Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, уточнивши зміст та пред`явлені вимоги, просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 24 березня 2012 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №77; після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » залишити без змін; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 24 березня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . Шлюбно-сімейні стосунки між ними припинено у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та виховання сина. Протягом останніх 2-х років вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Наразі шлюб носить формальний характер та його збереження на майбутнє не має сенсу і суперечитиме її інтересам, у зв`язку з чим надання строку на примирення вважає недоцільним. Спір про визначення місця проживання дитини між ними відсутній малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Майновий спір між ними також відсутній. Ухвалою суду від 18 липня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.18). Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались. Згідно з клопотанням позивача, викладеним в прохальній частині позову, просила розгляд справи проводити без її участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала. Відповідач направив на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та зазначив, що строк на примирення не потрібний. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №77 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 24 березня 2012 року, а.с.7). Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 28 серпня 2012 року (а.с.6). Як вказувала позивач, що оспорювалось відповідачем, малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Спір про визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Судовим розгляд встановлено, що шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено протягом останніх 2-х років у зв`язку з несумісністю характерів, різними поглядами на сімейне життя та виховання дитини. Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, проживають окремо та не підтримують жодних відносин, притаманних подружжю. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу та зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строк на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу та відсутність клопотань про надання строку на примирення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва\~про шлюб серії [NUMBER] від 24 березня 2012 року (а.с.7) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », а тому після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити його без змін з урахуванням відповідної вимоги позивача стосовно цього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція №0.0.2320013228.1 від 28 жовтня 2021 року ПриватБанк, а.с.1) за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 454 грн., інші 50% судового збору (454 грн. відповідно) стягнути з відповідача на її користь. Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат із їх підтвердженням відповідними доказами, позивач не заявляла.

Outcome: approved