Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

23 вересня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни перебувало виконавче провадження 58644285 про стягнення з Позивача на користь Відповідача грошових коштів на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. Відповідно до виконавчого напису стягнення заборгованості за кредитним договором №26250019188808 проводиться за період з 12 лютого 2018 року по 12 лютого 2019 року. Сума заборгованості складає 18 789,38 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5 140,78 грн; прострочена заборгованість за комісією - 0 грн; прострочена заборгованість за процентами - 7 228,29 грн; строкова заборгованість за процентами - 157,18 грн; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 6 263,13 грн, а також додатково стягнуто 500,00 грн в якості плати за виготовлення виконавчого напису. Позивач не погоджуючись з виконавчим написом у травні 2019 року звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва про визнання таким, що не підлягає виконавчий напис, виданий приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, 18 лютого 2019 року, зареєстрований за номером 3952, бланк ННТ 354645 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» грошових коштів на загальну суму 19 289,38 грн. У липня 2019 року відповідач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до позивача про стягнення коштів за кредитним договором №26250019188808 у сумі 50 695,35 грн. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення коштів за кредитним договором №26250019188808 було відмовлено повністю. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. задоволено та визнано таким, що не підлягає виконавчий напис, виданий приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, 18 лютого 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» грошових коштів на загальну суму 19 289,38 грн. За період до моменту визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з позивача на користь відповідача з пенсії було стягнуто грошові кошти на загальну суму 8 127,16 грн. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов та стягнути на свою користь з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 8 127,16 грн. 23 вересня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.09.2021 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 20 жовтня 2021 року до суду позивачем подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року було відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надано до суду заяву представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача ПАТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, не надіслав заяву про слухання справи у його відсутності. Відзив на позовну заяву не подано. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни перебувало виконавче провадження №58644285 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» грошових коштів на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. Відповідно до виконавчого напису стягнення заборгованості за кредитним договором №26250019188808 проводиться за період з 12 лютого 2018 року по 12 лютого 2019 року. Сума заборгованості складає 18 789,38 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5 140,78 грн; прострочена заборгованість за комісією - 0 грн; прострочена заборгованість за процентами - 7 228,29 грн; строкова заборгованість за процентами - 157,18 грн; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 6 263,13 грн, а також додатково стягнуто 500,00 грн в якості плати за виготовлення виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області у справі від 28 липня 2020 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення коштів за кредитним договором №26250019188808 було відмовлено повністю. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. задоволено та визнано таким, що не підлягає виконавчий напис, виданий приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, 18 лютого 2019 року, зареєстрований за номером 3952, бланк ННТ 354645 про стягнення з [PERSON] на користь АТ ПУМБ грошових коштів на загальну суму 19 289,38 грн. За період до моменту визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» з пенсії було стягнуто грошові кошти на загальну суму 8 127,16 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. На користь АТ «ПУМБ» стягнуто, як вбачається з довідки, сума у розмірі 8 127,16 грн. Згідно з матеріалами справи, суд відмічає, що правовою підставою для набуття ПАТ «ПУМБ» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак відпадала правова підстава для отримання таких коштів, відповідні грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України, а позовні вимоги необхідно задовольнити повністю. Щодо вимог про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 тис. грн, суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням того, що позивачем були надані копія договору про надання правової допомоги від 30.08.2021, додаткова угода № 1 від 30.08.2021, акт приймання - передачі наданих послуг № 1 від 30.08.2021, дублікат квитанції № 0.0.2659074646.1 від 31.08.2021, що свідчать про оплату послуг наданих адвокатом, оформлені у встановленому законом порядку, суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 908,00 грн. судового збору.

Outcome: approved