Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 6643,86 доларів США, що за курсом 27,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.02.2021 року складає 185\~297,26 грн, за кредитним договором № КGMDG200750506 від 24.05.2007 року. В обґрунтування позову зазначено, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» 24.05.2007 року було укладено кредитний договір № КGMDG200750506. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7000,00 доларів США на термін до 21.05.2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму6643,86 доларів США за період з 24.02.2018 року по 24.02.2021 року, яка складається з: 6643,86 доларів США 3% річних від простроченої суми, просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 2270 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2021 року\~ відкрито провадження у справі. 27 січня 2022 року винесено заочне рішення суду, яким позов задоволено. 21.02.2022\~року представник\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~звернувся до\~суду\~із\~заявою \~про\~перегляд\~заочного рішення\~Кіровського\~районного\~суду м.\~Кіровограда\~від\~21.01.2022\~року\~по справі\~за\~позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 червня 2022 року заяву представника відповідача задоволено, заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи. 09 вересня2022 року представник відповідача адвокат Усатенко В.Ю. подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначає, щов позовній заяві позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми, але в позові не вказано розмір простроченої суми з якої позивач обраховував вказану заборгованість. В позовній заяві не зазначено жодного розрахунку, натомість розрахунок додано до позову, як доказ позовних вимог, але розрахунок не є доказом. 26.06.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» вже звертався з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 24\~920,03 доларів США, яка складалась з наступного: -24\~411,03 доларів США заборгованість за кредитом; -504,76 доларів США заборгованість по процентам; -4,2 доларів США пеня. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.07.2015 року відкрито провадження за вказаним позовом. Рішенням Кіровського районного суду від 22.03.2016 року у задоволені позову відмовлено. Тобто, пред`явивши позов про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, Банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив термін виконання основного зобов`язання до 26.06.2015 року. Після зміни банком строку виконання кредитного договору припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, комісії та пені.Звертаючись з позовом про стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі 6643,86 доларів США позивач підтвердив, що кредитний договір припинив свою дію, але позивач нарахував 3% річних від простроченої суми з24.08.2018 року, не зважаючи на те, що кредитний договір припинив свою дію з 26.06.2015 року. Тобто, АТ КБ «ПриватБанк» подав позов з пропуском строку позовної давності. Просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі, застосувати позовну давність до позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9100,00 грн. Представником позивача надано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач та представник відповідача надали відзив. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, враховуючи наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору. Судом встановлено, що 24.05.2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № КGMDG200750506. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7000 доларів США на термін до 21.05.2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 6643,86 доларів США за період з 24.02.2018 року по 24.02.2021 року, яка складається з: 6643,86 доларів США 3% річних від простроченої суми Згідно до ст.526,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статтей 610,611,612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першоюстатті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК Україниправо кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 26.06.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» вже звертався з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 24\~920,03 доларів США, яка складалась з наступного: -24\~411,03 доларів США заборгованість за кредитом; -504,76 доларів США заборгованість по процентам; -4,2 доларів США пеня. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.07.2015 року відкрито провадження за вказаним позовом. Рішенням Кіровського районного суду від 22.03.2016 року у задоволені позову відмовлено. Позивач вказує на те, що відповідач кошти не повернув, договір не є розірваним або припиненим, а рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків за кредитом, а тому, на думку позивача, він має право на отримання 3% річних від простроченої суми кредиту у розмірі 6643,86 доларів США за період з 24.02.2018 до 24.02.2021, оскільки заподіяння відповідачем матеріальних збитків та їх невідшкодування негативно впливає на фінансову діяльність кредитної установи, у зв`язку з чим, представник позивача звернувся до суду із даним позовом. Відповідач в свою чергу заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, оскільки банк вже звертався з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № КGMDG200750506 від 24.05.2007 року, по якому ухвалено рішення від 22.03.2016 року. Відповідач зазначив, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків за договором є безпідставним. Згідно висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другоїстатті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів за кредитним договором. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження№ 14-10цс18) також передбачено, щопісля спливу визначеного договором строку кредитуваннячи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідност. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Викладене свідчить про те, що звернувшись до суду в 2015 році із позовом про стягнення заборгованості банк реалізував своє право на дострокове пред`явлення вимоги відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання і у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стягнення із [PERSON] заборгованості у розмірі 6643,86 доларів США, з яких: 6643,86 доларів США - заборгованість по 3% річних від простроченої суми за період з 24.02.2018 року по 24.02.2021 року, є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. У відповідності із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову -на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у відповідності до положеньст. 141 ЦПК Україниу задоволені вимог про стягнення з відповідача судового збору слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed