Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Орган опіки та піклування Костринської сільської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу служби у справах дітей Костринської сільської ради надійшов лист КНП «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради № 397 від 17 травня 2021 року, в якому зазначено, що на повному державному утриманні в цьому закладі знаходиться малолітня [PERSON] , [INFO] , яка поступила в заклад на підставі розпорядження голови Великоберезнянської РДА № 116 від 02 квітня 2020 року. Матір`ю останньої є [PERSON] . На запит служби у справах дітей Костринської сільської ради про відвідування останньою дитини № 02-08/122 від 09 листопада 2021 року отримано відповідь, відповідно до якої відповідачка за час перебування дитини в закладі КНП «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради жодного разу її не відвідувала, участь у вихованні доньки не приймає, станом здоров`я такої не цікавиться. Реєстрація народження [PERSON] відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян була проведена згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме зі слів матері. Представник позивача також зазначає, що відповідачка фактично проживає (без реєстрації) в [ADDRESS] разом із співмешканцем [PERSON] , вона ніде не працює, часто зловживає алкогольними напоями. На утриманні сім`я має ще трьох дітей, фінансової можливості забрати [PERSON] з КНП «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради сім`я не має, так як відсутній стабільний дохід. Комісія з питань захисту прав дитини Костринської сільської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав матір [PERSON] відносно її дитини [PERSON] . Враховуючи вказані обставини іте, що комісія з питань захисту прав дитини Костринської сільської ради вважала за доцільне надати згоду на позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно вказаної вище дитини, тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 20 травня 2022 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, в якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. При цьому просив врахувати в прохальній частині позову ім`я відповідачки [PERSON] як технічну помилку, правильним вважати [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомленою належним чином, відзиву на позов не подала, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, судом встановлено, що матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , є відповідачка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відомості про батька останньої відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян була проведена згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері. Відповідно до акту обстеження № 75/02-06 від 02 квітня 2020 року умови проживання відповідачки та її співмешканця [PERSON] є незадовільними, зокрема, сім`я проживає у важких матеріально-побутових умовах. Також встановлено, що згідно з розпорядженням в. о. голови Великоберезнянської районної державної адміністрації А. Питчака від 02 квітня 2020 року № 116 «Про влаштування малолітньої дитини в Обласний будинок дитини м. Свалява» [PERSON] , [INFO] , з 03 квітня 2020 року було влаштовано на повне державне утримання і виховання в Обласний будинок дитини м. Свалява. Крім цього встановлено, що відповідно до повідомлення КНП «Обласний будинок дитини м. Свалява» відповідачка [PERSON] , за час перебування дитини [PERSON] у вказаному закладі, жодного разу її не навідувала, участь у вихованні доньки не приймає, станом здоров`я такої не цікавиться. За таких обставин, висновком комісії з питань захисту прав дитини Костринської сільської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як такої, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, у цій ситуації суд звертає увагу на те, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Для суду є безспірним, що в цих правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим у порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідачки на сімейне життя, суд, розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в цьому випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання в право відповідачки має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд вважає, що втручання в право відповідачки спрямоване на захист прав і свобод малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Тобто, в цьому випадку при втручанні в право відповідачки вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідачка відносно доньки [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що свідчить про ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Проте, в цій ситуації суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в цьому випадку підстав для попередження відповідачки щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більше того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, в якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Повертаючись до обставин цієї справи та оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з матір`ю надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. У ситуації, що розглядається, дитина відповідачки [PERSON] практично з самого народження проживає в дитячому будинку, який здійснює її догляд і виховання. При цьому, під час судового розгляду відповідачка жодним чином не продемонструвала суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідачки держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї. Дії відповідачки по ухиленню від виховання дитини є систематичними. Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідачки, відносини, які склались між нею і дитиною, не зміняться в бік розлучення її з дитиною, яка разом з нею не проживає. Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення якнайкращих інтересів дитини, суд зауважує, що в цих правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію їх прав. Суд повторює, що важливим у цій ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з нею не проживає, так само даний захід не виключає можливість побачення матері з дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачки фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною. Суд також наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачка має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому СК України (стаття 169). У цих правовідносинах судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідачки в її сімейне життя та при визначенні якнайкращих інтересів дитини. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачкою, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, у цій конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення у вказаному випадку стосовно вказаної особи. Виходячи з викладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи необхідність у витратах на гармонійний розвиток дитини до досягнення нею повноліття, відсутності доказів реального розміру доходу відповідачки та фінансової спроможності надавати дитині допомогу, беручи до уваги інтереси такої, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у сумі 992, 40 грн слід стягнути з відповідачки на користь держави. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved