Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

позивач просить\~суд визнати\~ [PERSON] ,\~ [INFO] втратившим право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що їй на підставі договору дарування 13/25 частини жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянською Н.Б. від 19.05.2008 між [PERSON] та [PERSON] , вона є власником 13/25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2008 за нею зареєстровано право власності на нерухоме майно. Згідно будинкової книги та довідки Ватутінського ВУЖКГ в зазначеному будинку зареєстрована вона та [PERSON] , який у будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих його речей в будинку немає. Домовленості з відповідачем про збереження за ним права користування житловим приміщенням відсутні. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном. Вирішити вказане питання в добровільному порядку вона не має змоги, оскільки фактичне місце перебування відповідача їй невідоме, а тому і змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали судді від 28.07.2022 постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, ухвалою суду від 05.09.2022 було постановлено провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові докази, вважає що даний позов підлягає до задоволення. Вимоги позивача законні та обґрунтовані. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником 13/25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування 13/25 частини жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянською Н.Б. від 19.05.2008 між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2008 (а.с.7). Згідно записів\~у будинковій\~книзі (а.с.8-10)\~та довідки\~Ватутінського ВУЖКГ\~(а.с.15)\~в будинку зареєстрована позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , [INFO] , який є її сином. Згідно акту депутата Ватутінської міської ради від 23.02.2022 (а.с.16) [PERSON] понад рік не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтвердили свідки сусіди. Реєстрація відповідача у будинку порушує право позивача, як власника та створює їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи,\~зокрема,\~здійснюється на\~підставі судового\~рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~про позбавлення\~права власності\~на житлове\~приміщення або\~права користування\~житловим приміщенням,\~про виселення,\~про визнання\~особи безвісно\~відсутньою або\~оголошення її\~померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 107 ЖК УРСР передбачено, що наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що неурегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Оскільки відповідний строк встановлений житловим законодавством, відсутність особи протягом шести місяців є підставою для визнання її такою, що втратила право користування майном. А тому\~враховуючи викладене,\~суд вважає\~за необхідне\~визнати [PERSON] ,\~ [INFO] втратившим право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, враховуючи позицію позивача, суд залишає витрати по оплаті судового збору за нею. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 72 Житлового кодексу УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved