Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом в суд до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременецького районного управління юстиції у Тернопільської області, актовий запис № 164. З позовної заяви вбачається, що сторони по справі перебувають зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2015 року. Від спільного проживання народився син - [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду шлюбу є те, що у позивача з відповідачкою різні погляди на моральні аспекти подружнього життя, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, в результаті чого стали зовсім чужими людьми, шлюб має формальний характер. З січня 2022 року позивач проживає лише з сином, який перебуває на його утриманні та вихованні. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про слухання справи у його відсутності, збільшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву про слухання справи у її відсутності, збільшені позовні вимоги визнає повністю. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 18 липня 2022 року ухвалою судді відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та надано відповідачці строк для надання заяви із запереченнями, щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в позивача та відповідачки існують непрості сімейні відносини. Сімейне життя не склалось, злагоди у сімейному житті не має. Позивач вважає, що подальше збереження сім`ї є недоцільним і неможливим, шлюб носить формальний характер, примирення заперечує. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 03 вересня 2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременецького районного управління юстиції у Тернопільської області, актовий запис № 164. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». З свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис про народження № 157. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно статті 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно частини 2 статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що причини, які змусили позивача наполягати на розірванні шлюбу, є вагомими та обґрунтованими, а позов підлягає до задоволення. Водночас, згідно статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У відповідності зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Вирішуючи заяву позивача про залишення місця проживання дітей після розірвання шлюбу разом з ним, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15.01.2020. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Судом встановлено, що на даний час неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом із позивачем, відповідачка позовні вимоги щодо визначення місця проживання спільного сина з позивачем, визнає. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати із позивачем. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved