Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

13.11.2020 р. [PERSON] звернулася з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., та просить визнати: протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича КП "Агенція реєстраційних послуг" від 25.03.2019 р. запис 30919598 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1797573151101 за публічним акціонерним за товариством "Дельта Банк" на підставі договору іпотеки №1507/0908/45-003-Z-1, посвідченого 03.09.2008 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. та зареєстрованого в реєстрі за номером 2414; витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,9 кв.м; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,9 кв.м. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що 03.09.2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір №1507/0908/45-003 від 03.09.2008р. у відповідності до умов якого банк передав їй грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 43 000 (сорок три тисячі) доларів США на строк по 3.09.2028 року, для здійснення нею розрахунків по договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS] . У відповідності до п.3.1.1. цього договору позичальник здійснює погашення кредиту та лату процентів за користування кредитом шляхом здійснення фіксованих (ануїтетних) латежів в сумі 488.54 доларів США до 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. 03.09.2008 р. квартира [ADDRESS] , загальною площею 40.9 кв.м. придбана на підставі договору купівлі-продажу посвідченого риватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М., реєстрованого у реєстрі за №2411. На забезпечення вимог виконання основного зобов`язання вона передала в іпотеку ВАТ «СВЕДБАНК» належну їй квартиру під [ADDRESS] . На протязі багатьох років вона справно та вчасно сплачувала ануїтетні платежі за кредитним договором спочатку ВАТ «Сведбанк», а після отримання в 2012 році повідомлення про заміну кредитора - АТ «Дельта Банк». Через зростання курсу долара США до гривні , втрату роботи та джерела доходів вона втратила можливість сплачувати кредит. Нещодавно їй зателефонували невідомі особи, не представились та повідомили, що вона вже не є власником вищезазначеної квартири, та згодом вона дізналась, що 24.09.2019 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та фізичною особою [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири, продаж відбулася на аукціоні. Право власності АТ «Дельта Банк» на нерухоме майно було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.03.2019 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] , КП «Агенція реєстраційних послуг» № 46196125 від 28.03.2019 року. Позивач отримала кредит в іноземній валюті, проживає постійно в квартирі [ADDRESS] , загальна площа складає 40,9 кв.м, на час оформлення права власності за банком в її власності не було іншого житла, тому звернення стягнення на квартиру без її згоди є незаконним. Окремий договір між нею та ВАТ «Сведбанк» або AT «Дельта Банк» про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання не укладався. Позивач вважає, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності за банком на квартиру були порушені вимоги Законів України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень» та «Про іпотеку», а також вимоги Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У державного реєстратора Манюти С.В., КП «Агенція реєстраційних послуг», були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за банком. У зв`язку із тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки і внесення 25.03.2019р. запису про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за банком є незаконними та здійсненими поза волею власника, то в подальшому відчужене майно підлягає витребуванню з незаконного володіння останнього набувача. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив в якому зазначив, що позивачем не доведено, що квартира є її місцем постійного проживання, позивач 03.09.2008 квартиру придбала, 12.12.2017 ПАТ «Дельта Банк» надіслав їй вимогу про усунення порушень зобов`язання, а в квартирі вона зареєструвалася 02.02.2018 р, що свідчить про недобросовісність позивача та зловживання цивільними правами, позивач зареєструвалась в квартирі з метою уникнути звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до правовідносин, оскільки позивачу з 27.08.2008 до сьогодні на праві власності належить 1/3 частини квартири, розташована за адресою: [ADDRESS] , підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач не виконувала зобов`язання за кредитним договором, тому банк скористався своїм правом набуття права власності на предмет іпотеки (квартиру), задовольнивши таким чином свої вимоги. Він є добросовісним набувачем квартири, яку придбав на відкритому аукціоні: укладаючи договір іпотеки, позивач добровільно надала згоду про набугтя іпотекодержателем (ПАТ «Дельта Банк») права власності на предмет іпотеки, a тому квартира вибула з власності позивача виключно за її власним вибором та з наявності її безумовної згоди. [PERSON] 13.01.2021 р. звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про її виселення з квартири, стягнення упущеної вигоди у розмірі 65000 грн. та моральної шкоди - 20000 грн. (остання редакція збільшених вимог а.с.171 т.2). В обгрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що він є власником [ADDRESS] . В серпні 2020 р. він зателефонував [PERSON] і попросив її звільнити квартиру. Крім цього, поштою він надіслав їй вимогу про виселення. 01.09.2020 р. між ним та [PERSON] було укладено договір оренди вищевказаної квартири, згідно якого він передав йому в оренду дану квартиру строком на 3 роки з орендною платою 5000,00 грн. на місяць. [PERSON] квартиру не звільнила чим перешкоджає використовувати квартиру та розпоряджатись нею, внаслідок цього він несе збитки, це також спричиняє мені душевні страждання. Кожного місяця я втрачаю 5000,00 грн., які я міг би отримувати здаючи квартиру в оренду, внаслідок неправомірних дій відповідача я не можу вселити орендаря. Моральна шкода полягає в тому, що тривалий час я знаходжуся в стресовому стані, втратив душевний спокій. Моральну шкоду я оцінюю в 20000,00 грн. Орендна плата, яку він не отримав (упущена вигода) за квартиру починаючи з 01.09.2020 по 01.01.2021 становить 20000,00 грн. Відповідач не є членом його сім`ї, не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом зі мною, відповідач не веде з ним спільне господарство. Відповідач без будь-якої правової підстави безоплатно користується його квартирою. Відповідач забезпечена житлом, їй на праві власності належить 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З вказаних обставин, відповідач підлягає виселенню. 25.01.2021 р. [PERSON] подала відповідь на відзив [PERSON] в якій зазначила, що після реєстрації 1/3 частини квартири в смт.Хлібодарське за новим власником, право власності позивачки припинилося. Державний реєстратор не вчинив необхідних дій по перевірці інформації по майну, чим допустив незаконну реєстрацію права власності на іпотечну квартиру за банком в період дії мораторію. Оскільки квартира в якій позивачка проживає вибула із її володіння позивача поза її волею, тому є підстави для її витребування. 14.05.2021 р. надійшов відзив [PERSON] на зустрічний позов , за змістом якого позов вважає необґрунтованим, договір оренди житлового приміщення від 01.09.2020 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Орендар за договором [PERSON] постійно проживає в м.Чуднів Житомирської області, оскільки 25.09.2020 р. був зареєстрований кандидатом на посаду Чуднівського міського голови. [PERSON] було достеменно відомо про реєстрацію позивачки в квартирі і її проживання в ній. Докази наявності збитків у вигляді упущеної вигоди та її розмір є штучно сформованим і не відповідає вимогам щодо достовірності та допустимості доказів. Крім того, [PERSON] зазначила, що не доведено умов настання її відповідальності та зв`язок між збитками і протиправними діями. Жодних доказів заподіяння моральної шкоди та звязку з цією моральною шкодою з протиправними діями [PERSON] не надано. Вимога про виселення не підлягає задоволенню оскільки [PERSON] позбавлено права власності на квартиру внаслідок незаконних дій . 27.01.2021 р. надійшов відзив ПАТ "Дельта Банк" на позов, банк вважає його безпідставним та необґрунтованим. Через невиконання кредитних зобовязань банк звернувся до [PERSON] з листом- вимогою про дострокове виконання умов договору у повному обсязі, в тому числі сплати заборгованості у розмірі 1 124 814,70 грн., повідомлено про наслідки невиконання вимог та що банк буде вимушений захищати свої права шляхом зверне стягнення на іпотечне майно, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання спору і шляхом звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу. Вказаний лист позивачка отримала, що підтверджується повідомленням. 05.09.2019 р. відбувся відкритий електронний аукціон (торги) з продажу належного АТ «Дельта Банк» на праві власності нерухомого майна квартири. За результатами проведеного аукціону, як передбачено нормативно- правовими актами, якими врегульовано порядок організації та продажу майна (активів) неплатоспроможного банку, 24.09.2019р. між АТ «Дельта Банк» та переможцем торгів - [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим № 782. Позивачка була співвласником квартири [ADDRESS] з 13 серпня 2008 року по 15 вересня 2020 року, тобто на момент винесення Державним реєстраторам спірного у даній справі рішення від 25.03.2019р. остання мала на праві власності інше, ніж предмет іпотеки, нерухоме майно, що в свою чергу, у відповідності з положеннями підпункту 1 пункту 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виключає можливість застосування до неї введеного мораторію. 05.02.2021 р.,10.03.2021 р. до суду надійшли заперечення [PERSON] на відповідь [PERSON] на відзив, в яких він зазначив, що позивач не виконала умови кредитного договору, вчинила дії з відчуження майна імітуючи таким чином підпадання під мораторій, а звертаючись до суду приховала факт, що їй належить 1/3 частини квартири в [ADDRESS] , а також відомості про договір дарування вказаної частки за договором дарування від 02.02.2018 р. , запис про право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно погашено 15.09.2020 р., тому під час реєстрації права власності на предмет іпотеки 25.03.2019 р. банк діяв правомірно, пересвідчившись, що у позивача є інше житло і мораторій на позивача не поширюється. Навіть якщо допустити, що державний реєстратор помилився , то як добросовісний набувач він не може відповідати за його дії. 20.11.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження та судом постановлена ухвала про забезпечення позову. 16.02.2021 р. прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] 19.01.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити з урахуванням обгрунтувань вказаних в позові , відповіді на відзив, та відзиву на зустрічний позов. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову [PERSON] та підтримав зустрічний позов вказуючи на обгрунтування вказані в позові , відзиві, та запереченнях. Представник відповідача АТ «Дельта Банк» та третя особа в засідання не з`явилися, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Судом встановлено в ході розгляду справи, що 03.09.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 1507/0908/-003, відповідно до умов якого ВАТ «Сведбанк» надав [PERSON] грошові кошти для купівлі нерухомості (однокімнатної квартири [ADDRESS] ) в розмірі 43 000 дол, США, на строк до 03.09.2028 року включно під 12,5 % річних за користування кредитом, а позичальник - Позивач, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у порядку та терміни, передбачені кредитним договором. 03.09.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 1507/0908/45-003-2-1, і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. за реєстр. № 2414 з накладанням заборони на відчуження за реєстр. № 2415, на підставі якого [PERSON] передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» належне їй на праві спільної сумісної власності нерухоме майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,9 кв.м., житловою 17,8 кв.м., набуте на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. за реєстр. № 2411. Положеннями пункту 12.3. сторони іпотечного договору передбачали умову про те, що згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1. та 12.3.2. цього Договору. У відповідності з мовами п. 12.3.1. Іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок ви Основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про і Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», у випадку задоволення іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на іпотеки. 25.05.2012 року між ВАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №1306, 1307. Як свідчать матеріали справи окремого договору іпотеки між [PERSON] та АТ «Дельта Банк» не було укладено. Згідно з листом від 12.12.2017 р. №02.4.1/2152/17 АТ «Дельта банк» звернувся до [PERSON] з вимогою про дострокове (у шестидесятиденний термін) виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, в тому числі сплати заборгованості, яка станом на 01.07.2017р. становить 1 124 814,70 грн., звернув увагу на те, що у разі невиконання вимог Банку, останній буде вимушений захищати свої права шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання спору і шляхом звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу. Згідно з договором дарування від 02.02.2018 р. [PERSON] подарувала 1/3 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] .. Даний договір засвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко -Ворсуляк Д.М., та зареєстрований в реєстрі за №2-158. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (дата формування 02.02.2018 р. ) вбачається, що право власності за [PERSON] на 1/3 частину квартири за договором дарування зареєстровано 02.02.2018 р. 10:35:33. Право власності на 1/3 частини квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , виникло у [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності 4976 від 28.07.2008р., тобто до 01.01.2013р. Як видно з копії паспорта громадянина України, а також з листа Департаменту надання адмінпослуг від 19.08.2019 р. на запит банку, адреса проживання позивачки зареєстрована з 02.02.2018 р. в квартирі [ADDRESS] . Згідно з актом від 03.02.2021 р. складеним [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] . 25.03.2019 р за рішенням державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича КП "Агенція реєстраційних послуг", запис 30919598, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1797573151101 за публічним акціонерним за товариством "Дельта Банк" на підставі договору іпотеки №1507/0908/45-003-Z-1, посвідченого 03.09.2008 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. та зареєстрованого в реєстрі за номером 2414. За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань вбачається, що КП «Агенція реєстраційних послуг» припинило свою діяльність. Згідно протоколу електронного аукціону №UA-TF-2019-08-14-000028b переможець [PERSON] , ціна продажу лоту 278718 грн. 24.09.2019р. між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим № 782, та внесено запис про право власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (номер запису 33355334). Згідно з даними технічного паспорта складеного КП ОМБТІ та РОН» 13.08.2008 р. квартира [ADDRESS] має загальну площу 40,9 кв.м, житлову - 17,8 кв.м. Представник відповідача АТ «Дельта Банк» в підтвердження отримання листа вимоги надав копію рекомендованого повідомлення адресовану [PERSON] . Як видно з вказаного рекомендованого повідомлення він не містить підпису одержувача. В судовому засіданні представник позивача просила звернути увагу суду на те, що позивачка не отримувала такого листа і не ставила підпису повідомленні. Відповідно до статті 1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За підпунктом 1 пункту 1 Закону України №1304-УІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», 07 червня 2014 року набрав чинності, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх бгяжень» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Внесення відомостей до Державного реєстру прав, згідно з п.4 ч.1 ст. З Закону, здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор, серед іншого,встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства.а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність ідстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну ічістрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній геєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за реіудьтатом розгляду`заяв у сфері державної реєстрації прав. За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця,письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. До 2013 року реєстрація права власності на нерухоме майно проводилась в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр прав власності) органами бюро технічної інвентаризації, а не в Реєстрі прав на нерухоме майно. Згідно частини 1 статті 13 зазначеного Закону, невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011р. із змінами та доповненнями (далі - Порядок). Постановою Кабінету Міністрів України №484 від 06.06.2018р. «Про деякі питання функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» до Порядку внесено зміни, які набули чинності 22 червня 2018р. Починаючи з 01 січня 2013р. по 22 червня 2018р. у разі перенесення власником інформації про зареєстроване за ним до 2013 року право власності на нерухоме майно до Державного реєстру прав або внаслідок вчинення правочину, коли право власності на нерухоме майно переходило до іншого власника, законодавчо взагалі не було передбачено можливості внесення відмітки про погашення відомостей в Реєстрі прав власності, а тому така відмітка не проставлялася. З 22 червня 2018 року Порядком (п.40) встановлено, що відомості невід`ємної архівної складової частини Державного реєстру прав використовуються державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію прав, їх обтяжень, у тому числі з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та погашення у випадках, передбачених цим Порядком. Згідно пункту 45 Порядку, у разі державної реєстрації прав, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. в архівній складовій частині Державного реєстру прав, після внесення Державного реєстру прав відомостей, передбачених пунктами 41, 42 та 44 цього Порядку, державний реєстратор проставляє у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та/або Державному реєстрі іпотек відмітку про погашення такого запису. У разі належності майна на праві спільної власності Реєстрі прав власності на нерухоме майно проставляється відмітка про погашення запису, виключно щодо особи, стосовно якої проводяться реєстраційні дії. Правила цього пункту в частині проставлення відмітки про погашення запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухоме майна та/або Державному реєстрі іпотек застосовуються також у разі, коли така держава реєстрація вже проведена в Державному реєстрі прав без проставлення відповідної відмітки під час проведення наступних реєстраційних дій щодо відповідного об`єкта нерухомого майна за умови належної ідентифікації такого об`єкта у відповідних реєстрах або у ра відсутності необхідності проведення реєстраційних дій - за заявою про внесення змін записів Державного реєстру прав. Таку заяву може подати також особа, записи про яку Реєстрі прав власності на нерухоме майно залишилися без проставлення відмітки про погашення, або її спадкоємці (правонаступники). Станом на 25.03.2019р.,дата реєстрації права власності на спірну квартиру за банком редакція пункту 4 Порядку встановлювала, що ведення Державного реєстру прав передбачає в тому числі: формування та реєстрацію заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), реєстрацію судових рішень щодо заборони (зняття заборони) вчинення реєстраційних дій у базі даних заяв; пошук відомостей у Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині; формування рішень державного реєстратора; відкриття та у випадках, передбачених законом, закриття розділів у Державному реєстрі прав, внесення до розділів або спеціального розділу Державного реєстру прав відомостей про набуття, зміну або припинення речових прав та їх обтяжень, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Проаналізувавши вказані вище норми суд дійшов висновку, що станом на 02.02.2018 року, дата відчуження [PERSON] 1/3 частин квартири [ADDRESS] , внесення відмітки про погашення відомостей в Реєстрі прав власності при проведенні реєстраційних дій щодо майна придбаного до 01.01.2013р. не вимагалось. З 02.02.2018 року, дата реєстрації за новим власником права власності на 1/3 частини квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , право власності [PERSON] на зазначену частку квартири було припинено. Також необхідно звернути увагу на те, що законодавець не пов`язував і не пов`язує виникнення чи припинення прав власності на нерухоме майно із проставленням відмітки про погашення в архівній частині Державного реєстру прав. Згідно з матеріалами реєстраційної справи під час реєстрації права власності на спірну квартиру за банком державний реєстратор робив перевірку відомостей лише по власнику [PERSON] , при цьому не здійснив пошук відомостей за ідентифікаційним номером об`єкту нерухомості або за його адресою, тоді як знав про можливість дублювання відомостей Державного реєстру прав і Державного реєстру власності при пошуку за ідентифікаційними даними власника майна, в порушення вимог Порядку. Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що на дату звернення стягнення на нерухоме житлове майно у власності [PERSON] не знаходилось інше нерухоме житлове майно, і на неї поширювалась дія підпункту 1 пункту 1 Закону України №1304-УІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,згідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV. Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Дельта Банк». Зазначена правова позиція щодо застосування положень Закону №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020р. по справі №644/3116/18 та від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з нормами ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною першою (п.3) ст.388 ЦПК України закріплено, що у випадку якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, положення ст.388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи те, що звернення стягнення на предмет іпотеки і внесення 25.03.2019р. запису про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,9 кв.м, за AT «Дельта Банк» на підставі незаконного рішення державного реєстратора, та здійсненими поза волею позивачки тому в подальшому відчужене майно підлягає витребуванню з незаконного володіння у [PERSON] , а за позивачкою необхідно визнати право власності на квартиру. Виходячи із висновку суду щодо незаконності звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог позивачки, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] .. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути в рівних частинах з акціонерного товариства «Дельта Банк» та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі - 4468,78 грн.

Outcome: approved