Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить, розірвати шлюб укладений з [PERSON] та стягувати щомісячно з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку ( доходу) платника аліментів , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2005 року. У даному шлюбі у них з відповідачем народилося двоє дітей-сини [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось через вчинення фізичного та психологічного насильства. Беручи до уваги вищенаведені обставини, позивачка наголошує на тому, що категорично заперечує проти збереження шлюбу та примирення між нею та відповідачем, просить їхній шлюб розірвати. Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей, оскільки він інших осіб на утриманні немає, працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку . Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 21.07.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач в судове засідання 21.09.2022, не з`явилась, у поданій заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності , просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився,відзиву напозовну заяву не подавав, клопотання про проведення судового засідання без його участі не надходило, та не повідомив суд про причину неявки, хоча належним чином повідомлялася про дату та час розгляду справи. У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та за згодою позивача, вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 12.03.2005 , про що Київецькою сільською радою видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: сини [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.05.2009 та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.02.2013 . Відповідно до довідки виконавчого комітету Розвадівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 858 від 05.07.2022 у житловому будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статею 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. З урахуванням наведеного судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявника. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Таким чином, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, то суд зазначає наступне. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Так, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України). Відповідно до положень частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III), які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.05.2009 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.02.2013 Відповідач, як батько дітей, зобов`язаний їх утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини, створення для неї такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, покладено на обох батьків, а не на одного з них, і саме обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 142 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбачених Законом. Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормою ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку(доходу)матері,батька,яка буде стягуватися як аліменти на дитину,визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей та те, що відповідач працездатна особа, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та слід стягнути з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дітей : [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.07.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч.1ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Outcome: approved