Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

27 липня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В., у якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6249 від 06 квітня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 306 326 грн 41 коп., таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на його користь у порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти, які утрималися з його заробітної плати починаючи з червня 2021 року; стягнути з відповідача на його користь суму судового збору 908 грн 00 коп. та 681 грн 00 грн, а також 33 000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що такий напис не підлягає виконанню з огляду на те, що оскаржуваний напис нотаріусом вчинено з порушення вимог чинного законодавства. Нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі договору, який не посвідчено нотаріально. Також нотаріус вчиняючи цей виконавчий напис не врахував строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості та не пересвідчився про наявність чи відсутність спору щодо суми заборгованості. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Від ТОВ «Вердикт Капітал» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав його необґрунтованості. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ «Вердикт Капітал» зазначив таке. Витрати в розмірі 30 000 грн 00 коп., які нібито поніс позивач на професійну правничу допомогу в суді, виступають неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, підготовка цієї справи до розгляду в суді надання консультацій та складання процесуальних документів з додатками не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. Заявлена сума в розмірі 30 000 грн 00 коп. не підтверджена належними та допустимими доказами та має суперечливий характер, а тому її розмір є завищеним та непідтвердженим дійсною затратою часу адвоката та відповідними документами, що свідчить про невідповідність понесених витрат критерію реальності, розумності, справедливості, в зв`язку з чим стягнення наведених витрат суперечить принципу розподілу таких витрат. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.01.2022 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання 14 вересня 2022 року сторони не з`явилися. Від позивача та його представника, адвоката Олексієнко В.В. надійшли заяви у яких вони просить суд провести розгляд справи без їх участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та треті особи до суду не з`явилися з невідомих суду причин. Дослідивши матеріали справи та врахувавши думку позивача про можливість розгляду справи без участі осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 06.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суму заборгованості у розмірі 306 326,41 грн. На виконання зазначеного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. від 08.07.2021 року ВП № 65907722 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (в редакції чинній станом на 08 серпня 2020 року, далі Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 34 Закону № 3425-XII нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1 статті 88 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, виконавчий напис це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таких висновків дійшов Верховним Судом у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц. Щодо переліку документів, які є підставою для вчинення виконавчого напису суд зазначає таке. Статтею 87 № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів наведено у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, якою затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Враховуючи ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року № К/800/6492/17 та № К/800/7651/17, до даних правовідносин має бути застосовано Перелік у редакції, чинній станом на 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Зі змісту доданих до матеріалів справи документів вбачається, що підставою для винесення оскаржуваного виконавчого напису є заборгованість позивача за кредитним договором №11228725000 від 11.10.2007 року, укладеним з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», від якого за договором факторингу право вимоги перейшло до ТОВ «Кредекс Фінанс», який на підставі договору факторингу відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс», яке уступило отримані права та обов`язки ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами №15-07/2020 від 15.07.2020 року. При цьому посилання на угоди, які б були посвідчені нотаріусом виконавчий напис від 06.04.2021 року не містить. Слід зазначити, що кредитний договір від 11.10.2007 року №11228725000 укладений у простій письмовій формі без посвіідчення нотаріусом, про що свідчить його копія, наявна в матеріалах справи. Відтак, оскаржуваний у цій справі виконавчий напис вчинено з порушенням Порядку. Стосовно безспірності сум які були стягнуті за виконавчим написом, що оспорюється, суд зазначає таке. Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться за період з 05 квітня 2011 року по 01 квітня 2021 року у сумі 306 326,41 грн, яка складається з: 3% відсотки річних за період з 05.04.2011 року по 01.04.2021 року в сумі 42 581,93 грн; інфляційні збитки за період з 05.04.2011 року по 01.04.2021 року в сумі 262244,48 грн та за вчинення цього виконавчого напису у сумі 1 500,00 грн. Як слідує із оскаржуваного виконавчого напису вказана заборгованість виникла за період з 05 квітня 2011 року по 01 квітня 2021 року. За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту кредитним договором №11228725000 від 11.10.2007 року укладеного між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» вбачається, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання автомобіля Nissan Tiida, який позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне майно, а саме транспортний засіб марка Nissan, модель Tiida 1.6, рік випуску 2007, колір сірий, тип ТЗ легковий седан-в, номер агрегатів:шасі [NUMBER] , двигун 1598, державний номерний знак [NUMBER] (пункти 1.4 та 2.1 цього договору). Згідно з випискою з особового рахунка № [NUMBER] , копію якого позивачем долучено до матеріалів справи, станом на 01.04.2021 року [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 11228725000 від 11.10.2007 року у розмірі 304 826,41 грн. Як зазначає позивач, що автомобіль Nissan Tiida 1.6, рік випуску 2007, колір сірий, тип ТЗ легковий седан-в, шасі [NUMBER] двигун 1598, д/н [NUMBER] , який був придбаний згідно вказаного кредитного договору і переданий в заставу банку був проданий і кошти погашені в повному обсязі приблизно в 2012 році. Відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано доказів на підтвердження існування за період з 05 квітня 2011 року по 01 квітня 2021 року заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Фінанс» у сумі 304 826,41 грн. Слід зазначити, що підстави для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] , які викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву від 13.01.2022 року не знайшли свого підтвердження. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити в повному обсязі. Виконавчий напис від 06.04.2021 року за № 6249 щодо звернення стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» з [PERSON] заборгованості в розмірі 306 326,41 грн слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦПК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на підставі оскаржуваного у цій справі виконавчого напису з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто кошти у розмірі 9 607,34 грн за липень 2021 року та 9 607,34 грн за серпень 2021 року, відповідно до звітів про здійснені відрахування та виплати за №04-1762/21 від 12.08.2021 року та №04-2065/21 від 14.09.2021 року. Зважаючи на те, що підстава набуття ТОВ «Вердикт Капітал» цих коштів перестала існувати (суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис не підлягає виконанню), відповідно до приписів частини першої статті 1212 ЦПК України, сума коштів у розмірі (9 607,34*2=19 214,68 грн) 19 214 грн 68 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За такого з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача слід стягнути кошти у розмірі 19 214 грн 68 коп. З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, відповідно до приписів частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн 00 коп. за подачу позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн 00 коп. Щодо розміру витрат на правову допомогу у розмірі 33 000 грн 00 коп, то суд знаходить слушними доводи відповідача про їх неспівмірність із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Тому відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу до 8 000 грн 00 коп.

Outcome: approved