Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про придбання майна нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 17.12.2019 приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Бойчук С.І., належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,04 га, цільове призначення землі - присадибна ділянка. Зазначена земельна ділянка відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії МК №144, належить відповідачці [PERSON] . Вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 328 Цивільного кодексу України, разом з переходом права власності на 1/2 частину житлового будинку, до неї перейшло і право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі направлялись копія ухвали, позовної заяви з додатками, про час та місце розгляду справи відповідачка повідомлялась належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Відзиву на позов до суду не подала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва, виданого 17.12.2019 приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Бойчук С.І., [PERSON] належить на праві власності майно, яке складається з 1/2 частки житлового будинку, з вдповідною частиною надвірних споруд та будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки торги не відбулися і стягувач [PERSON] , виявила бажання залишити за собою непродане майно, що належало [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого Першою Первомайською нотаріальною конторою Миколаївської області 08.08.2003, за реєстровим № 3-430, зареєстрованого в Первомайському МБТІ 03.12.2004 за № 974 (а.с.7). Позивачка зареєструвала своє право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що об`єктивно підтверджується ксерокопією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). Разом з тим, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії МК № 144, земельна ділянка, площею 0,04 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить відповідачці [PERSON] (а.с.12). Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України). Встановлено, що при переході права власності на житловим будинок, питання щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] набувши право власності на 1/2 частину житлового будинку на підставі свідоцтва про придбання майна нерухомого майна з прилюдних торгів, набула також і право власності на земельну ділянку площею 0,04 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - присадибна ділянка.

Outcome: approved