Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів на свою користь суму боргу в розмірі 2059254, 99 гривень. Позов обґрунтований такими обставинами. 22 серпня 2018 року позивач надав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, що на день підписання договору відповідало 300\~000, 00 гривень, про що [PERSON] склав розписку, в якій також зобов`язувався повернути отримані кошти не пізніше 22.11.2018 року. 24.08.2018 року [PERSON] склала заяву, згідно до якої надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на отримання у [PERSON] грошових коштів у позику у розмірі 10000,00 доларів США. Пізніше, а саме 01.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики згідно до якого позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 1414873 (один мільйон чотириста чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят три) гривні 20 копійок, що по курсу НБУ відповідало 52000 (п`ятдесят дві тисячі) доларів США на день передачі коштів, про що, відповідно до п. 1 договору була зроблена відмітка у відомості платежів. Строк позики визначено по 01.04.2020 року. Згідно до п. 8 Договору позики визначено, що такий договір вчинено за письмової згоди дружини позичальника [PERSON] . Всупереч умовам договору, в строк до 01.04.2020 року відповідач коштів, які були надані в позику не повернув, тому позивач вимушений звернутися до суду. Позивач та його представник у відкрите судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав. Просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу останнього відомого місця реєстрації, згідно довідки ДНАП ОМР, та шелягом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади, в судові засідання не з`являвся, про причини неявки не повідомив, відзив на позов до суду не надав. [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки ДНАП ОМР, в судові засідання не з`являлась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов до суду не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача та його представника, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Як встановлено судом, 22.08.2018 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, що на дату отримання позики за погодженням сторін, у національній валюті становило 300000,00 грн. Наведене підтверджується копією розписки долученою до матеріалів справи. Також, 24.08.2018 року [PERSON] складено заяву у простій письмовій формі, згідно до якої [PERSON] надає згоду своєму чоловікові [PERSON] на отримання у власність від [PERSON] грошових коштів у сумі 10000,00 доларів США, у якій також зазначила, що усі договори які будуть укладатися за участю її чоловіка відповідають інтересам сім`ї та відповідають їх вільному волевиявленню. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що долучено до матеріалів справи. Також, 01.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 412. Відповідно до п. 1 Договору позики [PERSON] (позикодавець), паспорт серії [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 03.08.2001 року, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , передав [PERSON] (позичальнику) у власність грошові кошти у сумі 1\~414 873 (один мільйон чотириста чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят три) гривні 20 копійок, шо в еквіваленті складає 52000 (п`ятдесят дві тисячі) доларів США по курсу НБУ станом на 01 квітня 2019 року (100 доларів США = 2720, 91 гривень), та зобов`язувався повернути їх терміном по перше квітня дві тисячі двадцятого року включно без нарахування та без сплати процентів за погодженим графіком. Своїм підписом у Договорі позики [PERSON] підтвердив факт отримання грошових коштів від [PERSON] . Пунктом 5 Договору позики передбачено, що якщо Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю позику/частину позики в строки, обумовлені цим Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день прострочення. Сплата Позичальником пені не звільняє його від обов`язку сплатити заборгованість в повному обсязі. Згідно до п. 8 Договору позики встанволено, що Договір позики вчинено за письмовими згодами дружини Позикодавця [PERSON] та дружини Позичальника [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за договорами позики не виконав, суму позики не повернув в обумовлені сторонами терміни, у зв`язку з чим позивач просить стягнути на свою користь загальну суму боргу в розмірі у розмірі 2059254,99 гривень, що складається з: - 1714873,00 грн (сума основного зобов`язання за двома договорами позики); - 21476,71 грн (3% річних); - 190445,78 (подвійна облікова ставка НБУ); - 132459,50 (сума інфляційних втрат за двома правочинами). Також, Позивачем долучено до позову розрахунок суми заборгованості, щодо суми позики від 22.08.2018 року, згідно до якого загальна сума заборгованості складає: - 300000,00 грн (сума основного зобов`язання); - 38008, 64 грн (сума інфляційних нарахувань); - 21476, 71 грн (3% річних); Також, Позивачем долучено до позову розрахунок суми заборгованості, щодо суми позики від 01.04.2019 року, згідно до якого загальна сума заборгованості складає: - 1414873, 20 копійок (сума основного зобов`язання); - 120109.38 грн (сума інфляційних нарахувань); - 43522.05 грн (3% річних); - 190445.81 (Сукупний розмір пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ) Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Обов`язок подружжя перед кредитором є, до того ж, солідарним, а не має поділятися навпіл: якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох з подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. У такому разі інший з подружжя, котрий не згоден нести солідарну відповідальність, може оскаржити вимогу кредитора, якщо доведе факт витрачання отриманих у борг коштів не в інтересах сім`ї. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Суд звертає увагу відповідачів на той факт, що до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів на підтвердження цих заперечень. З огляду на викладене, враховуючи, що наявна згода дружини [PERSON] на укладення договорів позики з [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 11350, 00 гривень, шо підтверджується квитанцією № ПН 443 від 27 травня 2021 року. Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача мають бути стягнуті витрати на оплату судового збору в розмірі 11350,00 гривень по 5675,00 гривень з кожного.

Outcome: approved