Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом про визначення часток у спільній сумісній власності по 1/5 частки в квартирі [ADDRESS] та усунення перешкод у користуванні. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 26.11.1996р. він, позивач, з відповідачами є співвласником спільної сумісної власності - квартири [ADDRESS] . Частки є не визначені, натомість відповідно до закону, сторони мають мати рівні частки по 1/5 частці у вказаній квартирі як п"ять співвласників. Квартира складається з 2-х житлових кімнат загальною площею 53,6 кв.м., з яких житлова площа становить 28,0 кв.м. Зазначає, що відповідачі чинять йому перешкоди тим, що не дають йому, позивачу, можливості та згоди на його, позивача, проживання у вищевказаній квартирі, не погоджуються викупити у нього, позивача, його частку. Він несе витрати за оплату житлово - комунальних послуг, не дивлячись на те, що проживає у своїх батьків. Відтак, вважає, що його право як власника квартири відповідачми грубо порушується. Просить визначити між ним, позивачем, та відповідачами частки у праві спільної сумісної власності, усунути йому перешкоди у користуванні та володінні квартирою, вселити його у квартиру, та зобов"язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу № 465/25/20 на підставі ухвали про самовідвід судді Дзеньдзюри М. С. від 09.07.2021 передано для розгляду судді Кузю В.Я. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.09.2021 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.10.2021р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, представник відповідачів в черговий раз подав клопотання про відкладення розгляду справи. Зважаючи на розумні строки розгляду справи та можливість завершення розгляду справи у відсутності сторін, суд відхиляє клопотання представника відповідачів про відкладення розгляду справи. При цьому суд враховує ту обставину, що на території України введено воєнний стан у зв"язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, однак це не позбавляє сторін виконувати свої процесуальні обов"язки, зважаючи, що у вказаних умовах суд, з метою забезпечення доступу до правосуддя у тому числі й для відповідачів, здійснює судочинство у звичайному режимі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності цих осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та дослідивши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) №211321, виданого 26 листопада 1996 року Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам його сім"ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира (кімнати у квартирі спільного заселення, будинку) приватизовані згідно з Законом України "Про приватизацію житлового фонду", як це зазначено у свідоцтві. Відповідно до технічного паспорту, складеного Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, квартира знаходиться в користуванні позивача та відповідачів у справі. В матеріалах справи відсутні будь - які дані, які свідчать про те, що частки у вищевказаній квартирі є визначеними між її співвласниками. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за соєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно норм ч.1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.372 майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Аналізуючи наведені законодавчі положення можна дійти висновку, що за загальним правилом частки у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо не встановлено інше. При розгляді справи встановлено, що спірна квартира на праві спільної сумісної власності належить п"ятьом співвласникам. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Оскільки правова природа визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності лише трансформує спільну власність із сумісної в часткову, не змінюючи при цьому правового статусу об`єкта нерухомого майна, враховуючи презумпцію рівності часток у праві спільної власності та відсутності доказів про існування домовленості між співвласниками про відступлення від засад рівності, суд не вбачає перешкод для задоволення позову в частині визначення за позивачем 1/5 ідеальної частки спірної квартири. На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі». «Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права» (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Таким чином, при визначенні частки у майні за позивачем, права інших співвласників не порушуються. В матеріалах справи відстуні будь - які юридичні обгрунтування відповідачів на заперечення позовних вимог. Жодних пояснень, які б спростовували зібрані у справі докази стороною позивача, відповідачами не надано. Оскільки невизначеність розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру створює перешкоди позивачу у реалізації його майнових прав, суд вважає що позовні вимоги в частині визначення за позивачем 1/5 ідеальної частки спірної квартири обґрунтовані і підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визначення ідеальних часток в квартирі за відповідачами, оскільки самі відповідачі цього не просять. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що відповідачами позивачу чиняться перешкоди в користуванні та володінні квартирою. Суд не бере до уваги акт, долучений позивачем до позовної заяви, зважаючи на те, що такий підписаний самим позивачем. Згідно з частинами 1, 2\~статті 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~може бути\~визначено тільки\~у світлі\~конкретних обставин\~справи (рішення\~ЄСПЛ від\~18\~липня 2006\~року №\~63566/00\~«Проніна проти\~України (Pronina\~v.\~Ukraine)»,\~§ 23). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed