Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 45859,16 грн., інфляційні витрати у розмірі 7407,38 грн., 3% річних у розмірі 2723,72 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. Також позивач надав акт приймання передачі наданих послуг №56,107 та рахунок фактуру №72, 110, відповідно до яких витрати на професійну правову допомогу становлять 24500,00 грн. (16000+8500) /а.с. 91-109/. У обґрунтування позову зазначав, що позивач є постачальником теплової енергії до житлових будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідача на даний час утворилась заборгованість за оплату житлово комунальних послуг, у зв`язку з чим вони вимушені звернутись до суду. Представник позивача адвокат Новак Р.Г. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. У судових засіданнях зазначав, що із відповідачем договір на постачання теплової енергії не укладався, однак це не підставою для припинення постачання послуг з опалення до квартири. В частині відсутності радіаторів опалення у квартирі відповідача, зазначав, що не зважаючи на їх відсутність, квартира відповідача отримує теплову енергію від сусідніх квартир та місць загального користування через стіни та стелю. Зазначив, що відключити від опалення якусь одну квартиру неможливо та відповідачка самовільно відключилась від системи опалення, що не є підставою для звільнення від оплати послуг теплопостачання. [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засідання проти задоволення позову заперечували. Зазначали, що квартира [ADDRESS] , не обладнана засобами обігріву, до системи теплопостачання квартира ніколи не підключалась про що свідчить відповідний акт. Крім того зазначили, що матеріали справи не містять доказів того, що квартира належить відповідачу на праві приватної власності. Надали заяву про застосування строку позовної давності. Вислухавши учасників судового розгляду, розглянувся позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору оренди обладнання №03/08/17 від 03.08.2017 року, ТОВ «Мілан С» передав, а ТОВ «Тепло та Сервіс» прийняв в строкове платне користування три газових котла та будівлю котельні за адресою: [ADDRESS] /а.с.10-13/. Відповіддю Фонтанської сільської ради, встановлено, що з 01.11.2017 року надання послуг з постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] , здійснюється ТОВ «Тепло та Сервіс» /а.с.26/. Наказом ТОВ «Тепло та сервіс» №7 від 12.09.2017 року встановлено тарифи на виробництво та постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] у такому розмірі для населення: 25,59 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі; 1371,58 грн. за 1 Гкал в разі встановлення індивідуального приладу обліку теплової енергії. В подальшому на підставі рішення Крижанівської сільської ради №323 від 11.12.2018 року, були встановлені нові тарифи для населення, а саме: за 1 Гкал 1773,09 грн., за 1 кв.м. 32,99 грн. Про необхідність встановлення індивідуального приладу обліку теплової енергії для обчислення теплової енергії у Гкал не зазначено/а.с.24,25/. Згідно з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 18.11.2015 року /а.с.17-18/. Відповідно до платіжних квитанцій, на [PERSON] відкрито платіжний рахунок № [NUMBER] та станом на квітень 2021 року, має заборгованість за оплату послуг опалення у розмірі 45859,16 грн. Головою ОСББ ЖК «Європейській 44», було встановлено що квартира [ADDRESS] повністю відключена від теплопостачання, через те, що у технічному приміщені будинку до вказаної квартири перекритий вхід для подачі тепла, зазначене підтверджується актом від 20.11.2019 року /а.с.68/. Актом від 22.10.2020 року, складеного у присутності директора ТОВ «Тепло та сервіс», було встановлено, що у квартирі [ADDRESS] демонтовано радіатори централізованого опалення. Квартира споживає теплоенергію від сусідніх квартир через теплопровідність стін, стелі та підлоги /а.с.77/. Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження той факт, що у спірній квартирі відсутні радіатори централізованого опалення, у зв`язку із чим відповідач не отримувала послуги із постачання теплової енергії до спірної квартири у повному та належному обсязі. Ухвалюючи рішення, зазначає, що позивач був обізнаний про те, що у квартирі [ADDRESS] відсутні радіатори централізованого опалення та не здійснюється постачання теплової енергії у повному обсязі, однак не зважаючи на це нараховував відповідачу плату за опалення квартири без урахування зазначених фактів, у зв`язку із чим наданий суду розрахунок заборгованості відповідача є припущенням. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично ставиться до твердження представника позивача в частині того, що спірна квартира опалювалась за рахунок тепла сусідніх квартир, оскільки будь яких технічних вимірів щодо фактично отриманої теплової енергії та відповідного розрахунку заборгованості суду надано не було. Частиною шостою\~статті 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1\~частиною 1\~ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово\~комунальні послуги»\~споживач має\~право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; Крім того, суд акцентує увагу на тому, що відповідач звертався до позивача та до голови правління ОСББ, із клопотаннями про призначення комісії та проведення певного обстеження стосовно постачання теплової енергії, однак позивачем будь які виміри щодо фактично отриманої [PERSON] теплової енергії не здійснювались, докази про протилежне суду надані не були /а.с. 67,75/. Згідно з пунктами 2, 3 Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженим\~постановою КМУ № 1145 від 27.12.2018 року, У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач або управитель багатоквартирного будинку (за дорученням співвласників багатоквартирного будинку в разі прийняття ними відповідного рішення) має право викликати виконавців комунальних послуг (їх представників) для перевірки якості та/або кількості наданих послуг. У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості послуг з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя багатоквартирного будинку для перевірки якості наданих послуг. Проведення перевірки відповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, забезпечується виконавцем комунальної послуги або управителем багатоквартирного будинку. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача в частині того, що зазначена квартира не належить відповідачу на праві власності, оскільки зазначене спростовується інформацією з державного реєстру речових прав /а.с.17-18/. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги, що відповідач не був підключений до мережі централізованого опалення, одночасно із цим самовільне відключення від мереж централізованого опалення в ході судового розгляду встановлено не було, у зв`язку із чим нарахування позивачем заборгованості в зазначених межах, є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідно до пунктів 24-25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд зазначає, що\~позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними, а врахуючи, що у задоволені позову відмовлено, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 6 Закону України «Про житлово комунальні послуги»\~передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Крім того, частиною 1\~статті 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги»\~визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у\~статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Ухвалюючи рішення суд зазначає, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20.04.2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06.11.2019 року в справі № 642/2858/16. За нормами\~статей 11-14 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Якщо\~законом\~встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Згідно позиції Європейського суду з прав людини принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain)) З урахуванням положень п. 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше суд не виконає свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97р). Відповідно до п. 45 Справа «Бочаров проти України» (заява №21037/05 наголошено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey) [ВП], заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Таким чином із вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до\~положень статті\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.12,13,81,76-77, 80-81, 141, 263-265,ЦПК України, 11-14, 319 ЦК України, Законом України «Про житлово комунальні послуги» суд,-

Outcome: dismissed