Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 02 вересня 2015 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 224. Від даного шлюбу дітей не мають. За час спільного проживання вони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки та суперечки, спільне життя не склалося в силу несумісності характерів, останніх три роки відповідачка зловживає алкогольними напоями. Подружні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує частково, відмовляється від стягнення судового збору, просить у разі визнання відповідачкою позову повернути 50 % сплаченого судового збору. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнають. Суд, вислухавши сторони та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Судом встановлено, що 02 вересня 2015 року сторони зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 224. Від даного шлюбу дітей не мають. За час спільного проживання сторони не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки та суперечки, спільне життя не склалося в силу несумісності характерів. Подружні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини носять формальний характер. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як в даній справі відповідач визнає позов, то враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 992,40 гривень згідно квитанції АТ "Банк Траст Капітал" ID1304-9048-5043-0040 від 15 серпня 2022 року, що становить 496,20 грн.

Outcome: partial