Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «ФК "Еліт Фінанс» на свою користь суму стягненого за виконавчим написом в розмірі 11 459 грн.12 коп.; судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2022 року, яким було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №113867, вчинений 08.06.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК "Еліт Фінанс» заборгованості в сумі 17 727 грн.08коп. Позивач зазначає, що 14.07.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №66644539. Згідно листа приватного виконавця від 20.07.2022 року в ході примусового виконання виконавчого напису з боржника на користьТОВ «ФК "Еліт Фінанс» було стягнуто суму 11 459 грн.12 коп. Позивач вважає, що ця сума підлягає поверненню як безпідставно набуте майно, відповідно до ст. 1212 ЦК України. На звернення позивача щодо врегулювання питання в добровільному порядку відповідач не реагує. В зв`язку з фактичною відмовою ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" повернути безпідставно набуті кошти за виконавчими написом, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 11 459 грн.12 коп. Відповідач ТОВ «ФК "Еліт Фінанс» у відзиві на позовну заяву, заперечуючи позовні вимоги, послався на позицію ВСУ, викладену в постанові від 12.10.2020 року у справі №206 /4592/17, яка визначає правомірність дій виконавця, направлених на виконання виконавчого документу, який на момент вчинення цих дій є дійсним. За фактичними обставинами справи на момент вчинення державним виконавцем виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого виконавець відкрив виконавче провадження та здійснив стягнення, був чинним. Отже, фактично у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів, які були стягнуті у межах виконання виконавчого документу до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідач зазначив, що судом було встановлено існування між позивачем та відповідачем договірних відносин у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування ст.1212 ЦК України. Відповідачем було обрано не заборонений Законом спосіб захисту своїх прав, які виникли із договірних відносин, однак існує окремий спосіб захисту у випадку неправомірного стягнення коштів з боржника у виконавчому провадженні, а саме - поворот виконання. Зазначеним способом захисту позивач не скористався, а відповідно, невірний спосіб захисту прав є підставою для відмови у задоволенні позову. Ухвалою судді від 23.08.2022 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання. 12.09.2022 року відповідач направив відзив на позов. 13.09.2022 року представником позивача, адвокатом Єфремовою І.І. було направлено відповідь на відзив. Представник позивача адвокат - Єфремова І.І. в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі. Відповідач "Фінансова Компанія "Еліт Фінанс" в судове засідання свого представника не направили, про день та час судового засідання були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 13.04.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду у справі № 357/15509/21 було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №113867, вчинений 08.06.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК "Еліт Фінанс» заборгованості в сумі 17 727 грн.08 коп.. Рішення набрало законної сили 19.05.2022р (а.с. 7-9). Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що 14.07.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Валявським О.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №66644539 на підставі рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно наданої приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. інформації від 25.07.2022 року, в межах виконавчого провадження №66644539, з позивача [PERSON] на користь відповідача було стягнуто грошові кошти в розмірі 11 459, 12 грн., з яких: 569,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 990,01 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 9990,01 грн.- кошти стягнуті на користь стягувача. (а.с.10). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про безпідставне набуття відповідачем грошових коштів у вказаному розмірі та необхідність їх повернення на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, у справі№ 201/6498/20 від 08 вересня 2021 року. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 11 459 грн.12 коп., що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, то отримані ТОВ «ФК "Еліт Фінанс» кошти на підставі вказаного виконавчого напису в сумі 11 459 грн.12 коп., підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Та підлягаюь до стягнення і кошти, які були стягнуті приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження №66644539 з примусового виконання виконавчого напису №113867 від 08.06.2021 року, /в сумі 569,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 990,01 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 9990,01 грн.- кошти стягнуті на користь стягувача/, оскільки саме в зв`язку з пред`явленням відповідачем даного виконавчого напису до виконання, особа понесла збитки. За таких обставин доводи відповідача про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. За таких обставин, з урахуванням того, що зазначений вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти відпала, суд вважає, що існують підстави для задоволення позову. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.01.2020р. по справі №161/17945/18, від 16.06.2020р. по справі №910/22513/17. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Щодо вимог про стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень за позовні вимоги. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 992,40 грн. - за подачу позовної заяви. (а.с.14). Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу адвоката 3500,00 грн. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.137 ЦПК України). У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим, відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьоїстатті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Суд звертає увагу на те, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. На підтвердження наданих послуг позивачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 021121 від 08.12.2021року, укладений між Адвокатським бюро «Ірини Єфремової» в особі адвоката Єфремової І.І., прибутковий касовий ордер №18 від 17.08.2022 року про надання правової допомоги на суму 2000 грн., виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 021121 від 08.12.2021року, прибутковий касовий ордер №21 від 13.09.2022 року про надання правової допомоги, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 021121 від 08.12.2021року на суму 1500 грн., остаточний розрахунок суми судових витрат із зазначенням вартості робіт. (а.с. 37-40). В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. Відповідно до вищвикладеного, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат з надання професійної правничої допомоги (3500,00грн.) підлягає до задоволення.

Outcome: approved