Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь аліментів на час його навчання у розмірі однієї чверті частки всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 22 вересня 2021 року, і до закінчення навчання, але не більше чим до досягненням позивачем 23-х річного віку, посилаючись на те, що відповідач є батьком позивача. Позивач навчається у ДНЗ «Арцизький ПАЛ» на денній формі навчання на бюджетній основі та потребує матеріальної допомоги, оскільки навчальний заклад знаходиться не в місці проживання позивача. Також, позивач потребує допомоги на додаткові витрати, які пов`язані з навчанням, а саме: приблизно 6000,00 грн. на графік витрат часів і палива індивідуального водіння автомобіля; приблизно 800,00 грн. на проїзд до навчального закладу; приблизно 600,00 грн. на місць на продукти харчування у навчальному закладі; з придбання спортивного одягу для обов`язкових занять з фізичного виховання під час навчання на загальну суму приблизно 4000,00 грн. Відповідач матеріального допомоги не надає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. До суду від представника відповідача надійшов відзив, згідно якого позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, вважав їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те що позивачем не надано доказів, що він потребує матеріальної допомоги саме у зв`язку з навчанням, а також не доведено доказами витрати на проїзд до навчального закладу у сумі приблизно 800,00 грн. на місяць та на харчування. Крім того, позивачем не надано суду доказів витрат на навчання індивідуальному водіння автомобіля, а до позову доданий графік витрат часів та палива підтверджує навчальний план, а не витрати на навчання і згідно відповіді навчального закладу від 29 грудня 2021 року позивач не відвідав жодного заняття з індивідуального водіння автомобіля. Також, позивач отримував стипендію у 2021 році та освітній процес у навчальному закладі був призупинений у зв`язку з карантинними обмеженнями, внаслідок чого позивач не відвідував навчальний заклад. Відповідач сплачує 25% від його доходу аліменти на утримання ще однієї дитини, але неповнолітньої. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги вважав такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими, підтримав поданий до суду відзив, просив суд відмовити в задоволенні позову. У судове засідання позивач не з`явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх повністю, а також просив суд про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків по утриманню повнолітньої дитини під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 22 жовтня 2003 року, [PERSON] (а.с. 4, 5), позивач по справі, народився [INFO] , його батьком зазначений [PERSON] , відповідач по справі, матір`ю [PERSON] (а.с. 6). З довідки № 359 від 07 вересня 2021 року, довідки № 707 від 30 грудня 2021 року, виданих ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей», вбачається, що [PERSON] , позивач по справі, навчається в ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей» з другим рівнем акредитації, не на повному державному забезпеченні, на денній формі навчання з 02 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року (а.с. 7, 71). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , позивача по справі, який після досягнення повноліття навчається в ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей», про що зазначив в позовній заяві позивач та не заперечував відповідач, і цей факт відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню і суд приймає його. Відповідно до довідок про стипендію № 507 від 12 жовтня 2021 року, № 705 від 30 грудня 2021 року, виданих ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей» [PERSON] , позивач по справі, з січня 2021 року по грудень 2021 року отримав стипендію на загальну суму 5842,86 грн. (а.с. 22, 70). Згідно листа № 01-29/414/02 від 30 грудня 2021 року, листа № 9 від 20 грудня 2021 року, виданих ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей» на адвокатський запит адвоката Афанасьєва А.О., представника відповідача, [PERSON] , позивач по справі, зарахований на навчання до ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей» на базі загальної середньої освіти зі строком навчання 3 роки за регіональним замовленням, що дає можливість отримати повну загальну середню освіту та дві професії на безоплатній основі, тобто без фінансових витрат, пов`язаних з навчальним процесом за винятком витрат на харчування в їдальні та витрат на паливо, пов`язаних з наданням індивідуального водіння автомобіля категорії «С1» та станом на 29 грудня 2021 року не відвідав жодне заняття з індивідуального водіння автомобіля (а.с. 55-57). Відповідно до наказу № 145 від 24 вересня 2021 року «Про організацію освітнього процесу в ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей» під час «жовтого» рівня епідемічної безпеки» (а.с. 58-60), наказу № 170 від 06 грудня 2021 року «Щодо організації освітнього процесу у ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей» (а.с. 61-63), освітній процес було призупинено на період з 27 вересня 2021 року до 05 грудня 2021 року, що свідчить про тимчасове невідвідування позивачем по справі навчального закладу. Як вбачається з медичної довідки щодо придатності до керування транспортними засобами серії МДН № 723120 від 04 березня 2020 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Арцизька центральна районна лікарня» Арцизької районної ради Одеської області, [PERSON] , позивач по справі, є придатним до керування транспортними засобами (а.с. 68-69). Згідно графіку витрат часів і палива індивідуального водіння автомобілем, затвердженого заступником директора з НВР [PERSON] та директором ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей» [PERSON] та погодженого старшим майстром [PERSON] час проходження курсу індивідуального водіння автомобілем складає 60 год., в той час як кількість палива А-92, розрахована на час проходження даного курсу, складає 205 л. (а.с. 10, 64). Згідно індивідуальної книжки обліку водіння автомобіля (60-годинна програма) [PERSON] , позивач по справі, жодного разу не відвідав заняття з індивідуального водіння автомобіля, що свідчить про відсутність додаткових витрат на паливо під час навчального процесу (а.с. 65-67). Стан здоров`я [PERSON] , позивача по справі, задовільний, що підтверджується медичною довідкою від 14 червня 2019 року, актами дослідження стану здоров`я № 242, № 872, № 873, 874 за вересень, жовтень 2021 року, висновками лікаря районної призивної комісії від 29 вересня 2021 року, 12 жовтня 2021 року (а.с. 28, 29, 30, 31, 32, 33, 72, 73). Згідно наказу № 296-в від 19 травня 2020 року, виданого Виробничим підрозділом служби електропостачання «Одеська дистанція електропостачання», [PERSON] , відповідач по справі, офіційно працює (а.с. 11). Як вбачається з довідки про доходи від 24 грудня 2021 року, [PERSON] , відповідачу по справі, за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року було нарахована заробітна плата на загальну суму 193533, 26 грн. без вирахування податку з доходів фізичних осіб та з його заробітної плати було вирахувані аліменти на суму 71550,55 грн. (а.с. 74). [PERSON] , відповідачу по справі, належить кв. [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу від 23 грудня 2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 25-26, 27). Відповідно до виконавчого листа № 2-928-04/5 від 18 серпня 2005 року, виданого Арцизьким районним судом Одеської області, з [PERSON] , відповідача по справі, на користь\~ [PERSON] \~стягувались аліменти\~на утримання\~дитини [PERSON] ,\~позивача по\~справі,\~ [INFO] ,\~щомісячно,\~у розмірі\~25%\~заробітку (доходу),\~починаючи з\~06\~червня 2005\~року,\~і до\~досягнення [PERSON] \~повноліття,\~тобто до\~ [INFO] (а.с.\~23).\~Також,\~згідно судового\~наказу від\~05\~серпня 2020\~рокуз [PERSON] , відповідача по справі, на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 24). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 124, ст. 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до\~ч.\~1 ст. 199 СК України, якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати його до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття, регульованих ст. 185 СК України, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з п. 1, п. 5, п. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі, який є повнолітньою дитиною [PERSON] , відповідача по справі, зарахований на навчання до ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей» на базі загальної середньої освіти зі строком навчання 3 роки на денній формі навчання з 02 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року за регіональним замовленням, що дає можливість отримати повну загальну середню освіту та дві професії на безоплатній основі, тобто без фінансових витрат, пов`язаних з навчальним процесом за винятком витрат на харчування в їдальні та витрат на паливо, пов`язаних з наданням індивідуального водіння автомобіля категорії «С1», однак станом на 29 грудня 2021 року позивач не відвідав жодне заняття з індивідуального водіння автомобіля. Також, позивач з січня по грудень 2021 року отримував стипендію та освітній процес було призупинено на період з 27 вересня 2021 року до 05 грудня 2021 року, що свідчить про тимчасове невідвідування позивачем по справі навчального закладу. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати з відповідача аліменти на підставі статті 199 СК України, що є його процесуальним обов`язком, оскільки не надав суду будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, відвідування занять з індивідуального водіння автомобіля, придбання підручників тощо). Суд не приймає до уваги чек № 33131 від 07 квітня 2021 року, чек № 0060 від 05 вересня 2021 року, чеки № 0021, № 0031 від 11 вересня 2021 року, товарний чек № 135 від 14 вересня 2021 року (а.с. 8, 9), оскільки зазначені чеки викликають сумніви, тому що позивачем не доведено, що весь зазначений у вказаних чеках перелік товару придбаний саме позивачем та для нього. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку, що викладені позивачем в позовній заяві обставини не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов необґрунтований у зв`язку з чим не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового за подання\~до суду\~позовної вимоги\~простягнення аліментів, суд прийшов до висновку, що витрати по сплаті судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2017 року кількість суддів в Арцизькому районному суді Одеської області зменшилася з 5 до 1), щодо яких має здійснюватися автоматизований розподіл справ, навантаження на суддю, який один здійснює правосуддя у суді, виходить за межі фізичних можливостей. В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу. У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст. 6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати. Отже, у судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал, тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, яке утворилося на суддю, який один здійснює правосуддя в Арцизькому районному суді Одеської області, унеможливило розгляд наявної справи у строки, передбачені ЦПК України.

Outcome: dismissed