Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 березня 2021 року о 13 годині 05 хвилин на перехресті Ювілейному, 80 у м. Кам`янському Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «МАЗ», моделі 53362, державний номерний знак [NUMBER] , який належить ТОВ «Авто Логістик», під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «Honda Accord», номерний знак [NUMBER] , який належить UAB «BADENAS», під його керуванням на підставі довіреності, виданої йому від імені власника. Вказане ДТП сталось внаслідок того, що водій автомобіля «МАЗ» не переконався у безпечності свого маневру та не надав дорогу автомобілю «Honda Accord», чим порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України. Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Honda Accord» було завдано механічних та технічних ушкоджень. Загальна сума матеріального збитку становить 121\~121,56 грн., відповідно до висновку експертного дослідження від 01 грудня 2021 року. 04 червня 2021 року він звернувся до ТДВ «СК «Оберіг», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «МАЗ», та 30 липня 2021 року отримав відмову у виплаті страхового відшкодування №540 від 15 липня 2021 року, у зв`язку з тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, не була застрахована через непроходження технічного контролю, що є обов`язковим, у зв`язку з чим у ТДВ «СК «Оберіг» відсутній обов`язок перед ним по відшкодуванню шкоди. Оскільки транспортний засіб «МАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , належить відповідачу, а за кермом перебував [PERSON] , який знаходився у трудових відносинах з відповідачем, то саме ТОВ «Авто Логістик», як власник джерела підвищеної безпеки має здійснювати відшкодування збитків, заподіяних йому внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з чим, він був змушений звернутись до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 121\~121,56 грн. та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року прийнято до провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання позивача та витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відомості щодо того, чи працював [PERSON] на посаді водія ТОВ «Авто Логістик» станом на 20 березня 2021 року і довідку за формою ОК-5 щодо [PERSON] за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2021 року. Позивач надав суду заяву, в якій просив розглядати справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити, та не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», жодних заяв або клопотань суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Третя особа у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», жодних заяв або клопотань суду не представив. 14 вересня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20 березня 2021 року о 13 год. 05 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «МАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , по проспекту Ювілейному, 80 у м. Кам`янське Дніпропетровської області, виїжджаючи з АЗС «Міх», не переконався в безпеці свого маневру та не надав дорогу автомобілю «Honda Accord», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по дорозі, на яку [PERSON] виїжджав, внаслідок чого відбулось зіткнення, а автомобілі отримали механічні пошкодження. Також судом встановлено, що постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн., яка набрала законної сили 12 квітня 2021 року (а.с. 25). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON] користувався та керував транспортним засобом «Honda Accord», номерний знак [NUMBER] , на підставі довіреності від 21 липня 2020 року, виданої на його ім`я власником автомобіля UAB «BADENAS» (ЗАТ «БАДЕНАС»), країна: Литва, реєстраційний код 304697279 (а. с. 19). Відповідно до висновку експертного дослідження №ЕД-19/104-21/34123-АВ від 01 грудня 2021 року, який було виконано старшим судовим експертом Дніпровського НДЕКЦ МВС Червоноштаним А.К. на підстав заяви [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за умови відновлення на території України, складає 106\~785,64 грн. (а. с. 28-41). Матеріалами справи також підтверджено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ТОВ «Авто-Логістик», код ЄДРПОУ 41991813, як власника транспортного засобу «МАЗ 53362», державний номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «СК «Оберіг» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/0677168 від 21 липня 2020 року, із лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - 130\~000,00 грн., франшиза 2\~500,00 грн. В матеріалах справи також наявна відмова ТДВ «СГ «Оберіг» у виплаті страхового відшкодування вих. №540 від 15 липня 2021 року, з якої вбачається, що оскільки водій, на момент вчинення ДТП (20 березня 2021 року), керував транспортним засобом «МАЗ 53362», державний номерний знак [NUMBER] , який не пройшов обов`язковий технічний контроль, тож експлуатація його заборонена у відповідності із ЗУ «Про дорожній рух», та транспортний засіб не було допущено до дорожнього руху у відповідності до ЗУ «Про ОСЦПВ», відтак на момент ДТП транспортний засіб не відноситься до забезпеченого наземного транспортного засобу, а водій [PERSON] не відноситься до кола осіб, відповідальність яких застрахована у розумінні ЗУ «Про ОСЦПВ», тобто, поліс №АР/0677168 на момент ДТП не діяв, а у ТДВ «СГ «Оберіг» відсутній обов`язок по відшкодуванню шкоди відносно вказаної події (а. с. 50). Крім того, на виконання ухвали суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано інформацію з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5, зі змісту якої вбачається, що у 2021 році він перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЕККО-СІТІ», код ЄДРПОУ 42273153, а щодо перебування [PERSON] у трудових відносинах із ТОВ «Авто-Логістик» інформація відсутня (а. с. 108-110). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується тією особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом на момент спричинення такої шкоди. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є, зокрема право володіння та користування. Згідно пункту 2.2. Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Аналіз змісту вищенаведених норм матеріального закону у їх взаємозв`язку дає всі підстави констатувати, що коли особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на такий транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа і є володільцем транспортного засобу та має нести відповідальність за завдання шкоди. Частинами 2-4 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Тобто, визначений єдиний випадок, коли власник, з володіння якого вибуло джерело підвищеної небезпеки, має нести матеріальну відповідальність. Умовою застосування ч. 4 ст. 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця) та наявності недбалості власника такої речі. Під час розгляду справи судом не було встановлено умов, визначених ч. 4 ст. 1187 ЦК України, які б зумовили необхідність покладання відповідальності на власника такого транспортного засобу «МАЗ 53362», державний номерний знак [NUMBER] . Суд також враховує, що згідно інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5, що міститься в матеріалах справи, [PERSON] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЕККО-СІТІ», код ЄДРПОУ 42273153, а не з ТОВ «Авто Логістик», код ЄДРПОУ 41991813. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За вказаних обставин у суду відсутні правові підстави для застосування норм ч. 1 ст. 1172 ЦК України, згідно яких юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, адже наявність саме трудових правовідносин [PERSON] з відповідачем не підтверджено будь-якими допустимими доказами та спростовано наявною в матеріалах справи інформацією від Пенсійного фонду України. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Враховуючи все вищезазначене, суд не має правових підстав за власною ініціативою стягувати такий розмір спричиненої шкоди із осіб, які не мають процесуального статусу відповідача у справі. В цьому випадку, єдиним відповідачем у цій справі позивач визначив ТОВ «Авто Логістик», а третьою особою залучено [PERSON] , як особу, що вчинила ДТП. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом;докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав, свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Водночас позивач всупереч вимогам ч. ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, або залучення у справі як співвідповідача, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити зазначені процесуальні дії. Зважаючи на наведене, та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до ТОВ «Авто Логістик», а не до [PERSON] , який є належним відповідачем у цій справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed