Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

12 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 60 000, 00 гривень відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову зазначив, що з 15.09.1982 до 15.08.1985 працював на шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля» гірничим робітником з повним робочим днем в шахті, прохідником з повним робочим днем в шахті; з 23.09.1985 до 31.01.1994 працював на шахті №10 «Великомостівська» «Укрзахідвугілля» підземним прохідником з повним робочим днем в шахті; з 16.05.1994 по 19.02.2003 працював на ДВАТ «Шахта відродження» прохідником з повним робочим днем під землею. Був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України унаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я. З 27.03.2007 до 17.01.2008 працював підсобним робітником в ЖЕК - 2 з повним робочим днем. З останньої посади був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Позивач зазначив, що пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів 19 років та 7 місяців. У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у нього погіршився стан здоров`я, внаслідок чого він змушений був звертатись за медичною допомогою. Він повідомив, що 05.03.2003 йому було вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання та 50% втрати професійної працездатності та зараховано з 21.01.2003 року. 10.03.2004 йому було продовжено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання та 50 % втрати професійної працездатності. 22.02.2006 позивачу безтерміново встановлено 3-тю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання та 60% втрати професійної працездатності з них: 40% від 21.01.2003 зараховано з 18.01.2006, 20% - вперше від 13.12.2005 зараховано з 13.12.2005. Через це він неодноразово знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. Також позивач вказує, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано великої моральної школи у вигляді фізичних та душевних страждань. Він відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, наявний сухий кашель, біль в грудній клітці, підвищена пітливість, загальна слабкість, обмеження рухів, порушення ходи, посилення болю при рухах, зменшення сили у руках, погано бачить, змушений користуватися окулярами. Він не в змозі вести активний спосіб життя, займатись улюбленою справою, змушений звертатись за медичною допомогою та витрачати значні кошти на лікування. Постійний кашель викликає небажану увагу людей і тому він знаходиться у пригніченому та депресивному стані. Також професійне захворювання значною мірою вплинуло на життєві відносини та сімейні обставини і це викликає значні моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє. Усі вказані факти моральних страждань та переживань значним чином змінили ритм та порядок життя позивача, порушили нормальні життєві зв`язки, тому він зобов`язаний прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого життя. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити та стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 60 000 гривень. Ухвалою 13.10.2021 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 23.11.2021. 08.11.2021 позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив, що все викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі і просить суд задовольнити. 19.11.2021 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив що проти позову заперечує, оскільки вважає вимогу позивача незаконною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Вважає, що позивачем невірно визначено належного відповідача. Відшкодування моральної шкоди, причиненої ушкодженням здоров`я, незалежно від часу настання страхового випадку не є обов`язком для відповідача. Відповідач вважає, оскільки позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків, а заподіяна йому шкода випливає із трудових правовідносин, тому шкода має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Вказав, що позивач не долучив жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди чи страждань у результаті професійного захворювання, також не обґрунтував розмір моральної шкоди. Відповідач вважає, що позивач втратив частково професійну працездатність, однак не втратив здатність вести звичайний спосіб життя, надалі працевлаштовуватися. Відповідачу не зрозуміло, які саме додаткові зусилля змушений докладати позивач для організації життя та які в останнього сталися вимушені зміни у життєвих стосунках і чим це підтверджується. Тому просить у позові відмовити повністю. 23.11.2021 за клопотанням представника відповідача розгляд справи було відкладено на 21.12.2021, явку позивача визнано обов`язковою. Також 23.11.2021 позивачем була надана відповідь на відзив, в якому він серед іншого зазначив, що вперше йому встановлено 50% втрати професіййної працездатності (в подальшому 60) та третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням 05.03.2003 року та зараховано з 21.01.2003. Позивач зазначив, що застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадкуабо професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закону № 1105-ХІУ), тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІУповинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності. А тому позивач вважає, що обов`язок відшкодування моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування, що узгоджується із Законом України №1105 - XIV. Також позивач вказав, що нанесення моральної шкоди носить індивідуальний характер, який він пов`язує з виконанням трудових обов`язків в шкідливих умовах праці і як наслідок, втратою працездатності та інвалідністю, а не з психічними розладами . 21.12.2022 в судовому засідання задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у позивача оригінали документів, доданих до позовної заяви, для огляду їх у судовому засіданні, про що у той же день 21.12.2022 постановлена ухвала, а розгляд справи відкладено на 28.01.2022. 28.01.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. Наступне судове засідання було призначено 15.02.2022. 15.02.2022 в судовому засіданні заслухано пояснення позивача та представника відповідача та оголошено перерву до 10.03.2022. Так позивач надав пояснення, що аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково повідомив, що при працевлаштуванні був повідомлений про шкідливі умови праці, проте не звільнявся, оскільки потрібні були грошові кошти. З приводу моральних страждань до лікарів не звертався, проте лікував професійне захворювання, зокрема амбулаторно. Також позивач повідомив, що не звертався до МСЕК для отримання висновку про моральні страждання. Моральну шкоду оцінює у такому розмірі, оскільки регулярно несе значні витрати на лікування. Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення, що аналогічні викладеним в позовній заяві. 10.03.2022 розгляд справи не відбувся, оскільки справа була знята з розгляду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Наступне судове засідання було призначено на 29.04.2022. Ухвалою від 29.04.2022 суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи на 24.05.2022. 23.05.2022позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, де також вказав, що все викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі і просить суд задовольнити. Ухвалою від 24.05.2022 було задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 10.06.2022. 10.06.2022 у судовому засіданні була оголошена перерва для надання можливості представнику позивача ознайомитися з матеріалами амбулаторної картки. Ухвалою від 05.07.2022 суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи на 29.07.2022 року. 29.07.2022 у судовому засідання суд задовольнив клопотання представника відповідача та долучив до матеріалів справи копію запиту відповідача від 17.02.2022 до Голови міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК про надання інформації щодо наявності у позивача моральних страждань внаслідок професійного захворювання; та копію запиту відповідача від 31.03.2022 до КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда»; відповідь КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» №373 від 28.04.2022 року. Було досліджено письмові докази по справі та судовому засіданні оголошено перерву до 19.09.2022. 19.09.2022 у судовому засіданні суд оглянув оригінали документів наданих позивачем та завершив з`ясування обставин у справі. Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне та дійшов наступних висновків. З 15.09.1982 до 15.08.1985 позивач працював на шахті «Молодогвардійська» в/о Краснодонвугілля» гірничим робітником з повним робочим днем на підземній роботі, прохідником з повним робочим днем на надземних роботах; з 23.09.1985 до 31.01.1994 працював на шахті №10 «Великомостівська» «Укрзахідвугілля» підземним прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті; з 16.05.1994 по 19.02.2003 працював на ДВАТ «Шахта відродження» підземним п`ятого розряду з повним робочим днем під землею, що підтверджується копією трудової книжки, що додана до матеріалів справи та оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні. (а. с. 8-10). 06.02.2003 комісія підприємства ДВАТ «Шахта «Відродження» провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання працівника [PERSON] , про що було складено акт розслідування професійного захворювання, по формі П-4, діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія, вібраційна хвороба 1 ст, який встановлено Київським науково-дослідним інститутом медицини праці - клінікою профзахворювання, та прийшла до висновку, що професійне захворювання виникло внаслідок: роботи в шкідливих умовах на шахтах «Молодогвардійська», «Степова», «Відродження» ДХК «Львіввугілля» за підземними професіями (підземний гірничий робітник, прохідник) з вересня 1993 по січень 2003 в умовах тяжкої фізичної праці (сумарна вага вантажів піднятих за зміну до 2,5 тон), у вимушеному положенні тіла, при значній обводненості робочого місця, (5 м3/год) та перебуванні у мокрому спецодязі на протягах (швидкість руху повітря до 6 м/с) та контакту з інструментом (електросвердлом СЕР -19), що створює вібрацію по віброшвидкості до 115 дБ при виконанні трудових обов`язків на шахтах: «Молодогвардійська»: з вересня 1982 року по жовтень 1982 року - гірничий робітник (1 місяць); з лютого 1983 року по серпень 1985 року - прохідник ( 2 р. 6 місяців); на шахті «Степова»: з вересня 1985 року по січень 1989 року - прохідник (3 р. 3 місяці); з лютого 1994 року по квітень 1994 року - прохідник (2 місяці); на шахті «Відродження»: з травня 1994 року по січень 2003 року - прохідник (8 р. 7 місяців)( а. с. 14-15). Відповідно до п.11 акту згідно атестації робочого місця, проведеної в листопаді 1999 року (наказ № 115 к від 30.12.1993 р) умови праці важкі і шкідливі, запиленість повітря робочої зони, шум від роботи технологічного обладнання становить 93 дБА (90 % робочого часу), затрати енергії 2200- 2500 ккал/зміну, перенесення вантажів у вимушеному положенні тіла масою 20-70 кг, сумарна вага піднята за зміну - до 2,5 тон, 40% робочого часу мав контакт з віброінструментом, рівень вібрації якого по віброшвидкості становить до 115 дБ ( а. с. 14). Із довідки (виписки з акту огляду МСЕК) МОЗ Обласної МСЕК №3 серії ЛВА - 2 №007778 від 05.03.2003 вбачається, що позивачу вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме 50% втрати професійної працездатності унаслідок професійного захворювання від 21.01.2003 (зараховано з 21.01.2003), встановлено дату переогляду 21.02.2004 (а. с. 11). Відповідно до довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 серії ЛВА - 2 №005846 від 10.02.2004 позивачу встановлено 50% втрати працездатності у зв`язку з профзахворюванням, з них: 30% за діагнозом радикуліт, 20 % за діагнозом вібраційна хвороба, встановлено дату переогляду - 09.02.2006 (а. с. 12). Відповідно до довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 серії ЛВА - 2 №009607 від 22.02.2006 позивачу безстроково встановлено 60% втрати працездатності, з них: 40 % від 21.01.2003 зараховано з 18.01.2006, 20 % - вперше від 13.12.2005 року, зараховано з 13.12.2005 року (а. с. 13). У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копією медичної карти амбулаторного хворого та випискою з історії хвороби, оригінал яких було оглянуто в судовому засіданні (а. с. 16-17). При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції). Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів (частина третя статті 13 Закону № 1105-XIV). Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку. 20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України). З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду у справі №459/3304/16 від 12.02.2020 року. Отже, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадкуабо професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закону № 1105-ХІУ), тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІУповинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності. Таким чином, оскільки позивачу вперше встановлено 50 % втрати працездатності з 05.03.2003, тому враховуючи вищевикладене, обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування, що узгоджується із Законом № 1105-XIV. Відтак, враховуючи вищевказане, заперечення представника відповідача щодо відсутності їх обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди через те, що професійне захворювання виникло під час виконання трудових обов`язків і повинно відшкодовуватися роботодавцем до уваги судом не приймається. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та трудове каліцтво, а також права позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується наявними у справі документами та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, а також те, що позивач втратив свою працездатність у зв`язку із професійним захворюванням, що спричинило негативні зміни у його житті та те, що він несе фізичні та душевні страждання внаслідок цього, суд дійшов висновку, що справедливою сатисфакцією є стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень. Вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 60 000,00 гривень суд вважає завищеною, належними доказами не підтвердженою, а тому в цілому до задоволення вона не підлягає. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 454гривні (з розрахунку 30 000 грн/ 60 000 х 908 = 454 грн).

Outcome: partial