Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду до відповідачів [PERSON] , [PERSON] з позовом про встановлення факту спільного проживання нею зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] у період з 2014 року по 12.06.2021 року за однією адресою, якою є: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [INFO] , у віці 85 років, померла її мати [PERSON] , яка починаючи з 2014 року і до дня своєї смерті проживала у неї за адресою: [ADDRESS] . Факт проживання померлої за вказаною адресою обумовлювався тим, що вона вже була особою похилого віку, потребувала допомоги та догляду, у зв`язку з чим, її донька [PERSON] забрала до себе для догляду та проживання. [PERSON] мала двох рідних доньок: [PERSON] та [PERSON] . У 2012 році, [PERSON] померла, проте у неї залишилося двоє синів - [PERSON] (Відповідач-1) та [PERSON] (Відповідач-2), які мають право на спадкування після своєї матері за правом представлення відповідну частку майна, після померлої [INFO] [PERSON] . У зв`язку з тим, що в даній справі вбачається спір про право, позивачка звертається для встановлення відповідного факту саме у позовному провадженні. Позивач зазначає, що встановлення такого факту їй необхідне для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , а також реалізації своїх прав як спадкоємця. Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [INFO] , у віці 85 років, у м.Запоріжжя Дніпровський район Запорізької області, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.11). Крім того, свідоцтво про смерть видано Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), тобто за адресою фактичного мешкання та смерті гр. [PERSON] . Починаючи з 2014 року і до дня своєї смерті, [PERSON] проживала у своєї доньки - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне проживання особи за адресою від 04.02.2022 р. складеного за підписами сусідів (а.с.16). З паспорту позивача [PERSON] вбачається, що у відмітці щодо реєстрації її місця проживання, зазначено адресу: [ADDRESS] (а.с.8). Копією декларації № 0000-0556-ЕАЕЕ про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 04.07.2018 року підтверджується, що пацієнтом є [PERSON] , [INFO] , а в графі місця фактичного проживання або перебування пацієнта, значиться адреса: [ADDRESS] (а.с.15). Тобто з даного слідує, що [PERSON] проживала за наведеною адресою та отримувала медичну допомогу за місцем такого проживання. З довідки про причину смерті № 3246 (а.с.12) вбачається, що на відбитку печатки значиться установа, що її видала, а саме - КУ Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи Запорізької обласної ради, що вказує на те, що померла особа дійсно фактично проживала саме у місті Запоріжжі, а не в будь-якому іншому населеному пункті. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 23.01.1963 р.(а.с.9), з якого вбачається, що позивачка є рідною донькою [PERSON] та Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 27.07.1984 р., яким прізвище позивачки змінено з [PERSON] на [PERSON] (а.с.10). У зв`язку зі смертю своєї матері, позивачка 30.09.2021 року звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Єдемської-Фастовець О.О. із заявою про заведення спадкової справи, після померлої [INFO] гр.. [PERSON] , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу за номером 110/2021, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.09.2021 р. (а.с.13). У своїй заяві, [PERSON] зазначила, що померла гр. [PERSON] постійно проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] до дня смерті. Після спливу шестимісячного строку, позивачка звернулася до вказаного вище нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] . Однак, вказане свідоцтво видано не було. У подальшому, у відповіді від 01.02.2022 р. № 33/01-16 на адвокатський запит (а.с.14) нотаріусом було зазначено, що: «Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Текст статті не містить трактування терміну «постійного проживання», оскільки згідно з Конституцією України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2013 року, особи, що мешкають в Україні, не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації. Отже, факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами. Нотаріусу на підтвердження факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем не надано жодних документів, які підтверджують у належний спосіб цю обставину. Нотаріус зобов`язаний перевірити факт спільного проживання, тому свідоцтво про право на спадщину після померлої [INFO] - гр. [PERSON] , буде видано після надання документів, підтверджуючих прийняття спадщини. Спадкоємцю рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання з померлою». Після чого, судом зроблено запит нотаріусу щодо надання копії спадкової справи після смерті [PERSON] . З копії спадкової справи № 110/2021, після смерті [PERSON] , вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] зверталася лише позивач у справі. Інші спадкоємці відсутні. Судом також встановлено, що встановлення такого факту позивачці необхідне для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , а також реалізації своїх прав як спадкоємця. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.1216-1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як слідує з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Стаття 33 Конституції України проголосила, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Ідентичні положення знайшли своє відображення і в ч.1 ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якою громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Абз.5 ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги. За положеннями п.7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 р. № 207, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. Таким чином, законодавство України розрізняє поняття місця реєстрації проживання та місця фактичного проживання, яке може бути відмінним від зареєстрованого. З огляду на положення наведених норм законодавства, слід дійти висновку, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця [PERSON] за однією адресою зі спадкоємцем - [PERSON] не є абсолютним підтвердженням обставин того, що спадкодавиця не проживала із таким спадкоємцем постійно й на момент своєї смерті, після якої відкрилася спадщина. Головною ознакою спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою є систематичне ведення з ним спільного господарства в одному приміщенні, пов`язаність спільним побутом, користування майно, надання взаємної допомоги, тощо. В свою чергу такі обставини за положеннями ст.77-80 ЦПК України мають бути підтвердженими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. При цьому, згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 2014 року й на час відкриття спадщини за однією адресою, якою є [ADDRESS] , підтверджується вищевказаними документами, доданими до матеріалів справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved