Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на 1/2 частини земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] : з кадастровим номером 2611093001:17:010:0141, площею 0, 1416 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0142, площею 0, 476 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0143, площею 0, 1157 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0144, площею 0, 1177 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0145, площею 0, 1164 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0146, площею 0, 1111 га в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла їхня матір, [PERSON] , [INFO] . Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. Позивачі зазначають, що після смерті матері звернулися до нотаріуса з відповідною заявою на прийняття спадщини за законом. Проте, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину. Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що право власності на вказані земельні ділянки не було зареєстроване за життя за [PERSON] у встановленому законом порядку. Звертають увагу, що відмова нотаріуса не спростовує тієї обставини, що земельні ділянки були сформовані у встановленому законом порядку ще за життя спадкодавця та входять до спадкової маси, оскільки, первинно, на підставі договору купівлі-продажу, спадкодавцю [PERSON] належала земельна ділянка з кадастровим номером 2611093001:17:010:0103, яка в подальшому була розділена на шість земельних ділянок. Саме на вказані земельні ділянки просять визнати право власності позивачі, державна реєстрація на які була проведена 13.11.2020, після смерті їхньої матері, яка померла [INFO] . А отже, право власності на земельні ділянки хоч і виникло за життя, проте було зареєстровано вже після її смерті. Враховуючи наведене, у спадкоємців за законом [PERSON] та [PERSON] немає іншої можливості вирішити питання про набуття і оформлення права власності на земельні ділянки, які як об`єкти майнового права були сформовані за життя спадкодавця [PERSON] , крім як шляхом звернення із відповідною позовною заявою до суду. У судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву про визнання відповідачем позовних вимог та про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено,\~що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Чигиринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.12.2020, актовий запис №\~311. Померла під час життя володіла на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером 2611093001:17:010:0103, площею 0, 6502 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка за її заявою від 26.02.2020 була розподілена на шість земельних ділянок з кадастровими номерами 2611093001:17:010:0141, 2611093001:17:010:0142, 2611093001:17:010:0143, 2611093001:17:010:0144, 2611093001:17:010:0145, 2611093001:17:010:0146. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, зокрема, на вказані земельні ділянки. Спадкоємцями за законом є сини [PERSON] - позивачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Чигиринським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03.11.2021, серії [NUMBER] та [NUMBER] та матеріалами спадкової справи. В установлений законом строк позивачі звернулися до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, але Постановою приватного нотаріуса від 30.07.2021 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені вище земельні ділянки, оскільки при оформленні спадщини з`ясувалось, що право власності на вказані земельні ділянки не було зареєстровано за життя спадкодавця. Факт належності [PERSON] вказаних вище земельних ділянок підтверджується наступними доказами, наявними у матеріалах справи. Так, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 03.09.2019, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В. за №\~1640 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] володіла на праві приватної власності земельною ділянкою з кадастровим номером 2611093001:17:010:0103, площею 0, 6502 та цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у [ADDRESS] документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, складеної ФОП [PERSON] 2020, вбачається, що 26.02.2020 [PERSON] звернулася до Приватного підприємця [PERSON] про виконання комплексу геодезичних та землевпорядних робіт по розробленню технічної документації із землеустрою щодо поділу зазначеної вище земельної ділянки на шість земельних ділянок площею: 0, 1177 га, 0, 1416 га, 0, 476 га, 0, 1157 га, 0,\~1164 га, 0, 1111 га. Відповідно, земельна ділянка з кадастровим номером 2611093001:17:010:0103, площею 0,\~6502 була поділена на шість земельних ділянок, яким були присвоєні кадастрові номери, а саме: з кадастровим номером 2611093001:17:010:0141, площею 0, 1416 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0142, площею 0, 476 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0143, площею 0, 1157 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0144, площею 0, 1177 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0145, площею 0, 1164 га, з кадастровим номером 2611093001:17:010:0146, площею 0, 1111 га, що підтверджується Технічною документацією. Інформація про вказані земельні ділянки 03.11.2021 внесена до Державного земельного кадастру та кадастрової карти України, що вбачається із Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та викопіювання кадастрової карти України (а.с. 31-66). Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастрові номери 2611093001:17:010:0141, 2611093001:17:010:0142, 2611093001:17:010:0143, 2611093001:17:010:0144, 2611093001:17:010:0145, 2611093001:17:010:0146, право власності на останніх зареєстроване за [PERSON] 13.11.2020 року, тобто після її смерті (а.с.23-28). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із статтею 1212 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене вище, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, але у зв`язку відсутністю реєстрації вказаних земельних ділянок за життя спадкодавця [PERSON] , нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, іншим шляхом оформити право власності неможливо. Пунктом 23\~Постанови\~Пленуму\~Верховного Суду\~України\~від 30.05.2008 № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved