Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Представник заявника адвокат Працевитий Г.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24661 від 13.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» суми заборгованості за кредитним договором №500587072 від 07.04.2017 сумі 29 888,82 гривень. Позов обґрунтовує тим, що вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням ст. 87,89 Закону України «Про нотаріат», а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки при його вчиненні нотаріусом не було перевірено безспірність нарахованої заборгованості та не перевірено наявності доказів направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень; нотаріус не повідомив Боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису. Ухвалами суду: від 10.08.2022 позовна заява була залишена без руху; від 18.08.2022 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачем відзив на позов не поданий. Треті особи пояснення щодо позову не подали. 15.09.2022\~представником відповідача\~-\~Ременюк Т.О.\~було подано\~письмові пояснення,\~в яких\~зазначено,\~що \~позивачкою не\~оспорюється той\~факт,\~що договір\~між АТ\~«Альфа-Банк»\~та нею\~було укладено\~23.05.2022,\~Посилаючись на\~ст.ст.\~512,514,516\~ЦК України,\~представник просила\~відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог,\~оскільки заява\~про вчинення\~виконавчого напису\~нотаріусом була\~оформлена у\~відповідності до\~діючого законодавства\~України і\~містила всі\~обов`язкові відомості\~про боржника\~та стягувана,\~а також\~щодо розмірів\~заборгованості і\~строків,\~за які\~проводиться стягнення;\~нотаріус не\~звертався до\~стягувача за\~наданням додаткової\~інформації,\~оскільки йому\~було надано\~всі необхідні\~і достатні\~документи для\~вчинення виконавчого\~напису;\~нотаріусом було\~перевірено належне\~повідомлення боржника\~про наявну\~заборгованість та\~відповідність документів,\~поданих на\~обґрунтування стягнення,\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~проводиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів;\~виконавчий напис\~вчинено в\~межах трирічного\~строку позовної\~давності,\~з дотриманням\~30-денного\~строку з\~моменту повідомлення\~боржника про\~заборгованість у\~відповідності до\~положень ст.\~1050\~ЦК України.\~Крім того,\~позивач не\~довів у\~встановленому процесуальним\~законом порядку\~належними і\~допустимими доказами,\~що сума\~заборгованості за\~кредитним договором\~станом на\~дату вчинення\~нотаріусом спірного\~виконавчого напису\~була іншою\~ніж та,\~яка була\~визначена у\~виконавчому написі,\~не надав\~ні власного\~контррозрахунку суми\~заборгованості по\~кредитному договору,\~ні доказів\~погашення існуючої\~заборгованості,\~ні доказів,\~які б\~підтверджували наявність\~іншого розміру\~заборгованості,\~відмінного від\~визначеного у\~виконавчому написі.\~Щодо стягнення\~витрат на\~правничу допомогу\~у поясненнях\~зазначено,\~що зважаючи\~на складність\~справи та\~зміст позовної\~заяви,\~стає очевидним,\~що винагорода\~у розмірі,\~зазначеному у\~орієнтовних розрахунках\~судових витрат\~є завищеною,\~надуманою,\~недоведеною жодними\~доказами,\~та такою\~що дійсно\~не відповідає\~складності справи\~та сумі,\~яку стягнуто згідно виконавчого напису, а тому підлягає зменшенню. Відповідачу та третім особам копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками направлялись поштою за місцем знаходження останніх. Відповідачем вказані документи отримані особисто уповноваженою особою. Згідно з ст.128 та ст.272 ЦПК України, учасники справи є повідомленими про розгляд справи належним чином. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.04.2017 між ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ на укладання Договору про комплексне банківські обслуговування фізичних осіб було укладено кредитний договір № 500587072, відповідно до умов якого позивачці як позичальнику була надана платіжна картка з встановленим кредитним лімітом на суму 200\~000 гривень строком на три роки. 13.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис № 24661, згідно якого [PERSON] є Боржником за Кредитним договором №500587972, укладеним 07 квітня 2017 року з Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Строк платежу по Кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 08.08.2021 по 01.11.2021. Сума заборгованості складає 29 338,82 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8 775,71 гривень, строкова заборгованість за сумою кредиту 20 198,36 гривень, строкова заборгованість за комісією та процентами 364,75 гривні. Сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису 550 гривень, а всього 29 888,82 гривень. Постановами приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича: від 18.01.2021 - відкрито виконавче провадження №68209652 про примусове виконання вказаного виконавчого напису; від 26.01.2021 - звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2022 (справа №336/893/22, провадження №2-з/336/11/2022) зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП №68209652, яке перебуває у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. з примусового виконання спірного виконавчого напису. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з п. 3.1 Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п. 3.3, 3.4 глави 16 Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Суд встановив, що п. 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мала правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Чинний на сьогодні ЦПК України передбачає, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акту, а також при його вчиненні не переконався у безспірності вимог стягувача, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1488,60 гривень, сплачений за подачу позову та заяви про забезпечення позову. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 7 488,88 гривень, а також заяви представника відповідача про зменшення їх розміру, суд приходить до наступних висновків. Як передбачено у ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами ч. 1 ст. 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Судом встановлено, що 26.01.2022 між позивачкою [PERSON] та адвокатським бюро «ЮРИСТКОНСАЛТ» ГЕННАДІЯ ПРАЦЕВИТОГО, в особі Працевитого Г.О. було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги, предметом якого є зобов`язання адвоката надати правову допомогу, задля чого приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси Клієнта, в тому числі, в судових органах усіх інстанцій. Професійна правнича допомога, обумовлена Договором від 26.01.2022, Додатковим Договором від 26.01.2022 до договору про надання правової допомоги від 26.01.2022, надавалась адвокатом Працевитим Г.О. на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до Акту виконаних робіт №438 від 26.01.2022 та Рахунку №438 від 26.01.2022 за надані адвокатські послуги, загальна вартість правової допомоги склала 7 488,88 гривень. Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Позивачкою надано докази того, що нею було укладено з адвокатським бюро відповідний договір про надання правничих послуг, вказані юридичні послуги було надано (акт виконаних робіт). В свою чергу, представником відповідача не надано доказів необґрунтованості та завищення стягуваних витрат, як і не було зазначено яку саме суму витрат на правничу допомогу визнається, оскільки письмові пояснення від 15.09.2022 мали у собі вимогу про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх не співмірність складності справи та виконаних адвокатами бюро робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони, що передбачено частиною п`ятою статті 141 ЦПК. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки та стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу у заявленій в Договорі від 26.01.2022 сумі 7 488,88 гривень. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 22.06.2022 (справа №607/4341/20).

Outcome: approved