Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Проте, з лютого 2014 року відповідач взагалі не відвідує дітей, не надає ніякої матеріальної допомоги, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дітей. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. Відповідач позов визнав, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує, додатково пояснив, що сім років не бачив дітей, ними не цікавиться та участі у їх вихованні не приймає. Представник третьої особи позов у судове засідання не з`явилася, проте у попередньому судовому засіданні позов підтримала, пояснивши, що відповідач взагалі не цікавиться дітьми, і тому, позбавлення відповідача батьківських прав у повній мірі буде відповідати інтересам дітей. 10 лютого 2022 року ухвалою суду у справі відкрито провадження; постановлено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачеві надати відзив. 19 травня 2022 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 січня 2011 року по 07 листопада 2014 року /а.с.12/. Зі свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] убачається, що батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] /а.с.7,8/. 19 вересня 2020 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.11/. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 94035527 від 09 серпня 2017 року позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] /а.с.13/. У вказаній квартирі позивач проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] , та її малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.10/. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї №461 від 07 вересня 2021 року помешкання за адресою [ADDRESS] знаходиться в ідеальному стані /15-17/. З довідки Середньої загальноосвітньої школи № 73 від 01 червня 2021 року № 106 убачається, що [PERSON] є ученицею 4Б класу СЗШ №73 та довідки Середньої загальноосвітньої школи № 73 від 01 червня 2021 року № 107 убачається, що [PERSON] є ученицею 2А класу СЗШ №73 /а.с.19/. З характеристики, виданої Середньої загальноосвітньої школи № 73 від 01 червня 2021 року № 63 убачається, що [PERSON] навчається у школі з 01 вересня 2017 року, відвідує уроки систематично, без поважної причини навчання не пропускає. За період навчання зарекомендувала себе добросовісною та відповідальною ученицею. Батьківські збори відвідує мама, яка постійно цікавиться станом навчання та виховання дитини, за період навчання батько школу не відвідував жодного разу і зв`язку із класним керівником та іншими вчителями не підтримував /а.с.20/. З характеристики, виданої Середньої загальноосвітньої школи № 73 від 01 червня 2021 року № 62 убачається, що [PERSON] навчається у школі з 01 вересня 2019 року, відвідує уроки систематично, без поважної причини навчання не пропускає. За період навчання зарекомендувала себе добросовісною та відповідальною ученицею. Батьківські збори відвідує мама, яка постійно цікавиться станом навчання та виховання дитини, за період навчання батько школу не відвідував жодного разу і зв`язку із класним керівником та іншими вчителями не підтримував /а.с.21/. З характеристик, виданих Школою усного рахунку «СОРОБАН» убачається, що діти [PERSON] та [PERSON] навчаються в їх школі з 08 жовтня 2020 року, на тренування дітей приводять мама або вітчим, за період навчання батько школу не відвідував та успіхами дітей не цікавився /а.с.23,24/. Відповідно до висновку спеціаліста-психолога №168 від 06 грудня 2021 року жодних ні емоційних ні родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] не виявлено. Фігурою батька для дитини є не біологічний батько [PERSON] , а вітчим [PERSON] /а.с.34-37/. Відповідно до висновку спеціаліста-психолога №167 від 06 грудня 2021 року жодних ні емоційних ні родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] не виявлено. Фігурою батька для дитини є не біологічний батько [PERSON] , а вітчим [PERSON] /а.с.40-43/. Свідки [PERSON] , яка є подругою позивача, у судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] з 2015 року, їхні діти разом ходили в садок, за цей час батька дітей вона жодного разу не бачила, діти жодного разу про нього не згадували. Свідок [PERSON] , яка є хресною мамою [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] вона знає близько 15 років і вони часто спілкуються. Батько дітей [PERSON] не був присутній у житті дітей сім років. З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, проведеного державним виконавцем Залізничного ВДВС м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що сукупний розмір заборгованості відповідача [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей станом на 31 травня 2021 року становив 128844,05 грн. /а.с.31-32/. Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 15 липня 2019 року визнано винуватим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України, та призначено покарання у вигляді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт /а.с.33/. Відповідно до висновку Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки і піклування від 29 листопада 2021 року з метою захисту прав та інтересів дітей орган опіки і піклування вважає за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.46-47/. Згідно із частиною 7 в дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який міститься у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц. Як убачається з пояснень відповідача наданих в суді, він припинив цікавитись життям дітей, не приймає ніякої участі у їх вихованні та не бачив дітей близько семи років. Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 зробив висновок, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. За таких обставин, врахувавши визнання відповідачем позовних вимог, характер поведінки відповідача, який останній раз бачив дітей у 2015 році, і після цього жодного разу не відвідав малолітніх доньок, його відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про те, що змінити його поведінку відносно дітей у кращу сторону неможливо, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, усунувся від їх матеріального забезпечення, у той же час, як позивач повністю забезпечила розвиток дітей у безпечному та спокійному середовищі, суд прийшов до висновку, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх доньок підлягає задоволенню. Беручи до уваги, що представник позивача подала заяву, в якій просить не стягувати судовий збір з відповідача, суд вважає, що витрати у виді сплаченого судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: approved