Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що позивач працював з жовтня 2012 року прохідником на підприємстві відповідача. 28 березня 2020 року під час виконання робіт із позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він був травмований, отримав поєднану травму: забій м`яких тканин голови, грудної клітини, поперекового відділу хребта, закритий уламковий перелом тіла лівої лопатки, перелом X II ребра праворуч, закритий перелом остистого відростку хребця L4. По факту нещасного випадку було проведене розслідування, про що був складений акт про нещасний випадок. Висновком МСЕК від 01 липня 2020 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 20% по трудовому каліцтву. Висновком МСЕК від 23 червня 2021 року позивачу повторно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 10% по трудовому каліцтву. Внаслідок травмування на підприємстві відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю, стражданнях, які позивач зазнав під час травмування та в період лікування і має на теперішній час, оскільки його турбує біль у спині та грудях. Перебуваючи на лікуванні, позивач не міг вести повноцінний спосіб життя, відчував психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, тривогу, дратівливість, що в свою чергу негативно відображається на його душевному стані. Вважає, що діями відповідача, який не створив безпечні умови праці, йому заподіяну моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює у 200 000 грн. Ухвалою суду від 21 липня 2022 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 09 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін, а також продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 16 серпня 2022 року на адресу суду від представника відповідача Литвиненко С.В. надійшов відзив в якому вказано, що згідно акту розслідування, позивачем було допущено порушення норм та вимог охорони праці, зокрема Інструкції з охорони праці № 157-2018, оскільки він оступився, впав та не подбав про особисту безпеку. Позивач був забезпечений спецодягом, спецвзуттям і засобами індивідуального захисту у повному обсязі відповідно до нормативних актів, що свідчить про виконання роботодавцем всіх залежних від нього заходів щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці. Оскільки у настанні нещасного випадку винною особою є позивач, вина АТ "Кривбасзалізрудком", як роботодавця відсутня, а тому відповідач не може нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди. Також, втрата професійної працездатності позивача не визначена безстроково, а стрімко відновлюється, тому позивач не може наполягати на тривалості та глибини моральних страждань. Крім того судом має бути враховано, що Фондом соціального страхування позивачу здійснено відшкодування шкоди, заподіяної ушкодження на виробництві з урахуванням відсотку його працездатності, а тому розмір відшкодування моральної шкоди має бути меншим, ніж просить позивач. Відповідачем під час укладання трудових договорів було проінформовано позивача про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, проте жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку із небезпекою для здоров`я або розірвання трудового договору через невиконання підприємством законодавства про працю від позивача не надходило. Посилання позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. є завищеною та такою, що не відповідає принципу розумності, справедливості та співмірності. У зв`язку із наведеним, просили відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, працював прохідником з 22 жовтня 2012 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-7). 26 березня 2020 року з позивачем, який працював прохідником на шахті "Тернівська" стався нещасний випадок, що підтверджується Актом розслідування нещасного випадку від 13 квітня 2020 року за формою Н-1/П (а.с.8-12). Пунктом 4 акту Н-1/П встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок 26 березня 2020 року, внаслідок якого [PERSON] отримав травму голови та тулуба. Нещасний випадок визнано таким, що стався під час виконання ним трудових обов`язків згідно з режимом роботи підприємства. Пункт 8 акту Н-1/П вказує на осіб, які допустили порушення законодавства з охорони та гігієни праці: Назаров Владислав Миколайович , майстер гірничий дільниці № 4 шахти "Тернівська" ПАТ "Кривбасзалiзрудком", який не забезпечив здорові та безпечні умови праці підлеглого персоналу, чим порушив вимоги п.2.37 "Посадової інструкції майстра гірничого дільниці нарізних робіт", затвердженої наказом голови правління ПАТ "Кривбасзалiзрудком" вiд 17.06.2016 року, п.18.1 розділ Обов`язки з охорони праці керівників, фахiвцiв та iнших працівників структурних підрозділів "Настанови по системі управління охороною праці ПАТ "Кривбасзалiзрудком" (у новій редакції)" (СТП-00191307-P-2011); [PERSON] , прохідник дільниці № 4 шахти "Тернівська" ПАТ "Кривбасзалізрудком", який під час пересування по гірничій виробці оступився та впав, чим не подбав про особисту безпеку та чим порушив вимоги п.1.12.7.1 "Інструкції з охорони праці № 157-2018 для прохідника", затвердженої наказом голови правління ПАТ "Кривбасзалізрудком" № 6179 від 26.12.2018 року. Згідно довідки МСЕК від 01 липня 2020 року, позивачу первинно встановлено 20 % втрати працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 22 червня 2020 року по 01 липня 2021 року, з наступним переоглядом 01 червня 2021 року (а.с.13-14). Згідно довідки МСЕК від 23 червня 2021 року позивачу повторно встановлено 10 % втрати працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 01 липня 2021 року по 01 липня 2022 року, з наступним переоглядом 01 червня 2022 року (а.с.15-16). Згідно довідки МСЕК від 17 серпня 2022 року позивачу повторно встановлено 10 % втрати працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 01 липня 2022 року по 01 липня 2024 року, з наступним переоглядом 01 червня 2024 року (а.с.51-52). У зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.18-26). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону праці" відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Таким чином, судом встановлено, що у зв`язку із нещасним випадком, що стався на підприємстві відповідача, позивачу [PERSON] первинно встановлено втрата професійної працездатності 20 % та повторно встановлено 10 % втрати працездатності. А отже внаслідок отриманого ним каліцтва при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю, стражданнях, які позивач зазнав під час травмування та в період лікування і має на теперішній час. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав трудове каліцтво. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 50 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial