Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача А.Водка на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 01.03.2021 по 28.09.2021 року в сумі 3012,20 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що з 21.10.2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має спільну доньку [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу від 25.03.2021 року, виданого Зміївським районним судом Харківської області у справі № 621/579/21, з відповідача на її користь на утримання дитини до досягнення нею повноліття стягуються аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.03.2021 року. Судовий наказ у встановленому порядку був пред`явлений позивачкою до виконання, а в жовтні 2021 року вона отримала від виконавчої служби розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що сума боргу відповідача по сплаті аліментів за період з 01.03.2021 по 28.09.2021 року складає 6667,14 гривень. Оскільки вказана заборгованість виникла в зв`язку з винною поведінкою відповідача, позивач [PERSON] просила стягнути з А.Водка на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2021 по 28.09.2021 року в сумі 3012,20 гривень згідно наведеного нею розрахунку (а.с. 1-5) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.12.2021 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.21) Судові засідання, призначені на 28.12.2021, 27.01.2022 та 17.02.2022 року відкладені судом за клопотанням відповідача для надання часу на підготовку відзиву на позовну заяву (а.с. 23,34) 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, в зв`язку з чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовжений. Розгляд справ, згідно Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 року, визначався відповідно до особливостей роботи судів в умовах воєнного стану, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.05.2022 року відкладено розгляд справи в зв`язку з необхідністю належного повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового розгляду (а.с.40) Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, неодноразово подавала до суду письмові заяви про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позову. Відповідач А.Водка в судові засідання, що призначалися судом не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади. Відзиву на позов, а також заяв про відкладення судового розгляду не подавав. Відповідно до ч.2 статті 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши доводи позовної заяви та надані докази, суд встановив наступне: Батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області 28.07.2018 року, актовий запис про народження № 05 від 23.01.2013 року (а.с.10) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.04.2021 року у цивільній справі № 621/578/21 розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 21.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 162 від 21.10.2011 року (а.с.7) Судовим наказом від 22.03.2021 року по цивільній справі № 621/579/21 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 02 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9) Згідно Витягу про зареєстрованих у приміщенні осіб № 1178 від 01.11.2021 року, позивач [PERSON] зареєстрована разом зі своїми доньками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП № 65182661, виданого державним виконавцем міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) В.Поповим, заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів за період з 01.03.2021 по 28.09.2021 року складає 6667,14 гривень (а.с.13) Відповідно до довідки (звіту) № 1171/43/40/5-2021 від 23.08.2021 року, виданої Управлінням поліції охорони в Харківській області Національної поліції України, із заробітної плати [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини здійснювалися відрахування у виконавчому провадженні № 65182661, та які припинено з 13 серпня 2021 року в зв`язку зі звільненням відповідача з посади. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів на день звільнення складає 3008,04 гривень.(а.с.14) Дослідивши повно і всебічно матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини,\~іншими міжнародними\~договорами України,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини\~регулюються на\~засадах справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідно до\~моральних засад\~суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом, або домовленістю (договором) сторін відповідно до ч.4 статті 15 Сімейного кодексу України Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Зокрема, статтею 180 СК України\~встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до ч.2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.5 статті 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з роз`ясненнями пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена\~статтею 196 СК України,\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише\~за наявності\~вини цієї\~особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що в залежності від наявності вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, суд вирішує питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] на момент видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь позивачки був офіційно працевлаштований до Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України, і з його заробітної плати здійснювалися відрахування у виконавчому провадженні № 65182661, які було припинено з 13 серпня 2021 року в зв`язку зі звільненням відповідача з посади. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів на день звільнення складає 3008,04 гривень. З наведеного випливає, що з моменту присудження аліментів з 02.03.2021 по день звільнення відповідача з роботи 12.08.2021 року, відрахування аліментів із заробітної плати (доходів) відповідача проводилися уповноваженими особами роботодавця на підставі направленої на їх адресу постанови державного виконавця, а не самостійно платником аліментів, в зв`язку з чим відсутня вина відповідача в простроченні виконання зобов`язання зі сплати аліментів у вказаний період. Оскільки відповідачем А.Водка не надано жодних доказів у погашенні зазначеної заборгованості чи відсутності його у простроченні сплати аліментів за період з 13.08.2021 по 28.09.2021 (по день, який просить в позові позивач), суд приходить до висновку про наявність підстав часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період, тобто за 47 днів. Вирішуючи питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру заборгованості за аліментами, розрахованим роботодавцем боржника в сумі 3008,04 гривні і не включає до суми прострочення суму платежу за вересень 2021 року, оскільки відповідальність за прострочення аліментів за вересень 2021 року, відповідно до роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, в даному випадку з жовтня 2021 року. Оскільки позивач в позовній заяві обмежила вимоги про стягнення неустойки (пені) терміном до 28.09.2021 року, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, зазначеному в ч.1 статті 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених нею вимог, та не має права самостійно збільшувати чи зменшувати розмір позовних вимог. Таким чином, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] за період з 13.08.2021 по 28.09.2021 року (47 днів) складає: 3008,04 х 1% х 47 = 1413,76 (одна тисяча чотириста тринадцять грн 76 коп) гривень. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у справі у розмірі 992,00 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial