Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» (далі ТОВ «Файненс Компані») звернулось до суду із позовом, уточненим у подальшому до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» (далі ТОВ «Вадіта»), державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В., [PERSON] , посилаючись на те, що 18 серпня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (далі - ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК»), правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Сведбанк Інвест» (далі ПАТ «Сведбанк Інвест»), а правонаступником останнього Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк») та ТОВ «Вадіта» був укладений Кредитний договір № 504 зі змінами та доповненнями, які були внесені на підставі додаткових договорів за № 1 від 20 вересня 2006 року, за № 2 від 18 жовтня 2006 року, за № 3 від 29 липня 2008 року, за № 4 від 30 вересня 2008 року, за № 5 від 18 листопада 2008 року, за № 6 від 22 грудня 2008 року, за № 7 від 05 січня 2009 року, за № 8 від 27 лютого 2009 року. За умовами\~Кредитного договору\~№ 504\~від 18\~серпня 2006\~року банк\~надав ТОВ\~«Вадіта» кредит\~на рефінансування\~заборгованості,\~що виникла\~при придбанні\~будівель військового\~містечка №\~ [NUMBER] \~по [ADDRESS] ;\~ремонт та\~модернізацію приміщень\~деревообробного комплексу,\~придбання обладнання\~та поповнення\~обігових коштів,\~ліміт заборгованості\~якого складав\~1000000,00\~доларів США,\~з кінцевим\~терміном повернення\~кредиту 17\~серпня 2011\~року та\~зі сплатою\~процентів за користування кредитом за період 18 серпня 2006 року до 31 жовтня 2006 року включно в розмірі 15,37% річних, за період з 01 листопада 2006 року по 17 серпня 2011 року в розмірі 15% річних. 18 серпня 2006 року в якості забезпечення виконання ТОВ «Вадіта» зобов`язань за Кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ТОВ «Вадіта» був укладений Іпотечний договір від 18 серпня 2006 року, р/н № 1062 зі змінами та доповненнями, які були внесені на підставі угод про внесення змін від 20 вересня 2006 року, від 18 жовтня 2006 року та договору від 30 липня 2008 року. За умовами Іпотечного договору від 18 серпня 2006 року, р/н № 1062, ТОВ «Вадіта» передало банку у іпотеку предмет іпотеки, визначений розділом 2 Іпотечного договору, а саме будівлі військового містечка № [NUMBER] , що розташовані по [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв.м., основною площею 5467,2 кв.м., які складаються з адміністративного корпусу, літ. А, площею 382,6 кв.м. (основна 278,5+допоміжна 104,1); складу, літ. Б, площею 341,9 кв. м.; насосної, літ. З, площею 34,1; цех зі складом і котельнею, літ. М, И, К, Л, Ж, В, Г, Д, Е, площею 3914,5 кв.м. (основна 3531,4+допоміжна 383,1); пожежного депо, літ. Н, площею 24,3 кв.м.; трансформаторної підстанції, літ. О, площею 30,0 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів, літ. Т, площею 22,8 кв.м.; майстерні і гаражу, літ. Ф, У, площею 381,6 кв.м. (основна 374,5+допоміжна 7,1); складу, літ. Ш, Ш1, площею 116,5 кв.м.; цеху, літ. Р, площею 713,2 кв.м.; службової будівлі, літ. Є, площею 11,3 кв.м. (допоміжна); навісу, літ. С 1, площею 149,0 кв.м.; навісу, літ. С, площею 397,0 кв.м.; навісу, літ. С 2, площею 104,0 кв.м.; навісу, літ. П, площею 99,0 кв.м.; мощення (споруда) площею 13 617,0 кв. м.; огорожі (споруда) площею 462 кв.м. (далі Предмет іпотеки або Об`єкт нерухомого майна). 18 серпня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком Г.О., на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та посвідченням іпотечного договору, було накладено заборону відчуження зазначених у договорі будівель військового містечка № [NUMBER] , що розташовані по [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв. м., основною площею 5467,2 кв.м., які належать на праві власності ТОВ «Вадіта» до припинення договору. Оскільки ТОВ «Вадіта» не виконало свої зобов`язання за зазначеними договорами, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2011 року у справі № 2-2962/11 з ТОВ «Вадіта» на користь ПАТ Сведбанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року в розмірі 20060203,78 грн., судові витрати у розмірі 1820,00 грн. та звернуто стягнення на належне ТОВ «Вадіта» майно, а саме на предмет іпотеки - будівлі військового містечка № [NUMBER] , що розташовані по [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв. м., основною площею 5467,2 кв. м. Позивач зазначав, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року № 152 «Про віднесення ПАТ «Омега Банк» до категорії неплатоспроможних», було прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 52 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк», відповідно до якого з 03 березня 2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк». Відповідно до постанови Правління НБУ від 06 липня 2015 року № 437 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Омега Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 06 липня 2015 року № 127 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Омега Банк» строком на 1 рік з 06 липня 2015 року до 05 липня 2016 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04 квітня 2019 № 769 на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було продовження строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Омега Банк» на один рік з 06 липня 2019 року до 05 липня 2020 року включно, а також продовженні повноваження ліквідатора ПАТ «Омега Банк» Караченцева А.Ю. на один рік з 06 липня 2019 року до 05 липня 2020 року включно. Крім того, під час здійснення процедури ліквідації ПАТ «Омега Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 82 від 17 січня 2019 року про затвердження умов продажу активів ПАТ «Омега Банк» та АТ «Дельта Банк», в тому числі права вимоги за кредитним договором, а також права вимоги за іпотечним договором. Вказував, що 18 лютого 2019 року відбувся аукціон, за результатами проведення якого переможцем аукціону було визнано ТОВ «Файненс Компані», а також сформовано протокол електронного аукціону UA-EA-2019-02-12-000004-b., який був 19 лютого 2019 року підписаний директором ТОВ «Файненс Компані». 07 березня 2019 року між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані» було укладено договір № 1 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов п. 1 якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (боржники), включаючи, права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Зазначав, що відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору № 1 про відступлення права вимоги від 07 березня 2019 року передбачене відступлення банком на користь нового кредитора права вимоги за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року (п. 8 додатку № 1) та іпотечним договором від 18 серпня 2006 року, реєстровий № 1062 (п. 11 додатку № 2). Стверджував, що відповідно до умов договору № 1 про відступлення права вимоги від 07 березня 2019 року ТОВ «Файненс Компані» сплатила ПАТ «Омега Банк» грошові кошти в розмірі 4664433,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7 від 28 лютого 2019 року. Отже, ТОВ «Файненс Компані» є єдиним законним кредитором за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року та іпотекодержателем за іпотечним договором від 18 серпня 2006 року, реєстровий за № 1062. Вказував, що з змісту Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та реєстраційних справ об`єктів нерухомого майна, ТОВ «Файненс Компані» стало відомо, що 10 грудня 2019 року у зв`язку з виходом [PERSON] зі складу засновників (учасників) ТОВ «Вадіта», загальними зборами ТОВ «Вадіта» було прийнято рішення, оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Вадіта» за № 1 від 10 грудня 2019 року про передачу предмету іпотеки [PERSON] , та підписання з останньою акту приймання-передачі майна від 10 грудня 2019 року за № 1. На підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вадіта» за № 1 від 10 грудня 2019 року ТОВ «Вадіта» відчужило предмет іпотеки [PERSON] , а остання зареєструвала за собою право власності на предмет іпотеки. При цьому було закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстровим номером 1989590451101. Позивач зазначав, що в подальшому, предмет іпотеки було поділено на два об`єкти нерухомого майна за різними адресами, а саме : - перший об`єкт: адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер: [NUMBER] ; загальна площа: 1559 кв. м.; відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: адмінкорпус, А; склади, Б, В, Г, Д; цех, Е; насосна, З; навіс, С; мостіння, І.; власник: [PERSON] ; дата державної реєстрації права власності: 13 липня 2020 року; - другий об`єкт: адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер: 2143384451101; загальна площа: 4413,8 кв. м.; відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: цех, Ж, И, К, Л, Р; пождепо, Н; котельня, М; трансформаторна, О; навіси, П, С1, С2; ГСМ, Т; майстерня, Ф; гараж, У; насосна, Ш; приміщення охорони, Є; мостіння, І; власник: [PERSON] ; дата державної реєстрації права власності: 13 липня 2020 року; вилучено відомості про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень. Вказував, що з матеріалів реєстраційних справ, вбачається, що об`єкти нерухомого майна, які перебували в іпотеці, були передані [PERSON] у зв`язку з її виходом зі складу учасників ТОВ «Вадіта». Стверджував, що ТОВ «Файненс Компані», як кредитор та іпотекодержатель, згоди на вищенаведені дії щодо предмета іпотеки не надавало. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2020 у справі № 2-2962/11 було замінено стягувача по справі № 2-2962/11 з ПАТ «Сведбанк», яке було перейменовано на ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника - ТОВ «Файненс Компані. Позивач зазначав, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 лютого 2021 року за кодом 467861986283, станом на 12 лютого 2021 року, державна реєстрація змін розміру статутного капіталу та зміни складу ТОВ «Вадіта» відбувались 28 листопада 2019 року о 17:55:59 і 29 листопада 2019 року о 14:47:46. Стверджував, що саме в цей день статутний капітал ТОВ «Вадіта», нібито, було збільшено до суми 20000000 грн. шляхом вступу до юридичної особи [PERSON] . Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 лютого 2021 року за кодом 186021570933, станом на 28 листопада 2019 року у складі ТОВ «Вадіта» була зареєстрована [PERSON] , як учасник з внеском у розмірі 5000000 грн., розмір статутного капіталу ТОВ «Вадіта» на цю дату становив 20000000 грн. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 лютого 2021 року за кодом 315674850456, станом на 29 листопада 2019 року [PERSON] вже не була учасником ТОВ «Вадіта», а статутний капітал товариства становив 15000000 грн. Отже, 28 листопада 2019 року [PERSON] стала учасником ТОВ «Вадіта», та нібито збільшила його статутний капітал, а вже 29 листопада 2019 року вийшла з ТОВ «Вадіта» і потім відповідно до рішення загальних зборів учасників від 10 грудня 2019 року, оформлене протоколом № 1, та Акту № 1 приймання-передачі майна від 10 лютого 2019 року їй було передано майно, що становить предмет іпотеки. Позивач зазначає, що [PERSON] перебувала учасником ТОВ «Вадіта» менше ніж одну добу, тому за його думкою, такі дії відповідачів є фіктивними та були спрямованими на виведення з ТОВ «Вадіта» майна, що перебуває в іпотеці, з метою недопущення звернення на нього стягнення. Стверджував, що одному з відповідачів у цивільній справі № 2-2962/11, [PERSON] , який підписував від ТОВ «Вадіта» з [PERSON] . Акт № 1 приймання-передачі майна від 10 грудня 2019 року було відомо про наявність ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2020 року щодо заміни стягувача по справі № 2-2962/11 з ПАТ «Сведбанк», яке було перейменовано на ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника - ТОВ «Файненс Компані». Зазначав, що з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що саме після винесення ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2020 року у справі № 2-2962/1, [PERSON] 13 липня 2020 року здійснила поділ предмету іпотеки на два об`єкти нерухомого майна. Вказував, що 28 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала від [PERSON] позику в розмірі 3000000,00 грн., строком повернення боргу до 28 січня 2026 року. 28 січня 2021 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики від 28 січня 2021 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1559,0 кв. м.; нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 4413,8 кв. м.(т. 5 а.с. 99-104). Позивач вважає дії [PERSON] щодо предмету іпотеки незаконними, які направлені на ускладнення дій ТОВ «Файненс Компані» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на порушення своїх прав як кредитора та іпотекодержателя, позивач з урахуванням заяв\~про збільшення\~позовних вимог,\~просив суд:\~визнати за\~ТОВ «Файненс\~Компані» право\~вимоги за\~кредитним договором\~№ 504,\~який був\~укладений 18\~серпня 2006\~року між\~ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК»\~та ТОВ\~«Вадіта» зі\~змінами та\~доповненнями в\~сумі 113790248,69\~грн.,\~з яких:\~заборгованість по\~кредиту -\~52962284\~грн.,\~заборгованість по\~відсоткам \~60809756,20\~грн.,\~комісія \~18208,49\~грн.;\~визнати за\~ТОВ «Файненс\~Компані» право\~вимоги та\~права іпотекодержателя\~за іпотечним\~договором від\~18\~серпня 2006\~року,\~зареєстрований за\~№ 1062\~зі змінами\~та доповненнями\~на об`єкти\~нерухомого майна:\~будівлі військового\~містечка №\~ [NUMBER] ,\~що розташовані\~по [ADDRESS] ,\~загальною площею\~5972,8\~кв.м.,\~основною площею\~5\~467,2\~кв.м.,\~які складаються\~з адміністративного\~корпусу,\~літ.\~А,\~площею 382,6\~кв.м.\~(основна\~278,5+допоміжна\~104,1);\~складу,\~літ.\~Б,\~площею 341,9\~кв.\~м.;\~насосної,\~літ.\~З,\~площею 34,1;\~цех зі\~складом і\~котельнею,\~літ.\~М,\~И,\~К,\~Л,\~Ж,\~В,\~Г,\~Д,\~Е,\~площею 3\~914,5\~кв.м.\~(основна\~3\~531,4+допоміжна\~383,1);\~пожежного депо,\~літ.\~Н,\~площею 24,3\~кв.м.;\~трансформаторної підстанції,\~літ.\~О,\~площею 30,0\~кв.м.;\~склад паливно-мастильних\~матеріалів,\~літ.\~Т,\~площею 22,8\~кв.м.;\~майстерні і\~гаражу,\~літ.\~Ф,\~У,\~площею 381,6\~кв.м.\~(основна\~374,5+допоміжна\~7,1);\~складу,\~літ.\~Ш,\~Ш1,\~площею 116,5\~кв.м.;\~цеху,\~літ.\~Р,\~площею 713,2\~кв.м.;\~службової будівлі,\~літ.\~Є,\~площею 11,3\~кв.м.\~(допоміжна);\~навісу,\~літ.\~С 1,\~площею 149,0\~кв.м.;\~навісу,\~літ.\~С,\~площею 397,0\~кв.м.;\~навісу,\~літ.\~С 2,\~площею 104,0\~кв.м.;\~навісу,\~літ.\~П,\~площею 99,0\~кв.м.;\~мощення (споруда)\~площею 13\~617,0\~кв.\~м.;\~огорожі (споруда)\~площею 462\~кв.м.; визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вадіта», оформлено протоколом № 1 від 10 грудня 2019 року; визнати недійсним акт № 1 приймання-передачі майна від 10 грудня 2019 року, що складений між ТОВ «Вадіта» та [PERSON] ; визнати недійсним Іпотечний договір від 28 січня 2021 року, реєстровий № 134, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати протиправними\~та скасувати\~рішення про проведену державну реєстрацію права, що прийняті: 1) щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] : рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 50269997 від 17 грудня 2019; рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи № 53549938 від 11 серпня 2020; 2) щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] : рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської обл. Турецького О.С. від 11 серпня 2020 р. № 53549560 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу); рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. № 56361464 від 28 січня 2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; 3) щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] : рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської обл. Турецького О.С. від 11 серпня 2020 р. № 53548810 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу); рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. № 56361607 від 28 січня 2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; визнати протиправними та скасувати записи про проведену державну реєстрацію: запис № 34689992від 16 грудня 2019 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] , що внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В.; запис № 37707101 від 13.07.2020 року про реєстрацію \~ \~ \~ \~права \~ \~ \~ \~власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] , що внесений державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської обл. Турецьким О.С.; запис № 37706543 від 13 липня 2020 про реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] , що внесений державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської обл. Турецьким О.С.; запис № 40313563 від 28 січня 2021 про реєстрацію іпотеки на об`єкт нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] , що внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В.; припинити державну реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер [NUMBER] та об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер [NUMBER] ; покласти судові витрати на відповідача. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 157-159). Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року за заявою ТОВ «Файненс Компані» було залучено до участі у справі в якості співвідповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролову Р.В. (т. 2 а.с. 174-175). Ухвалою суду від 25 березня 2021 року за клопотанням [PERSON] було визнано обов`язковою явку представника ТОВ «Файненс Компані» в судові засідання (т. 4 а.с. 71-73). Ухвалою суду від 25 березня 2021 року було відмовлено у прийнятті зустрічного позову ТОВ «Вадіта» до ТОВ «Файненс Компані» про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна та договору купівлі-продажу прав вимоги (т. 4 а.с. 77-79). Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року було прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Файненс Компані» про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна та договору купівлі-продажу прав вимоги та об`єднано в одне провадження з первісним позовом (т. 4 а.с. 77-79, 183-185). Ухвалою суду від 08 червня 2021 року було накладено арешт на нежитлові будівлі, загальною площею 1559,0 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] та на нежитлові будівлі, загальною площею 4413,8 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належать на праві приватної власності [PERSON] (т. а.с.). Ухвалою суду від 08 червня 2021 року до участі у справі в якості співвідповідача за первісним позовом було залучено [PERSON] (т. 5 а.с. 189-192). 29 липня 2021 року до суду представником [PERSON] по справі було надано заяву про відвід судді Сегеди О.М. (т. 5 а.с. 217-221). Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року по справі було зупинене провадження та справа передана до канцелярії суду для призначення судді для вирішення питання про відвід судді Сегеді О.М. по даній справі (т. 6 а.с. 2-5). Ухвалою суду від 03 серпня 2021 року у задоволенні заяви про відвід судді Сегеди О.М. було відмовлено (т.6 а.с. 30-32). Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року по справі було поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання (т.6 а.с.34-36). Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року підготовче провадження по справі було закрите, справа призначена до судового розгляду (т. 6 а.с.110-112). Ухвалою суду від 21 квітня 2022 року по справі було відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Файненс Компані» про припинення договору поруки, визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна та договору купівлі-продажу прав вимоги (т.6 а.с. 213-215). Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Файненс Компані», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «Вадіта», про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна та договору купівлі-продажу прав вимоги було закрите (т. 7 а.с. 57-58). Представник позивача, діючий за ордером від 23 травня 2022 року, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю. Раніше надано відповідь на відзив ТОВ «Вадіта», відзив на зустрічну позовну заяву та відповідь на відзив [PERSON] (т. 4 а.с. 81-85, т. 5 а.с. 11-24, т. 6 а.с. 57-67, 236, т.7 а.с. 52). Представник відповідача ТОВ «Вадіта», діючий за ордером від 18 лютого 2021 року, в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за відсутності сторін, не заперечував проти винесення заочного рішення. Раніше надав відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 169, 170, т.3 а.с. 207-212, т. 7 а.с. 53). Відповідач [PERSON] та її представник, діюча на підставі ордеру від 20 січня 2021 року в судове засідання не з`явились про час і місце розгляду справі повідомлялись відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, Раніше надала відзив на позов, в якому зазначала, що [PERSON] \~на законних\~підставах набула\~право власності\~на спірне\~майно,\~а тому\~у задоволенні\~позовних вимог\~слід відмовити\~у повному\~обсязі (т. 2 а.с. 43, 44, 65-70, т. 6 а.с. 46-49). Відповідачі, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В., державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецький О.С., та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомили. Раніше [PERSON] надала відзив на позов, в якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. 7 а.с. 43, 48, 50). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає,\~що правовідносини,\~які виникли\~між сторонами,\~регулюються розділом\~першим главою\~49\~книги п`ятої\~ЦК України\~та Законом\~України «Про\~іпотеку», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються дані правовідносини. Судом встановлено, що ТОВ «Файненс Компані» є юридичною особою, та діє на підставі Статуту, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 11 вересня 2018 року та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 23, 151-153, т. 6 а.с. 54). ТОВ «Вадіта» є юридичною особою та дії на підставі Статуту, засновниками якого, станом на 12 лютого 2021 року є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , розмір статутного капіталу складає 15000000,00 грн., що підтверджується детальною інформацією про юридичну особу (т. 1 а.с. 154-156, т. 2 а.с. 110-119, т. 3 а.с. 25-34). Встановлено,\~що 18\~серпня 2006\~року між\~ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК»,\~правонаступником якого\~було ПАТ\~«Сведбанк Інвест»,\~а правонаступником\~останнього ПАТ\~«Омега Банк»\~та ТОВ\~«Вадіта» був\~укладений Кредитний\~договір №\~504\~зі змінами\~та доповненнями,\~які були\~внесені на\~підставі додаткових\~договорів за\~№ 1\~від 20\~вересня 2006\~року,\~за №\~2\~від 18\~жовтня 2006\~року,\~за №\~3\~від 29\~липня 2008\~року,\~за №\~4\~від 30\~вересня 2008\~року,\~за №\~5\~від 18\~листопада 2008\~року,\~за №\~6\~від 22\~грудня 2008\~року,\~за №\~7\~від 05\~січня 2009\~року та\~за №\~8\~від 27\~лютого 2009\~року,\~за умовами\~якого банк\~надав ТОВ\~«Вадіта»,\~ліміт заборгованості\~якого складав\~1000000,00\~доларів США,\~з кінцевим\~терміном повернення\~кредиту 17\~серпня 2011\~року та\~зі сплатою\~процентів за користування кредитом за період 18 серпня 2006 року до 31 жовтня 2006 року включно в розмірі 15,37% річних, за період з 01 листопада 2006 року по 17 серпня 2011 року в розмірі 15% річних (т. 1 а.с. 30-37, 38, 39, 40, 41, 42, 43-46, 47, 48, 49, 50, 51-52). 18 серпня 2006 року в якості забезпечення виконання ТОВ «Вадіта» зобов`язань за Кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ТОВ «Вадіта» був укладений Іпотечний договір р/н № 1062 від 18 серпня 2006року зі змінами та доповненнями, які були внесені на підставі угод про внесення змін від 20 вересня 2006 року, від 18 жовтня 2006 року та договору від 30 липня 2008 року, за умовами якого ТОВ «Вадіта» передав банку у іпотеку будівлі військового містечка № [NUMBER] , що розташовані по [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв.м., основною площею 5 467,2 кв.м., які складаються з адміністративного корпусу, літ. А, пл. 382,6 кв.м. (основна 278,5+допоміжна 104,1); складу, літ. Б, пл. 341,9 кв. м.; насосної, літ. З, пл. 34,1; цех зі складом і котельнею, літ. М, И, К, Л, Ж, В, Г, Д, Е, пл. 3 914,5 кв.м. (основна 3 531,4+допоміжна 383,1); пожежного депо, літ. Н, пл. 24,3 кв.м.; трансформаторної підстанції, літ. О, пл. 30,0 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів, літ. Т, пл. 22,8 кв.м.; майстерні і гаражу, літ. Ф, У, пл. 381,6 кв.м. (основна 374,5+допоміжна 7,1); складу, літ. Ш, Ш1, пл. 116,5 кв.м.; цеху, літ. Р, пл. 713,2 кв.м.; службової будівлі, літ. Є, пл. 11,3 кв.м. (допоміжна); навісу, літ. С 1, пл. 149,0 кв.м.; навісу, літ. С, пл. 397,0 кв.м.; навісу, літ. С 2, пл. 104,0 кв.м.; навісу, літ. П, пл. 99,0 кв.м.; мощення (споруда) пл. 13 617,0 кв. м.; огорожі (споруда) пл. 462 кв.м., що належали останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Нікітюк Г.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28 грудня 2005 року, за реєстровим № 480, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, 30 грудня 2005 року, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «ОМБТІ та РОН» 30 грудня 2005 року, витяг № 9483975, реєстраційний номер 9978549, номер запису:3679 в книзі:49 неж-67 та розташовані на земельній ділянці, площею 24429 кв.м., що знаходиться у фактичному користуванні. Відповідно до п.п. 3.2.5., 3.2.6 Іпотечного договору іпотекодавець зобов`язаний не вчинювати без письмової згоди іпотекодержателя дії пов`язані із зміною прав власності на предмет іпотеки, бо передачею його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування чи у наступну іпотеку; не здійснювати без письмової згоди іпотекодержателя: зведення або знищення будівель (споруд) н земельній ділянці, що є предметом іпотеки, істотних поліпшень цієї земельної ділянки чи капітального ремонту нерухомості, що є предметом іпотеки. Згідно п. п. 3.3.2. Іпотечного договору іпотекодавець має право виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати будівлі (споруди) на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки, чи проводити капітальний ремонт нерухомості, що є предметом іпотеки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування(т. 1 а.с. 53-60, 61-62, 63-64, 65-66). 18 серпня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком Г.О., на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та посвідченням іпотечного договору, було накладено заборону відчуження зазначених у договорі будівель військового містечка № [NUMBER] , що розташовані по [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв. м., основною площею 5467,2 кв.м., які належать на праві власності ТОВ «Вадіта» до припинення договору. Судом встановлено, що ТОВ «Вадіта» свої зобов`язання за зазначеними договорами, не виконало. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2011 року у справі № 2-2962/11 було стягнуто солідарно з ТОВ «Вадіта», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року в розмірі 20060203,78 грн., судові витрати у розмірі 1820,00 грн. та звернуто стягнення на належне ТОВ «Вадіта» майно, а саме на предмет іпотеки - будівлі військового містечка № [NUMBER] , що розташовані по [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв. м., основною площею 5467,2 кв. м.; на предмет застави (заставне майно) обладнання у кількості тридцати чотирьох одиниць, що знаходиться по [ADDRESS] ; на предмет застави (заставне майно) обладнання у кількості двадцяти чотирьох одиниць, що знаходиться по [ADDRESS] ; на предмет застави (заставне майно) - обладнання у кількості п`ятнадцяти одиниць, право вимоги якого належить ТОВ «Вадіта» за договором № 427-LD/РС від 27 лютого 2008 року до ТОВ «БЮРО-М» (т. 2 а.с. 148-155, т. 3 а.с. 64-71). Отже ПАТ «Сведбанк» використав належне йому право на зміну умов щодо строків повернення кредиту, де на забезпечення передано в іпотеку спірне нерухоме майно, шляхом пред`явлення вимог, а тому строки щодо повернення кредиту є такими, що настали 20 січня 2011 року за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року. З змісту Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2020 року вбачається, що на виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2011 року по справі № 2-2962/11 було видано виконавчий лист № 2-2962/10 від 23 лютого 2011 року, який був пред`явлений до виконання та відкрито виконавче провадження ВП № 36472762 від 07 лютого 2013 року, яке відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП № 36472762 від 07 лютого 2013 року є завершеним. Обставини завершення даного виконавчого провадження ТОВ «Файненс Компані» не відомі (т. 2 а.с. 156-158). Встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 52 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк» на підставі постанови правління НБУ від 02 березня 2015 року № 152 «Про віднесення ПАТ «Омега Банк» до категорії неплатоспроможних», було запроваджено з 03 березня 2015 року тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк». Відповідно до постанови Правління НБУ від 06 липня 2015 року № 437 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Омега Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 06 липня 2015 року № 127 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Омега Банк» строком на 1 рік з 06 липня 2015 року до 05 липня 2016 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04 квітня 2019 № 769 на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було продовження строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Омега Банк» на один рік з 06 липня 2019 року до 05 липня 2020 року включно, а також продовженні повноваження ліквідатора ПАТ «Омега Банк» Караченцева А.Ю. на один рік з 06 липня 2019 року до 05 липня 2020 року включно. Крім того, під час здійснення процедури ліквідації ПАТ «Омега Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 82 від 17 січня 2019 року про затвердження умов продажу активів ПАТ «Омега Банк» та АТ «Дельта Банк», в тому числі права вимоги за кредитним договором, а також права вимоги за іпотечним договором (т. 5 а.с. 38-47). Судом встановлено, що 18 лютого 2019 року відбувся аукціон, за результатами проведення якого переможцем аукціону було визнано ТОВ «Файненс Компані», а також сформовано протокол електронного аукціону UA-EA-2019-02-12-000004-b., який був 19 лютого 2019 року підписаний директором ТОВ «Файненс Компані». Встановлено, що 07 березня 2019 року між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані» було укладено договір № 1 про відступлення прав вимоги, у відповідності до п. 1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (боржники), включаючи, права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатках № 1 та № 2 до цього договору (т.1 а.с. 67). Права вимоги означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні так і умовні) банку в якості кредитора до боржників (як позичальників, так і майнових /фінансових поручителів) за кредитними договорами, а також всі права вимоги банку до осіб, які надали забезпечення (згідно реєстру у додатках № 1 та № 2 до цього договору), за всіма договорами забезпечення, включаючи будь-які права та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні банку щодо виконання позичальниками та особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов`язків за кредитними договорами та договорами забезпечення згідно реєстру у додатках № 1 та № 2 до цього договору. Згідно п. 2 договору відступлення за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатках № 1 та № 2 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказані у додатках № 1 та № 2 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов Основних договорів. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (т. 1 а.с. 67). Відповідно до п.8 додатку № 1 та п.11 додатку № 2 до договору № 1 про відступлення права вимоги від 07 березня 2019 року передбачене відступлення банком на користь нового кредитора права вимоги за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року (п. 8 додатку № 1) та іпотечним договором від 18 серпня 2006 року, реєстровий № 1062 (п. 11 додатку № 2) (т. 1 а.с. 68-71) Встановлено, що відповідно до умов п.4 договору № 1 про відступлення права вимоги від 07 березня 2019 року ТОВ «Файненс Компані» сплатило ПАТ «Омега Банк» грошові кошти в розмірі 4664433,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7 від 28 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 72). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2020 у справі № 2-2962/11 по справі було замінено стягувача з ПАТ «Сведбанк», яке було перейменовано на ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника - ТОВ «Файненс Компані у виконавчих провадженнях з виконання виконавчого листа № 2-2962/11 від 23 лютого 2011 року, з урахуванням ухвал про виправлення від 23 травня 2018 року та від 06 липня 2018 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення в солідарному порядку з ТОВ «Вадіта», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року в розмірі 20060203,78 грн., (т. 2 а.с. 156-158, т. 3 а.с. 72-74). Встановлено, що станом на 28 листопада 2019 року засновниками ТОВ «Вадіта» були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , розмір статутного капіталу склав 20000000,00 грн., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28 листопада 2019 року засновниками ТОВ «Вадіта» (т.2 а.с.120-121,139-147). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 29 листопада 2019 року засновниками ТОВ «Вадіта» є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] розмір статутного капіталу склав 15000000,00 грн. (т. 2 а.с. 122-123, 139-147). Судом встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Вадіта», оформлене протоколом за № 1 від 10 грудня 2019 року, у зв`язку з виходом [PERSON] зі складу засновників ТОВ «Вадіта», останній було передано належну їй частку в статутному капіталі Товариства, а саме будівлі військового містечка № [NUMBER] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв.м., вартістю 5000000,00 грн. (т. 1 а.с. 200). 10 грудня 2019 року між ТОВ «Вадіта», в особі директора [PERSON] , діючого відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Вадіта» № 1/1 від 26 листопада 2019 року та [PERSON] був підписаний акт приймання-передачі майна, за яким ТОВ «Вадіта», в особі [PERSON] передало, а [PERSON] прийняла будівлі військового містечка № [NUMBER] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв.м., вартістю 5000000,00 грн. (т. 1 а.с. 199). Встановлено, що 17 грудня 2019 року була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на будівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв.м., відкритий розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна, що підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 206, 208). Отже на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вадіта» за № 1 від 10 грудня 2019 року ТОВ «Вадіта» відчужило предмет іпотеки [PERSON] , а остання зареєструвала за собою право власності на предмет іпотеки. При цьому було закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстровим номером 1989590451101. Відповідно до висновку ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 07 липня 2020 року будівлі військового містечка № [NUMBER] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв.м., вказаний об`єкт за технічними показниками може бути поділений на два об`єкта, а саме: на нежитлову будівлю в цілому - [ADDRESS] у складі: адміністративний корпус літ. «А», склади літ. «Б,В,Г,Д», цех літ. «Е», насосна літ. «З», навіс літ. «С», загальною площею 1559,0 кв.м., мостіння 1; на нежитлову будівлю в цілому [ADDRESS] у складі: цеха літ. «Ж,И,К,Л, Р» , котельня літ. «М», пожежне депо літ. «Н», трансформаторна літ. «О», навіси літ. «П,С1,С2», ГСМ літ. «Т», майстерня літ. «Ф», гараж літ. «У», насосна літ. «Ш», приміщення охорони літ. «Є», загальною площею 4413,8 кв.м. (т. 1 а.с. 201). 07 липня 2020 року на ім`я [PERSON] були оформлені технічні паспорта на нежитлові будівлі, які розташовані [ADDRESS] та по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 202-205, т. 2 а.с. 24-28). Судом встановлено, що за заявою [PERSON] на підставі висновку ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 07 липня 2020 року предмет іпотеки було поділено на два об`єкти нерухомого майна за різними адресами, а саме : - перший об`єкт: адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер: [NUMBER] ; загальна площа: 1559 кв. м.; відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: адмінкорпус, А; склади, Б, В, Г, Д; цех, Е; насосна, З; навіс, С; мостіння, І. та 13 липня 2020 року право власності на який було зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та реєстраційних справ об`єктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 24-26). - другий об`єкт: адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер: 2143384451101; загальна площа: 4413,8 кв. м.; відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: цех, Ж, И, К, Л, Р; пождепо, Н; котельня, М; трансформаторна, О; навіси, П, С1, С2; ГСМ, Т; майстерня, Ф; гараж, У; насосна, Ш; приміщення охорони, Є; мостіння, І, та 13 липня 2020 року право власності на який було зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та реєстраційних справ об`єктів нерухомого майна та вилучено відомості про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень (т. 1 а.с. 27-29, т. 2 а.с. 31). Встановлено, що 11 серпня 2020 року державним реєстратором [PERSON] на підставі заяви [PERSON] було закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстраційним номером 1989590451101 (т.1 а.с.207, т.2 а.с.30). З матеріалів справи вбачається, що 28 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала від [PERSON] позику в розмірі 3000000,00 грн., строком повернення боргу до 28 січня 2026 року. 28 січня 2021 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики від 28 січня 2021 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, строком до 28 січня 2026 року, а саме: нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1559,0 кв. м. та нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 4413,8 кв. м.(т.5 а.с.99-104). 28 січня 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. Г.О., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було проведено державну реєстрацію іпотечного договору, серія та номер :134, виданий 28 січня 2021 року (т.5 а.с.94-98). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. Згідно із ч.1 ст. ст. 509, 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Статтею 512\~ЦК України визначено,\~що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1)\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги); 2)\~правонаступництва; 3)\~виконання обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); 4)\~виконання обов`язку\~боржника третьою\~особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) визначила, що договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Таким чином, суд вважає, що після укладення з ПАТ «Омега Банк» договору № 1 про відступлення прав вимоги від 07 березня 2019 року, ТОВ «Файненс Компані», як новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (боржники), включаючи, права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатках № 1 та № 2 до цього договору. Факт того, що ТОВ «Файненс Компані» набуло право вимоги за договором № 1 про відступлення прав вимоги від 07 березня 2019 року до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (боржники), включаючи, права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатках № 1 та № 2 до цього договору, у тому числі до ТОВ «Вадіта», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо стягнення з останніх на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року , також підтверджується ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2020 року у справі № 2-2962/11 про заміну стягувача з ПАТ «Сведбанк», яке було перейменовано на ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника - ТОВ «Файненс Компані» у виконавчих провадженнях з виконання виконавчого листа № 2-2962/11 від 23 лютого 2011 року, з урахуванням ухвал про виправлення від 23 травня 2018 року та від 06 липня 2018 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення в солідарному порядку з ТОВ «Вадіта», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року в розмірі 20060203,78 грн., (т. 2 а.с. 156-158, т. 3 а.с. 72-74). При цьому, ПАТ «Омега Банк» повідомило ТОВ «Вадіта» про те, що з 07 березня 2019 року на підставі договору № 1 про відступлення прав вимоги від 07 березня 2019 року, новим кредитором ТОВ «Вадіта» є ТОВ «Файненс Компані» , що підтверджується листом ПАТ «Омега Банк» (т. 6 а.с. 68,69). Крім того, 11 серпня 2019 року ТОВ «Файненс Компані» направило на адресу ТОВ «Вадіта», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомлення про усунення порушень (т. 6 а.с. 70-71, 73-74). За таких обставин, суд вважає, що оскільки договір № 1 про відступлення прав вимоги від 07 березня 2019 року є дійсним, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2020 року про заміну у справі № 2-2962/11 набрала законної сили, то підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання за ТОВ «Файненс Компані» права вимоги за кредитним договором № 504, укладеного 18 серпня 2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ТОВ «Вадіта» та права вимоги та права іпотекодержателя за іпотечним договором, укладеного 18 серпня 2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ТОВ «Вадіта» відсутні, оскільки право вимоги позивача за кредитним договором № 504 від 18 серпня 2006 року та іпотечним договором від 18 серпня 2006 року підтверджується договором № 1 про відступлення прав вимоги від 07 березня 2019 року та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2020 року про заміну сторони у справі № 2-2962/11. При розгляді позовних вимог щодо визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вадіта», яке оформлено протоколом № 1 від 10 грудня 2019 року та визнання недійсним акту № 1 приймання-передачі майна від 10 грудня 2019 року, що складений між ТОВ «Вадіта» та [PERSON] , суд виходить з наступного. Згідно із нормами ст. ст. 92, 97 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст.\~98\~ЦК України\~загальні збори\~учасників товариства\~мають право\~приймати рішення\~з усіх\~питань діяльності\~товариства,\~у тому\~числі і\~з тих,\~що належать\~до компетенції\~інших органів\~товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Статтею 80 ГК України встановлено, що до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів. Відповідно до\~ст.\~ст.\~28,\~29,\~30\~Закону України\~«Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства. Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства. Згідно з нормами ст. 82 ГК України, установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю і товариства з додатковою відповідальністю є статут. Відповідно до ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди). З висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 04 грудня 2018 року по справі № 910/21845/16 вбачається, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні ст. 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за ст. 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. При цьому суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову. З змісту постанови Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 р. по справі № 902/1413/15, та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 жовтня 2018 року по справі № 925/973/17 вбачається, що під час розгляду відповідних справ господарські суди мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень. Вирішуючи питання про недійсність рішень загальних зборів суд, у тому числі, оцінює, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення, а також встановлює факт порушення цим рішенням прав і законних інтересів учасника товариства. Таким чином, правом на звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішень органів управління наділені учасники товариства, які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується. Отже, суд прийшов до висновку, що оскільки ТОВ «Файненс Компані» не є учасником ТОВ «Вадіта», то в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вадіта», яке оформлено протоколом № 1 від 10 грудня 2019 року та визнання недійсним акту № 1 приймання-передачі майна від 10 грудня 2019 року, що складений між ТОВ «Вадіта» та [PERSON] слід відмовити у зв`язку з їх незаконністю. В процесі судового розгляду було встановлено, що ТОВ «Вадіта» на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вадіта» від 10 грудня 2019 року та акту № 1 приймання-передачі майна від 10 грудня 2019 року, передало [PERSON] належну їй частку в статутному капіталі Товариства, а саме будівлі військового містечка № [NUMBER] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв.м., які є предметом іпотеки (т. 1 а.с. 200). За таких обставин, суд вважає, що після набуття [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно вона набула статус іпотекодавця у вже існуючому зобов`язанні. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону. Згідно зі ст. 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з ч. 3 ст. ст. 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Верховний Суд України у постановах від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16, від 19 квітня 2018 року у справі № 161/3376/17 та від 04 липня 2018 року у справі № 335/640/15-ц зазначив, що новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами. За таких обставин, суд вважає, що будівлі військового містечка № [NUMBER] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв.м., які є предметом іпотеки після їз поділу [PERSON] не є новоствореними об`єктами нерухомого майна, оскільки створені з прив`язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів, тому є іпотечним майном. Отже, особа, до яких перейшло право власності на предмет іпотеки, набула статусу іпотекодавця і має усі права і несе всі обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах відбулася заміна власника майна відповідно до правил ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Велика Палата Верховного Суду у свої висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (п. 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (п. 7.23), неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Оскільки позивач не надавав згоди на передачу спірного майна в наступну іпотеку, тому попередня іпотека від 18 серпня 2006 року має вищий пріоритет над наступними, тобто позивач має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Зазначену норму слід застосовувати разом з п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Постановою Великої\~Палати Верховного\~Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц визначено, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна. Виключення запису\~про обтяження,\~зокрема,\~на підставі\~судового рішення\~саме по\~собі не\~припиняє іпотеки,\~яка залишається\~чинною.\~Відповідно скасування\~такого судового\~рішення не\~спричиняє відновлення\~дії іпотеки.\~Якщо предмет\~іпотеки не\~був реалізований\~та відсутні\~інші підстави\~для припинення\~іпотеки,\~встановлені законом,\~то іпотека\~є чинною\~з моменту\~внесення про\~неї первинного\~запису до\~відповідного реєстру\~незалежно від\~того,\~чи було\~скасоване судове\~рішення,\~на підставі\~якого з\~Державного реєстру\~іпотек виключено\~запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пункті 96 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), у пункті 10.29 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19). Аналогічно функцією державної реєстрації іпотеки є оголошення належності іпотеки нерухомого майна певній особі. Тобто запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 916/2828/18 вказано, що «за змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права належить до способів захисту цивільних прав та інтересів. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою. В порушення умов іпотечного договору за відсутності згоди іпотекодержателя предмет іпотеки був відчужений, змінився власник іпотечного майна, а також змінилися і характеристики предмету іпотеки внаслідок його реконструкції та зміни його призначення (з житлового на нежитлове). Тобто існує невизначеність у належному позивачу праві іпотеки за іпотечним договором від 22 травня 2007 року, укладеним між позивачем та [PERSON], щодо предмета іпотеки та його власника, що свідчить про порушення права іпотеки позивача за іпотечним договором від 22 травня 2007 року, яке підлягає захисту. З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що право позивача є порушеним. Отже позовна вимога про визнання за позивачем права іпотеки на нежитлові приміщення офісу, відповідає способам захисту порушеного права, передбаченим чинним законодавством». Отже, оскільки в порушення умов іпотечного договору від 18 серпня 2006 року, за відсутності згоди іпотекодержателя предмет іпотеки був відчужений, змінився власник іпотечного майна, а також змінилися і характеристики предмету іпотеки внаслідок його поділу, тому в даній справі також існує невизначеність у належному позивачу ТОВ «Файненс Компані» праві іпотеки за іпотечним договором від 18 серпня 2006року, щодо предмета іпотеки та його власника, що свідчить про порушення його права іпотеки за вказаним іпотечним договором, яке підлягає захисту. Тому за думкою суду, належним способом захисту порушеного права, передбаченим чинним законодавством є позовна вимога про визнання за позивачем права іпотеки на будівлі військового містечка № [NUMBER] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 5972,8 кв.м. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. За таких\~підставах,\~суд прийшов\~до висновку,\~що право\~позивача є\~порушеним,\~але вважає,\~що при\~зверненні до\~суду позивач\~застосував не\~той спосіб\~захисту своїх\~прав,\~оскільки належним\~способом захисту\~за думкою\~суду було\~б звернення\~позивача з\~вимогою про\~визнання права\~іпотекодержателя стосовно\~іпотечного майна. Як було встановлено, відповідачка [PERSON] є кінцевим набувачем предмета іпотеки та є останнім іпотекодавцем, якій в порушення умов Іпотечного договору від 18 серпня 2006 року, ТОВ «Вадіта» відчужило предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що 28 січня 2021 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики від 28 січня 2021 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку [PERSON] нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1559,0 кв. м. та нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 4413,8 кв. м., який ТОВ «Файненс Компані» просить визнати недійсним (т. 5 а.с. 99-104). Частиною 3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 вказано, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. З змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-цвбачається, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, так як з огляду на зазначені вище правові позиції та норми законодавства, належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання права на предмет іпотеки. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду , викладеного у постанови від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір по справі складає 13831,00 грн., які повністю сплачені позивачем при зверненні до суду. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір позивачу не повертається (т. 1 а.с. 1, 96, т. 5 а.с. 128 ).

Outcome: dismissed