Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

У березні 2022 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом у якому просить визнати недійсним договір №1729495 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 12.08.2020, укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон»; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26.11.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за №20169, щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 865,00 грн. В обґрунтування зазначеного позову посилається на те, що 13.01.2022 приватним виконавцем Русецькою О.О. відкрито виконавче провадження №68149376 на підставі виконавчого напису нотаріуса, за яким звернено стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 6 865,00 грн. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі договору №1729495 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 12.08.2020, який позивачем нібито укладено з ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», правонаступником всіх прав та обов`язків якого ТОВ «ВВС-Факторинг». Однак, позивач вказує, що ані особисто, ані онлайн за отриманням позики у зазначену фінансову компанію не звертався, не укладав і не мав наміру укладати з ТОВ «ФК «Арагон» договір №1729495 про надання коштів і грошей на підставі цього договору не отримував. У липні 2020 року позивач загубив свій паспорт, внаслідок чого його персональними даними заволоділи треті особи, і як наслідок з кінця серпні 2020 на його ім`я було оформлено з десяток договорів позики. Звернувшись до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього шахрайський дій було відкрито кримінальне провадження та розпочато досудове розслідування. Отже, зазначений договір про надання коштів у позику підлягає визнанню судом недійсним. Виконавчий напис вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною. Виконавчий напис нотаріуса вчинений з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, а саме: Закону України "Про нотаріат", Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. У зв`язку з чим, позивач просить задовольнити його позов повністю, стягнути судові витрати. Ухвалою судді від 28 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинений виконавчий напис, реєстровий номер №20169, яким запропоновано звернути стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість за договором №1729495 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 12 серпня 2020 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», на загальну суму 6865,00 грн. (а.с.13). Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни (а.с.14). Відповідно\~ ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від\~ 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29 листопада 2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, договір кредиту не було нотаріально посвідчено, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Також відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), оскільки оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Оскільки нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи спір між сторонами, в частині заявленої вимоги про визнання договору позики недійсним, суд виходить з наступного. 12 серпня 2020 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» було укладено договір №1729495 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, на підставі якого позичальником було надано позивачу кредитні кошти на суму 1500,00 грн. (а.с.53-58). У відповідності до п.11.7 спірного договору сторони дійшли згоди, що договір підписується електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника. Зазначений договір підписано позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У розділі спірного договору 12 «Адреси, реквізити та підписи сторін» спірного договору вказано паспорт позичальника [NUMBER] ; документ № [NUMBER] . Дата видачі паспорту у договорі не зазначена. Натомість до позову позивач додає копію паспорта № [NUMBER] , виданого 25 червня 2020 року (а.с.12). При цьому, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити, який з двох паспортних документів видано раніше, та відповідно, який паспорт був чинним на момент укладення спірного договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частина 12 ст. 11 вказаного Закону передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12\~ цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оспорюваний договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без входу позивача на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без отримання позивачем від відповідача смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, без введення позивачем цього одноразового ідентифікатора у відповідному вікні на Сайті, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких доказів не надано, хоча в силу положень статей 12, 81 ЦПК України це є його процесуальним обов`язком. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 12 січня 2021 року № 524/5556/19. Твердження позивача про те, що його персональними та ідентифікаційними даними заволоділи треті особи не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Натомість, наявність значної кількості кредитних договорів (а.с.17-20) не підтверджує факт їх укладення від імені позивача сторонніми особами. Сам по собі факт внесення в ЄРДР відомостей за заявою позивача про заволодіння коштами шахрайським способом не підтверджує наведених у позовній заяві обставин. Крім того, у розділі спірного договору 12 «Адреси, реквізити та підписи сторін»\~ вказана адреса позивача, яка в паспорті у формі ID-картки не відображається. Також вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер), який належить позивачу. При цьому довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, видана 04.05.2001 перебуває у розпорядженні позивача (а.с.12). Наведене спростовує доводи позивача про те, що його персональними даними заволоділи треті особи саме внаслідок втрати паспорта. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, застосований також у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, про презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається\~ правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Оскільки позивач [PERSON] не довів, що не підписував за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора договір спірний договір, не довів, що його паспортом, реєстраційним номером платника податків та іншими персональними даними заволоділи треті особи, не надав суду жодних доказів на підтвердження протиправних дій будь-яких осіб при укладанні цього договору, в тому числі шахрайських дій третіх осіб щодо використання її персональних даних, а також доказів того, що розрахунковий рахунок, на який було перераховано кошти, йому не належить, не підтвердив, що він не отримував від ТОВ «Арагон» грошових коштів за договором, суд приходить до висновку, що вказаний договір був укладений саме позивачем та відповідав його внутрішній волі. За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial