими, які виникли у неї внаслідок того, що її не влаштовує та обставина, що його особисті стосунки з колишньою дружиною [PERSON] - не склалися. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. У судовому засіданні, яке відбулося 08.07.2022 була оголошена перерва для ознайомлення представника відповідача з відзивом на зустрічну позовну заяву. Ухвалою від 18.07.2022 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду на 05.09.2022. У судовому засіданні, яке відбулося 05.09.2022 було заслухано позивача, відповідачку за первісним позовом та допитано ряд свідків. Так, позивач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що хоче визнати такою, що втратила право на користування квартирою свою доньку, адже вона не бере участі в оплаті комунальних послуг. Вказав, що донька з ним у квартирі не проживає вже 4 роки. Спірна квартира була придбана у шлюбі з його колишньою дружиною. Зазначив, що донька приїжджає і буде приїжджати на спірну квартиру, але просить зняти її з реєстрації. Вказав, що ключі від квартири донька мала, але у квартирі ні її речей, ні речей її матері немає. Пояснив, що хоче продати квартиру, а через те, що донька не знята з реєстрації не може цього зробити. В будь якому разі, у матері відповідачки є дві квартири, в яких може проживати молодша донька. Позивач зазначив, що змінив замки у квартирі у зв`язку з тим, що зберігає там зброю, власником якої вже є 10 років. Відповідачка [PERSON] у цьому судовому засіданні заперечила твердження позивача про те, що не проживає там уже 4 роки. Пояснила, що до 15.02.2022 приїжджала в м. Червоноград кожні 3 дні, які були у неї вихідними, це можуть підтвердити свідки її матір та бабуся. Вказала, що зброя завжди зберігалася у сейфі і чому саме зараз стала перешкодою для того, щоб вона могла користуватися квартирою їй не зрозуміло. Після 15.02.2022 її батько змінив замки та не дає їй доступу до квартири та можливості забрати свої речі. Розповіла, що у 2020 році поїхала працювати у Львів. До 2020 року проживала з батьком і матір`ю та сестрою у спірній квартирі постійно. Про те, що її батьки розлучаються дізналася пізніше. Регулярно приїжджала до батька на спільну квартиру, заміж виходила, коли проживала там. Зазначила, що на даний момент проживає із чоловіком на орендованій квартирі у м. Львові, проте часто приїжджає до родичів у м. Червоноград, оскільки до квартири, де вона прописана потрапити не може. Тому просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити її зустрічний позов. Представник відповідачки адвокат Огорілко Ю. у судовому засіданні пояснив, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, що підтверджується рішенням Червоноградського міського суду від 08.08.2922, відповідно до якого Ѕ частку вищевказаної квартири визнано за її матір`ю. Також зауважив, що відповідачка проживала на квартирі у м. Львові і раз у тиждень приїжджала додому у м. Червоноград. Зауважив, що доказів того, що відповідачки за первісним позовом не проживає у спірній квартирі більше одного року немає жодних. Відтак, просив у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов. У судовому засіданні було заслухано пояснення свідка [PERSON] , яка зазначила, що відповідачка є її племінницею, а позивач шваґром. За її словами до 15.02.2022 відповідачка приїжджала додому щотижня, а позивач останні два роки працює у м. Броди і приїжджає у спірну квартиру на вихідні. Вказала, що їй відомо про обставини того, як позивач змінив замки до квартири і його донька не змогла туди потрапити. Вказала, що після того, як батько не впустив відповідачку до квартири, остання звернулася у поліцію. Їй це відомо зі слів самої відповідачки, бо остання телефонувала та розповіла їй про це. Жалілась, що батько та сестра батька вчинили з нею конфлікт через те, що вона звернулася до поліції. Свідок повідомила, що всі родичі були у спірній квартирі перед та в день весілля [PERSON] . Також у судовому засіданні, яке відбулося 05.09.2022, було допитано свідка [PERSON] , яка є бабусею відповідачки. Вона повідомила, що не зважаючи на те, що її онучка працювала у Львові, вона кожного тижня приїжджала додому у м. Червоноград у спірну квартиру і робила усі хатні справи. За комунальні послуги платив позивач, але усе інше робили діти і колишня дружина позивача. Вказала, що позивач проживає у м. Броди. Зазначила, що знає про заміну замків у квартирі позивачем. Повідомила, що коли почалася війна (24.02.2022), її онучка з своїм чоловіком приїхали зі Львова до неї, де і проживали, оскільки не мали де жити, бо позивач [PERSON] змінив замки і не впускав її додому. Свідок [PERSON] , який являється сусідом сторін по спірній квартирі повідомив, що проживає зі сторонами в одному під`їзді, поверхом вище. Коли останній раз бачив відповідачку у квартирі не відповів, вказав, що не пам`ятає цього. Підтвердив, що він брав участь у складанні акту від 21.02.2022 про непроживання відповідачки у спірній квартирі. Зазначив, що такий складали працівники ЖЕКу, а він його просто підписав, про що просили самі працівники ЖЕКу. Вказав, що у спірній квартирі не бачив речей, навіть було мало меблів. Зазначив, що проживає на 4 поверсі і взагалі не пам`ятає як часто бачив відповідачку. Позивача бачить часто, бо поряд стоять їх машини на паркінгу. Свідок не зміг підтвердити обставини, що відповідачка вже рік не проживає у спірній квартирі. Про випадок коли відповідачка зверталася до поліції з причини не можливості потрапити у квартиру йому не відомо. Про підписання акту про не проживання відповідачки у спірній квартирі просили працівники [PERSON] . Свідок [PERSON] , який являється батьком позивача, у судовому засіданні повідомив про те, що позивач та його колишня дружина вирішили продавати квартиру через борги останньої. Свідок вказав, що він особисто був проти продажу квартири, бо вона дуже гарна і він дуже багато вклав в неї. Про відповідачку (онучку) повідомив, що у 2020 році остання працювала у м. Львів 5 днів на тиждень, а на вихідні приїжджала додому. Зазначив, що у квартирі була її кімната і речі. Йому відомо, що відповідачка зареєстрована у квартирі, але там не проживає, бо його син замінив замки. На його думку, вона має право проживати у спірній квартирі. Однак, свідок вказав, що відповідачка уже одружена та повинна сама заробляти на квартиру. За словами свідка до весілля відповідачка періодично приїжджала на квартиру, оскільки працювала у Львові, про що він знає зі слів позивача. Після допиту свідків у судовому засіданні було оголошено перерву до 23.09.2022. У судове засідання, яке відбулося 23.09.2022 відповідачка не з`явилася, однак її інтереси у цьому судовому засіданні представляв адвокат Огорілко Ю. В., який також долучив до матеріалів справи заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу. Позивач у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідачки заперечив проти задоволення позову, вказав, що позовні вимоги є безпідставними, свідками було підтверджено, що відповідачка не виїжджала з квартири, доказів того, що вона не проживала більше року немає, тому правові підстави для її виселення відсутні. Квартира знаходиться у спільній сумісній власності позивача та його колишньої дружини. Тому просив задовольнити зустрічний позов та усунути відповідачці за первісним позовом перешкоди в користування квартирою, де вона прописана. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити, з огляду на наступне. Відповідно до вимог\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Частина 3\~ст.3 ЦПК України\~передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.ч.1,2\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.2000 [PERSON] (відповідачка) є донькою позивача [PERSON] (а. с. 17). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.08.2021, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] 26.08.2021, актовий запис №213, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а. с. 83-84,163). 19.08.2005 було укладено договір купівлі продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до якого [PERSON] придбав вказану квартиру (а. с. 57). Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] з часткою власності 1/1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, який міститься у матеріалах справи (інформаційна довідка №300299160 від 18.02.2022 (а. с. 10-12). Із довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданими Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради №1912 та №1920 від 18.02.2022 у зазначеній вище квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 13,14). Із копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] видно, що у даній квартирі зареєстрований позивач [PERSON] , його батько [PERSON] , його донька відповідачка [PERSON] ( [PERSON] . Відповідно до акту №974/07 від 21.02.2022 про фактичне проживання (не проживання), такий складений про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за даною адресою на час складання акту (а. с. 16). Із копій квитанцій, долучених до матеріалів справи видно, що позивач оплачував комунальні послуги за спірну квартиру (а. с. 23-32). В матеріалах справи міститься копія талона повідомлення №1469 від 15.02.2022, де вказано, що заявник [PERSON] повідомила про те, що її батько поміняв замки у квартирі і вона не може зайти, просила прийняти міри до батька. (а. с. 55). Із листа Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області вбачається, що 15.02.2022 було зареєстровано матеріали перевірки за зверненням гр. [PERSON] про те, що її батько [PERSON] змінив замки у вхідних дверях квартири по [ADDRESS] та вона не може потрапити у неї та забрати особисті речі. 03.03.2022 було складено довідку про результати перевірки (а. с. 85). Також в матеріалах справи містяться докази того, що позивач має право на зберігання та носіння зброї (а. с. 86-89). При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~та\~статті 9 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою\~статті 317 ЦК України\~визначено, що власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями\~статті 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст.\~405\~ЦК України\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Отже, при вирішенні справи про визнавання особи такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Позивач за первісним позовом [PERSON] наполягає на тому, що відповідачка не проживає у спірній квартирі вже більше року без поважних причин, про що складено акт №974/07 від 21.02.2022. З останнього вбачається, що позивачка зареєстрована у спірній квартирі, але фактично не проживає за даною адресою на час складання акту. На переконання суду, даний акт не свідчить про непроживання відповідачки понад рік у спірній квартирі, адже такий факт зафіксований лише на день складання такого акту. Факт непроживання у спірній квартирі понад рік також не був підтверджений жодними показаннями свідків, які допитувалися у судовому засіданні. Отже, надаючи оцінку доводам позивача щодо того, що відповідачка не проживає у спірній квартирі понад рік, суд дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на те, що такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи судом. Установивши, що відповідачка за первісним позовом зареєстрована у спірній квартирі на законних підставах, а також відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту її не проживання у спірному житлі без поважних причин понад один рік, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. Щодо зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, то враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи та досліджені судом, суд дійшов висновку, що такий підлягає до задоволення з огляду на наступне. За нормативним змістом\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Правилами частини 4\~статті 9\~Житлового кодексу\~Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1\~статті 383 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 150 Житлового кодексу Української РСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Вимогами законодавчих положень частини 1\~статті 156 Житлового кодексу Української РСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (частина 4\~статті 311 Цивільного кодексу України). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, реєстрація місця проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому перешкоди у її вселенні до відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. З матеріалів справи, пояснень відповідачки за первісним позовом та показів свідків вбачається, що позивачка за зустрічним позовом зареєстрована у спірній квартирі та проживала там постійно до 15.02.2022. Проте відповідач за зустрічним позовом чинить перешкоди у користуванні квартирою, в якій його донька зареєстрована, оскільки замінив замки. Як наслідок, позивачка за зустрічним позовом не може потрапити до квартири, у якій зареєстрована. Факт заміни замків, як вчинення перешкоди, не заперечувався відповідачем за зустрічним позовом у судових засіданнях, останній зауважив, що така заміна була здійснена у зв`язку із тим, що останній володіє зброєю, і з метою недопущення сторонніх осіб до квартири (а саме чоловіка його доньки) здійснив таку заміну. Про вчинення перешкод позивачці за зустрічним позовом у користуванні житлом із боку власника майна - відповідача за зустрічним позовом свідчить також і звернення [PERSON] до органу Національної поліції України щодо вчинення їй перешкод в користуванні спільним житловим приміщенням. Також такий факт підтверджується показами свідків, допитаних під час судового засідання. Такі покази свідків не суперечать один-одному, є взаємодоповнюючими, та надають суду обґрунтовані підстави вважати, що відповідач за зустрічним позовом чинить перешкоди своїй дочці у користуванні житлом, а саме: змінив замок вхідних дверей у спірній квартирі без надання ключів позивачці за зустрічним позовом. Враховуючи те, що спірна квартира є місцем періодичного проживання та реєстрації позивачки за зустрічним позовом, що підтверджується витягом про місце реєстрації останньої, її порушене право підлягає судовому захисту. На переконання суду, дослідивши зміст позовних вимог за зустрічним позовом, із врахувавши приписи\~статті 16 Цивільного кодексу України, доцільним та необхідним захистом порушеного права позивачки за зустрічним позовом є покладення на відповідача за зустрічним позовом обов`язку не чинити позивачці за зустрічним позовом перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення, надання ключів від вхідних дверей до цієї квартири. Отже, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON] . Відповідно до норм ЦПК України при ухваленні рішення суд також має вирішити питання судових витрат. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати,\~зокрема, на професійну правничу допомогу. У судовому засіданні, яке відбулося 23.09.2022, представник позивачки за зустрічним позовом, відповідачки за первісним [PERSON] подав заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та просив задовольнити таку в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти такого клопотання, просив у такому відмовити. Відповідно до ч. 2\~ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3\~ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Частиною 5\~ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Судом встановлено, що 21.04.2022 року між позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] та адвокатом Огорілком Ю. В. було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат представляє інтереси позивачки за зустрічним позовом в суді. Разом із заявою про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу представник позивачів подав до суду: копію договору про надання правової допомоги № б/н від 21.04.2022, укладеного з [PERSON] , копію акту виконаних робіт по справі №459/517/22 від 23.09.2022 про надану правову допомогу [PERSON] , копію додатку до договору про надання юридичних послуг, де вказано, що за поточну роботу клієнт оплачує гонорар в сумі 5000, 00 грн, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №75 від 23.09.2022. Згідно із вищевказаними доказами щодо надання правової допомоги, загальна вартість наданих послуг адвокатом [PERSON] [PERSON] складає 5000,00 гривень. Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України\~і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, враховуючи заперечення відповідача за зустрічним позовом, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат представника позивачів\~на професійну правничу допомогу до 3000 грн. Отже, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідачки за первісним позовом [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у сумі 3000,00 грн. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з частиною другою вказаної статті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, судовий збір, сплачений позивачкою за зустрічним позовом (а. с. 50) в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом, а судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом підлягають залишенню за останнім.

Outcome: approved