Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] .. З 2006 року вона здійснювала догляд за померлим батьком, так як останній часто хворів та потребував постійного догляду. З того самого часу [PERSON] почав проживати разом з нею по [ADDRESS] , залишаючись зареєстрованим в с. Динівці Чернівецького району. Спадщину після його смерті вона прийняла своєчасно, інших спадкоємців не має. Однак, через відсутність встановленого юридичного факту проживання із спадкодавцем, вона не може оформити спадщину не себе. В судовому засіданні заявник підтримала заяву. Представник заінтересованої особи Новоселицької міської ради Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надавши клопотання, в яких заяву визнав та просив суд розглянути справу без їхньої присутності. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] показали суду, що [PERSON] постійно проживала разом із її батьком [PERSON] на день смерті останнього. Суд, вислухавши пояснення заявника, її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] з 2006 року по день смерті останнього [INFO] за однією адресою у домоволодінні по [ADDRESS] , що підтверджується дослідженими судом доказами. Заявник звернулась до нотаріуса із питанням оформлення спадщини після смерті [PERSON] , однак інформаційною довідкою її повідомлено, що через відсутність встановленого юридичного факту проживання із спадкодавцем, вона не може оформити спадщину не себе. Спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, що підтверджується довідками нотаріальних контор Чернівецького району та довідкою Динівецького старостинського округу № 9 Новоселицької міської ради № 673 від 25 липня 2022 року, відповідно до якої спадкодавець на час відкриття спадщини проживав один. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статей 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1220, 1222, 1270 ЦК України за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається з роз`яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до статті третьої вказаного Закону місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, суд

Outcome: approved