Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] через адвоката Чекунова К.В. в квітні 2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що з 30.08.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31.10.2014 року шлюб розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] , де син проживає з батьком і по сьогодні. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2016 року по справі № 756/4240/16-ц сторони дійшли згоди, щодо участі матері у вихованні сина, та визначено наступний порядок спілкування, а саме: два рази на тиждень в понеділок та вівторок з 18 год. до 21 год.; один раз на тиждень щосуботи або неділі, протягом 5 годин за попереднім погодженням сторонами; спілкування з сином один раз на два тижні протягом всього дня (без ночівлі) у суботу або неділю. Зазначає, що протягом тривалого часу, матір`ю здійснювались спроби приймати участь у вихованні сина, в тому числі постійно: намагалась провести зустріч із сином у максимально зручний час для обох сторін угоди; отримати інформацію у батька про поточні потреби дитини, як у відпочинку так і у лікуванні; дізнатись про необхідні до придбання речі для дитини, в тому числі пов`язані із навчанням (забезпечення процесу навчання дитини у школі ) тощо. Проте, протягом багатьох років порядок, затверджений мировою угодою, порушено, належним чином не виконується. Вказаний порядок порушується різними способами: шляхом простого ігнорування дзвінків та звернень матері безпосередньо до батька про проведення зустрічі з сином; унеможливлення спілкування матері з сином по телефону; ймовірні зустрічі, які все ж таки вдалося узгодити - зривались, нібито з причин наявності інших планів батька із сином, що повідомлялись матері в останній момент; шляхом повідомлення матері, що зустрічей не буде тому, що син не бажає спілкуватись із матір`ю, що на думку останньої є наслідком негативного ставлення батька до матері, про що останній систематично доводив до відома дитини, що, як результат, спонукає дитину до уникнення спілкування із матір`ю. Намагаючись систематизувати порядок спілкування із сином, та реалізувати своє право на участь у вихованні дитини, в тому числі і на виконання вказаної ухвали, на адресу батька дитини - [PERSON] , позивачем було направлено листи-звернення від 16.12.2020 та 21.12.2020 року, в яких запропоновано дати та час проведення зустрічі з сином. З метою фіксації дотримання/порушення порядку спілкування матері з сином, через свого представника заявником направлялися повідомлення про проведення зустрічі з дитиною від 16.12.2020 та 21.12.2020 року з проханням забезпечити присутність уповноваженого представника служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації під час проведення зустрічей з сином у вказані у листах дати та час. Проте, відповідачем такі листи проігноровано, а зустрічі у відповідності зі встановленим порядком спілкування не відбулися, у зв`язку з цим зазначає, що порушено законні права матері. Єдина повноцінна зустріч пройшла лише 23.12.2020 року. З метою фіксації факту порушення прав, клієнт звернувся до Оболонського УП ГУНП у м.Києві та було подано заяви про вчинення правопорушення, за результатами їх проводилася перевірка. Зазначає, що відповідно до п.3 угоди сторони погодили переглянути порядок спілкування позивача з сином через півроку, щодо періодичності чи систематичності зустрічей із сином, можливості ночівлі сина у позивача та можливості спільного проведення канікул [PERSON] з матір`ю за кордоном. Проте, належне виконання затверджених судом домовленостей сторін не спостерігається вже понад 4 роки. З огляду на те, що відповідачем не дотримуються умови мирової угоди, що своїми діями створює перешкоди у спілкуванні сина із матір`ю, вона може привести до того, що стійкий психологічний зв`язок хлопчика із матір`ю буде порушений, і дитина не зможе сприймати матір як одного зі своїх батьків, який бере участь в її житті і вихованні нарівні з батьком. Це також може призвести до психологічних проблем у дитини, що ніяк не може відповідати найкращим її інтересам, до яких мають прагнути обидва з батьків. Станом та дату подання даної заяви зазначає, що відслідковується системна психологічна робота з боку батька щодо налаштування дитини проти своєї матері, численні маніпулювання та викривлення фактів в доведенні інформації батьком до дитини створюють досить велике напруження у спілкуванні дитини з матір`ю, несприйняття дитиною останньої, існують міркування щодо наявності певної відповідальності у дитини перед батьком за бажанням спілкуватися з матір`ю. Просить суд визначити наступний порядок спілкування матері - [PERSON] , зі своїм сином - [PERSON] , [INFO] : спілкування з сином у будь-який день протягом тижня, з урахуванням графіку відвідування навчальних закладів, без будь-якого обмеження у часі, з ночівлею сина у матері, в тому числі і за кордоном України; спілкування із сином протягом канікул (осінніх, зимових, весняних, літніх), із можливістю проведення таких канікул за кордоном без обмежень у часі але з урахуванням графіку відвідування навчальних закладів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 11.05.2021 року по справі відкрито провадження та призначено розгляд справи з загальному позовному провадженні. Від відповідача надійшов відзив на позов в якому він посилається на те, що 09.12.2016 року ухвалою Оболонського районного суду м.Києва затверджено мирову угоди між [PERSON] та [PERSON] щодо участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] та встановлено порядок спілкування з дитиною, умовами якої є: спілкування з сином два рази на тиждень в понеділок та вівторок з 18 год. до 21 год.; спілкування з сином один раз на тиждень щосуботи або неділі протягом 5 годин; спілкування з сином один раз на два тижні протягом всього дня (без ночівлі) у суботу або неділю; після кожної зустрічі з сином, позивач зобов`язується відвозити останнього до відповідача. Разом з тим, умови мирової угоди позивачем не виконуються у зв`язку з відсутністю позивача на території України. Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання ухвали Оболонського районного суду м.Києва від 09.12.2016 року, суд прийшов до висновку, що строк для пред`явлення до примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди від 09.12.2016 року у справі № 756/4240,16-ц, не є пропущеним, адже суд не знайшов доказів на підтвердження вини відповідача, оскільки ним не допущено порушення прав позивача. Зазначає, що на виконання умов мирової угоди в 2020 році позивач перебуваючи на території України провела декілька зустрічей з сином, які відбувалися без участі батька. В подальшому позивач повідомила, що приїде 05.02.2021 року та візьме сина на 4 дні з 5 по 8 лютого, оскільки у дитини День народження припадає на 07 лютого, то він чекав свята від матері, але 05.02.2021 року позивач не приїхала і не зателефонувала. Вже 06.02.2021 року позивач написала сину, що відмінили рейси і вона не змогла прилетіти. 10.03.2021 позивач написала, що вона прилетіла в Україну, та хоче в суботу побачитися з сином. 13.03.2021 року дитина сама вийти до позивача відмовилася, тому разом з [PERSON] вийшла дружина відповідача. Так як позивач трохи запізнилася, то [PERSON] з дружиною відповідача чекали в автомобілі. Позивач прийшла зі своїм адвокатом, дружина вийшла до них, а [PERSON] відмовився виходити, вмовити його не змогли. 14.03. 2021 зустріч не відбулася, [PERSON] не захотів виходити. Потім в годин 15 цього ж дня позивач зателефонувала до сина і запропонувала поїхати до хрещеної, проте син відмовився. Увечері вмовив сина побачитися з позивачем наступного дня. 15.03.2021 позивач спілкувалася з сином 1,5 години у кафе. На зустрічі була присутня дружина відповідача, бо [PERSON] сам зустрічатися з позивачем відмовився. 16.03.2021 року у [PERSON] піднялася температура, звернулися до лікаря і він заборонив прогулянки, на що позивач сказала, що це все вигадки. Зазначає, що жодних перешкод у спілкуванні позивача з сином не має. Також зазначає, що позивач постійно проживає за межами України, має нову родину, не зрозуміло її матеріальне та майнове становище як в Україні так і за кордоном, в яких саме умовах потенційно буде проживати дитина, ставлення до дитини чоловіка позивача, більш того Службою у справах дітей не проведено жодної перевірки умов в яких позивач мешкає за межами території України. Всі ці обставини спонукають до висновку про невизначеність долі, життя дитини, що категорично не відповідає інтересам дитини і є неприйнятним для відповідача. Просить в задоволенні позову відмовити та залишити без змін порядок спілкування [PERSON] з дитиною [PERSON] та її участь у вихованні відповідно до умов мирової угоди від 11.11.2016 р. затвердженої ухвалою від 09.12.2016 року. Позивач через свого представника подала відповідь на відзив в якому посилається на те, що умовами мирової угоди було передбачено перегляд порядку спілкування позивача з сином [PERSON] , [INFO] , через півроку щодо періодичності та систематичності зустрічей позивача з сином, можливості ночівлі сина у позивача та можливості спільного проведення канікул [PERSON] з позивачем за кордоном два рази на рік. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання п.3 умов мирової угоди та вже тривалий час у зв`язку з неврегульованістю цього питання, що призводить до порушення прав як позивача так і її малолітньої дитини, яка в силу невизначеності та неможливості об`єктивно отримати увагу та певний обсяг виховання від матері може зазнавати певних страждань та відчувати себе обмеженою та ізольованою від неї. Просив суд позов задовольнити. 14.12.2021 року до суду надійшов висновок від Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з обставин викладених в ньому та просив задовольнити. Відповідач з представником заперечували проти задоволення позову з посиланням на те, що між сторонами укладена мирова угода і відповідач не заперечує проти виконання умов мирової угоди. Разом з тим позивач з 2017 року проживає в Ізраїлі, і останній раз на території України перебувала лише в березні 2021 року, а тому вважають позов безпідставним. Третя особа в судові засідання не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, доходить до наступного висновку. Судом установлено, що 30.08.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31.10.2014 року шлюб між подружжям розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] , де син проживає з батьком і по сьогодні. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2016 року по справі № 756/4240/16-ц сторони дійшли згоди, щодо участі матері у вихованні сина, та визначено наступний порядок спілкування, а саме: два рази на тиждень в понеділок та вівторок з 18 год. до 21 год.; один раз на тиждень щосуботи або неділі, протягом 5 годин за попереднім погодженням сторонами; спілкування з сином один раз на два тижні протягом всього дня (без ночівлі) у суботу або неділю. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щоб мати спілкувалася із сином відповідно до графіку погодженого мировою угодою. Предметом спору у цій справі між сторонами є зміна визначення способу участі матері у вихованні сина шляхом зміни графіка побачень. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Перебуваючи на території України позивач лише разово зверталася до правоохоронних органів стосовно того, що їй чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною. Справа перебуває у провадженні суду більше року, проте за вказаний період часу позивач жодного разу не спілкувалася з сином на території України, не з`являлася на засідання комісії з питань захисту дітей при визначенні способу участі матері у вихованні сина, також жодного разу не з`являлася в судові засідання. Будь-яких доказів, зокрема копій документів із виконавчого провадження, які б свідчили про те, що батько перешкоджає виконанню ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2016 року по справі № 756/4240/16-ц щодо участі матері у вихованні сина, справа не містить. З 2017 року [PERSON] проживає у Державі Ізраїль, з сином спілкується під час візитів до України. В ході розгляду справи встановлено, що мало місце спілкування на території України, матері з дитиною лише декілька разів у грудні 2020 року та у березні 2021 року. Отже, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що нею належним чином виконується мирова угода, що затверджена судом. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що мати постійно відвідує дитину у визначений мировою угодою час, а не разово. В своєму позові позивач просить суд також визначити спілкування з сином і за кордоном, однак суду не надає доказів де саме та за якою адресою вона проживає та чи існують у матері належні умови для цього. Як убачається з висновку Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 13.12.2021 за №104-10573 про визначення способу участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання дитини та встановлено, що для проживання та виховання [PERSON] батьком створені належні умови. Під час обстеження, [PERSON] повідомив, що з мамою останній раз спілкувався коли було холодно (відвідували кінотеатр). Він вважає, що у матері своє власне життя, а у нього своє. Говорить про неї неохоче, не сумує за нею, прив`язаності до неї не відчуває. Про що спілкуватись з нею не знає і не має бажання проводити з нею час. Хлопчик розповідає про свою сім`ю (батька, його дружину та братика) з теплотою та повагою. Однак налаштування хлопчика проти матері або агресії щодо неї в поведінці та словах дитини не спостерігалося. Під час різних варіантів проведення часу з матір`ю, запропонованих спеціалістом Служби, [PERSON] відповідав, що взагалі не бажає з нею спілкуватись. В своєму висновку Оболонська районна у м.Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування рекомендувала суду визначити способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , поки мати дитини проживає за кордоном, під час її приїздів до України, спілкуватись з сином кожного другого дня, за його згодою. Матері дитини, не пізніше ніж за два тижні до зустрічі, повідомляти батька про свій візит. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини). Стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Мати, яка проживає окремо від дитини, зобов`язана брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до матері, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Батько, який проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. В даному випадку не встановлено, що такі перешкоди чиняться зі сторони відповідача. Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема у статті 171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття81 ЦПК України). За правилом ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. Позивачка не надала суду доказів для підтвердження своїх доводів про необхідність визначення іншого порядку спілкування матері з сином, а ніж того, що встановлений умовами мирової угоди визнаної ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 09.12.2016 року. З огляду на викладене, суд доходить до висновку, про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed