Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

13 грудня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив визнати об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя\~ [PERSON] та\~ [PERSON] житловий\~будинок з\~надвірними будівлями\~за [ADDRESS] ,\~ в\~порядку поділу\~майна подружжя\~визнати за\~ [PERSON] право\~власності на\~1/2\~частину земельної\~ділянки по\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~3210600000:00:058:0077\~та \~на 1/2\~частину житлового\~будинку з\~надвірними будівлями\~за [ADDRESS] ,\~виділити в\~натурі [PERSON] \~із майна,\~що є\~спільною власністю\~1/2\~частину земельної\~ділянки по\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~3210600000:00:058:0077\~та на\~1/2\~частину житлового\~будинку з\~надвірними будівлями\~за [ADDRESS] , припинити спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер 3210600000:00:058:0077 та на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 739,73 грн., по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн., витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 12 500 грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 29 травня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому 26 червня 2002 року було розірвано. За час шлюбу подружжям було набуте спільне майно, а саме : 1) За договором купівлі-продажу земельна ділянка, загальною площею 0,0677 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 3210600000:00:058:0077, ринковою вартістю 348 594 грн. 07 коп.; 2) Збудовано в період шлюбу без дозвільних документів Житловий будинок під літерою ?А? загальною площею 111,3 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами літній душ під літерою ?Б?, басейн під літерою ?В?, вбиральня під літерою ?Г?, навіс під літерою ?Д?, огорожа під літерою ?N?, ринковою вартістю 1 199 352 гри. 10 коп. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати в незавершеному будівництвом житловому будинку садибного типу по [ADDRESS] , продовжував здійснювати будівництво господарських споруд: вбиральні та навісу. [PERSON] , як титульний власник земельної ділянки, за згодою позивача [PERSON] , як співвласника майна, виготовила 27 червня 2019 року технічний паспорт на збудований без дозвільних документів житловий будинок з господарськими спорудами у 2002 році та зареєструвала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації і здійснила державну реєстрацію права власності на житловий будинок 23 серпня 2019 року. Проте, 20 вересня 2019 року [PERSON] повідомила позивачу [PERSON] , що оскільки вона є титульним власником спільного майна, а шлюб між сторонами розірвано у 2002 році, то вона вимагає негайного його виселення з житлового будинку з господарськими будівлями, який є спільним майном подружжя. Отже про своє порушене право [PERSON] дізнався 20 вересня 2019 року, а тому відлік строку позовної давності при поділі майна колишнього подружжя через суд починається з моменту порушення права одного із співвласників іншим, а не датою розірвання шлюбу (ВС/КЦС, у справі № 203/304/17 від 06 листопада 2019 р.). 13 грудня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яка ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 21 грудня 2019 року дана заява була задоволена. 09 січня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 04 березня 2020 року. 13 липня 2020 року в судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про призначення у справі судову будівельно-технічну експертизу, яке ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. було задоволено. 05 січня 2021 року до Броварського міськрайонного суду Київської області від ТОВ ?Український центр судових експертиз? надійшов висновок експерта №2-21/12 від 21.12.2020 року, в якому зазначено, що поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] без відступу від ідеальних часток співвласників в частках Ѕ та Ѕ не можливо та запропоновано 4 варіанти поділу даного будинку. 13 січня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. поновлено підготовче судове засідання та призначено до розгляду. 15 червня 2021 року від представника позивача надійшла до суду заява про вибір варіанту розподілу, а саме просить здійснити виділ частки із майна, що перебуває у власності за 1 варіантом розподілу, виділивши [PERSON] приміщення як співвласнику: 1-І гараж; 1-1 веранду площею 3,1 кв.м; 1-2 комоду площею 6,3 кв.м; 1-3 кухню площею 31,3 кв.м; басейн В, хвіртка N, огорожа (з/б плити) N. 15 червня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 21 червня 2022 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про стягнення судових витрат із [PERSON] по сплаті судового збору у розмірі 7 739,73 грн., по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн., витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 12 500 грн., витрат по оплаті експертизи в розмірі 24\~700,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, позов просила задовольнити, при вирішенні поділу будинку просила взяти до уваги 1 варіант поділу. Відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову та поділу будинку заперечувала. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі а виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29 травня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому 26 червня 2002 року було розірвано. За час шлюбу згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.09.1997 року, зареєстрованого в реєстрі № 2.2226 [PERSON] була придбана земельна ділянка, загальною площею 0,0677 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 3210600000:00:058:0077. Спірний будинок відповідно до технічного паспорту введений в експлуатацію 27 червня 2019 року, інвентаризаційна справа № 5903, тобто через сімнадцять років після розірвання шлюбу. Із вказаного технічного паспорту вбачається, що житловий будинок із прибудовою був побудований у 2002 році, літній душ та басейн у 1998 році, а вбиральня, навіс у 2006 році. Будь яких доказів про участь у будівництві будинку та прибудови та за який період було здійснено будівництво позивачем до суду не надано. Згідно ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2020 року у справі була призначена будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза. Згідно висновку експерта за результатами проведення експертизи від 21 грудня 2020 року за № 2-21/12 зазначено, що поділити житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~і спорудами\~ [ADDRESS] без\~відступу від\~ідеальних часток\~співвласників в\~частках 1/2\~та 1/2\~не можливо.Варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] з незначним відступом ідеальних часток співвласників з розрахунком компенсацій у зв`язку з відхиленням від ідеальних часток співвласників, описано в дослідницькій тині висновку (див. таблиці №№ 32, 33) та зображено на схемах у додатках №№ 3-4 до висновку. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до частин першої та другої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За загальними правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Із огляду на вищенаведене та враховуючи письмові докази у справі, надані пояснення і заперечення, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність доказами обставин наведених у позові, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати та судовий збір стягненню із відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed