Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої смертю особи, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позовних вимог вказують на те, що, 24 жовтня 2013 року приблизно о 19 годині 35 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21013 реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни зі сторони м.Буськ в напрямку м.Берестечко на 84 км.+300м в межах Радивилівського району Рівненської області, допустив наїзд на [PERSON] та належний йому велосипед, який знаходився на проїжджій частині. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. За фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Рівненській області 25.10.2013 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст.286 КК України. В ході досудового розслідування, слідчими, за результатами авто технічних експертиз, було встановлено, що водій автомобіля ВАЗ 21013 р.н. [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на громадянина [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування. Постановою начальника слідчого відділення Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області Бернадського Д.В. кримінальне провадження за №12013190020000420 (ЄРДР від 25.10.2013) за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.10.2013 року на автодорозі Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни закрито, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. В результаті ДТП, в якій загинув [PERSON] , чоловік та батько позивачів, їм завдано матеріальну та моральну шкоду. Позивачу [PERSON] матеріальну шкоду завдано в розмірі 4159 гривень, що полягає у витратах, пов`язаних в похованням [PERSON] в розмірі 2537 гривень та вартості пошкодженого велосипеда в розмірі 1950 гривень. Позивачу [PERSON] матеріальну шкоду завдано в розмірі 7855 гривень, що полягає у витратах на встановлення пам`ятника [PERSON] . Також позивачі просять стягнути з відповідача завдану моральну шкоду, яку вони оцінюють в 50000 гривень кожен. Ухвалою суду від 15 липня 2016 року позовну заяву залишено без руху та надано позивач строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 29 липня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Панчук М.В. Ухвалою від 18 лютого 2019 року справа прийнята до провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Троцюк В.О. Ухвалою від 19 квітня 2021 року справа прийнята до свого провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відділом поліції №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області на вимогу суду направлено матеріали кримінального провадження №12013190020000420 від 25.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 13 квітня 2022 року представником відповідача адвокатом Орел В.В. подано клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, поновлення строку для подання доказів та прилучення до матеріалів справ доказів. Подане клопотання обґрунтоване тим, що лише 11 лютого 2022 року отримано відповідь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно якої встановлено, що на момент ДТП 24.10.2013 року відповідальність осіб, які на законних підставах керували транспортним засобом ВАЗ 21013 д.н. [NUMBER] , була забезпечена полісом №АЕ/002254979 в АТ «СТ ТАС» (приватне). Також згідно вказаного повідомлення, підтверджується факт, що [PERSON] та [PERSON] до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування не звертались. Ухвалою суду від 18 травня 2022 року клопотання представника відповідача адвоката Орел В.В. задоволено, розгляд справи відкладено та вирішено повернутись до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 21 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснили, що та обставина, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21013, яким керував [PERSON] , була застрахована їм не було відомо. [PERSON] про наявність полісу страхування не повідомляв ні їх, ні слідчого. Про вказану обставину їм стало відомо лише в квітні 2022 року, в той час як справа находиться в провадженні суду з 2016 року. Просять позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Орел В.В. в судове засідання не з`явилися. Представником відповідача направлено до суду письмові пояснення по суті позовних вимог, відповідно до яких позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог, вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена на полісом №АЕ/002254979 в АТ «СГ «ТАС» (приватне), проте позивачі не пред`явили позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, до страхової компанії, що є підставою для відмови у позові. За наявності полісу страхування, обов`язок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок ДТП, безумовно покладений на страховика. Звернення із позовом безпосередньо до заподіювача шкоди порушує принцип процесуальної економії, визначений у Постанові ВП ВС від 26.01.2021 року у справі №522/1528/15-ц та не є афективним засобом відновлення порушеного права позивачів. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Представником позивача подано письмові пояснення, з огляду на тривалий строк розгляду справи, стадію судового розгляду та надання сторонами усіх доказів та пояснень, суд вважає, що підстав відкладати справу не має. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 24.10.2013 внесені відомості до ЄРДР за №12013190020000420 за ч.2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується Витягом до ЄРДР. (матеріали кримінального провадження а.с.1) У Витязі вказано, що 24 жовтня 2013 року близько 19 год.35хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21013, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни зі сторони м.Буськ в напрямку м.Берестечко на 84 км.+300м в межах Радивилівського району Рівненської області, допустив наїзд на [PERSON] та належний йому велосипед, який знаходився на проїжджій частині. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Постановою начальника слідчого відділення Радивилівського ВП Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції Бернадського Д.В. від 31 березня 2016 року кримінальне провадження №12013190020000420 (ЄРДР від 25.10.2013) за фактом дорожньо-транспортної пригоди. яка мала місце 24.10.2013 року на автодорозі Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни за ознаками ч.2 ст.286 КК України закрито, в зв`язку з встановленням [PERSON] відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. (а.с.7-9) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що Пляшевською сільською радою Радивилівського району Рівненської області 26.10.2013 року складено актовий запис №20. (а.с.10) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] 26 травня 1984 року уклали шлюб, зареєстрований Пляшевською сільською радою Радивилівського району Рівненської області актовий запис №7. (а.с.13) У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . (а.с.20) Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України). Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 08.10.2019 року у справі №910/14693/17, відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до ст. 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17). Власником транспортного засобу ВАЗ 21013 реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.127-128) Згідно відповіді Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» від 10.02.2022 року на запит адвоката Орел В.В. вбачається, що відповідно до даних, що містяться в Централізованій базі МСТБУ станом на 24.10.2013 року цивільного правова відповідальність осіб. які на законних підставах володіють ТЗ ВАЗ 21013 р.н.з. [NUMBER] була забезпечена полісом «АЕ/002254979 в АТ «СГ «ТАС» (приватне). (а.с.135) Однак, позивачем до матеріалів справи не долучено копії вказаного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/002254979. В матеріалах кримінального провадження №12013190020000420 також відсутній поліс АЕ/002254979. Відтак встановити суму страхового відшкодування за вказаним полісом не можливо. За таких обставин, право потерпілих на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що відповідає висновкам Верховного Суду України, висловленим у постановах від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16. Суд дійшов висновку, що кошти які були витрачені позивачем [PERSON] на заходи поховання та ритуальні послуги у розмірі 2537 грн., що підтверджується доданими накладними та товарними чеками (а.с.23,24), та в розмірі 1950 гривень - вартість пошкодженого велосипеда, що підтверджується товарним чеком (а.с.22), витрати [PERSON] в розмірі 7855 грн., пов`язані з виготовленням і встановленням надгробного пам`ятника, що підтверджується накладною (а.с.25), підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи та підлягають стягненню з відповідача. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В ДТП загинув чоловік та батько позивачів, а відтак безспірним є той факт, що позивачі в результаті ДТП зазнали, як моральних страждань, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер. Враховуючи настання тяжких наслідків - загибель [PERSON] , тяжкість вимушених змін у житті позивачів, понесені позивачами цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їм людини та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 50000 гривень кожному. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням ставок судового збору, згідно Закону України «Про судовий збір» станом на час звернення до суду, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2204,80 гривень. Відповідно до ст.ст. 1167, 1187 ЦК України,

Outcome: approved