Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 3% річних в розмірі 114 097,80 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до умов Кредитного договору № 047-2902/756-0429 від 02.11.2007 року відповідач [PERSON] отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредитні кошти в сумі 104 500,00 шв. франків строком до 01.11.2025 року зі сплатою 11,45% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між позивачем та [PERSON] , [PERSON] 02.11.2007 року було укладено Договір поруки № 047-2902/756-0429-Р та Договір поруки № 047-2902/756-0429-Р/1, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2012 року у справі № 2-140/2011 стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором на суму 1 279 836,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 820,00 грн., а всього 1 281 656,00 грн. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчі листи, та на теперішній час у приватного виконавця на виконанні перебувають виконавчі провадження. Станом на 21.07.2022 року рішення суду не виконано, відповідачами заборгованість перед позивачем не погашено, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. 28 липня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми 3% річних, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 08 вересня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування додаткових доказів залишено без задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого зауважив про часткове погашення ним заборгованості перед позивачем, яке, на думку представника, не було враховано позивачем при нарахуванні 3% річних, однак представник не надав суду доказів погашення заборгованості. Крім того, представником заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 28 липня 2022 року строк. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Судом встановлено, що 02.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», та [PERSON] укладено Кредитний договір № 047-2902/756-0429, відповідно до умов якого [PERSON] отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредитні кошти в сумі 104 500,00 шв. франків строком до 01.11.2025 року зі сплатою 11,45% річних за користування кредитом. (а.с. 12-17, 18-22) Поняття поруки закріплено у ст. 553 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за Кредитним договором № 047-2902/756-0429 від 02.11.2007 року, між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки № 047-2902/756-0429-Р від 02.11.2007 року, відповідно до умов якого поручитель, як солідарний боржник, зобов`язався перед Банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих Банком відповідачу [PERSON] , в межах загальної суми 104 500,00 швейцарських франків, терміном по 01.11.2025 року включно, із процентною ставкою за кредитом 11,45 % річних. (а.с. 23-25) В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за Кредитним договором № 047-2902/756-0429 від 02.11.2007 року, між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки № 047-2902/756-0429-Р/1 від 02.11.2007 року, відповідно до умов якого поручитель, як солідарний боржник, зобов`язався перед Банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих Банком відповідачу [PERSON] , в межах загальної суми 104 500,00 швейцарських франків, терміном по 01.11.2025 року включно, із процентною ставкою за кредитом 11,45 % річних. (а.с. 26-28) В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за Кредитним договором № 047-2902/756-0429 від 02.11.2007 року, між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки від 02.11.2007 року, відповідно до умов якого в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] іпотекодавець передав в іпотеку Банку трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 29-32) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2012 року у справі № 2-140/2011 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором на суму 1 279836 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 893 125,28 грн., заборгованість за відсотками - 358 033,89 грн., заборгованість за підвищеними відсотками - 28 676,83 грн., та судові витрати в сумі 1 820,00 грн., а всього на загальну суму 1 281 656 грн. (а.с. 8-10) За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження від 21.07.2022 року на виконанні приватного виконавця Корольова М.А. перебувають виконавчі провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Унверсал Банк». (а.с. 42, 43, 44) За частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Так, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 травня 2021 року у справі № 910/3077/20, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання. (а.с. 74-81) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. З урахуванням клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, судом встановлено, що даний позов про стягнення 3% річних від суми боргу за кредитом поданий позивачем до суду 25.07.2022 року, що підтверджено штампом поштового відділення про направлення позовної заяви до суду (а.с. 51), позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по відсотками за період з 07.07.2019 року по 06.07.2022 року, тобто позивач звернувся до суду з даною вимогою з пропуском строку позовної давності за період з 07.07.2019 року до 25.07.2019 року (1 884,85 грн.), про застосування наслідків якого заявлено відповідачем. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial