Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа : служба у справах дітей Іршавської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів. Обгрунтовуючи позов зазначила, що шлюб між сторонами зареєстрований 04 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іршавського райуправління юстиції, актовий запис № 83, на тій підставі, що спільне життя між ними не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя. Відповідач систематично синить насилля в сім`ї (морально та фізично принижує її), часто вживає спиртні напої, в присутності дітей вчиняє сварки, нищить майно, протягом багатьох років позивач не зверталася до поліції з цього приводу, останнім часом відповідач втратив контроль над собою, насилля з його боку не припиняється, сварки виникають постійно, коли відповідач знаходиться вдома. Подальше спільне життя з відповідачем як подружжя і збереження сім`ї вважає неможливим, а тому на підставі ст.ст. 105, 110 СК України просить шлюб розірвати. Просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з нею. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на повному утриманні матері. Відповідач на території України не працює, і не має доходу, виїжджає на заробітки за кордон, однак коштів на утримання дітей не дає, отримує достойну заробітну плату, розмір заробітної плати та місце його роботи позивачу не відоме. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, матеріальної допомоги не надає, офіційно не працевлаштований, виїжджає за кордон на заробітки, де отримує нерегулярний мінливий дохід, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 4000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 12.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22 червня 2022 року закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Іршавської міської ради Закарпатської області. Позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Сковородько І.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з мотивів, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи : органу опіки та піклування Іршавської міської ради Закарпатської області Рендзей О.І. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, просить суд справу розглядати в її відсутність, підтримала висновок органу опіки і піклування Іршавської міської ради від 29.04.2022 року № 01-28/934. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача адвоката Сковородько І.Ф., дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 04 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іршавського райуправління юстиції, актовий запис № 83, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Іршавського райуправління юстиції 04 жовтня 2003 року (а.с. 6). Від спільного проживання сторони мають трьох дітей : сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області 08.06.2005 року ( а.с. 12); дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Іршавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 28.07.2021 року ( а.с. 13); дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області ( а.с. 11). В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Відповідач на території України офіційно не працює, і не має доходу, виїжджає на заробітки за кордон. Відповідач має нерегулярний, мінливий заробіток. Добровільної домовленості про сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В позовній заяві позивач зазначила, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різних поглядів на життя. Вказує, що шлюбні стосунки припиненні. Примирення вважає неможливим, оскільки сімейні відносини припинені остаточно. З огляду на викладене, суд вважає, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, і подальше збереження його суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, тому позов в даній частиніпідлягає задоволенню. Відповідно до ст. 29 ч.4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Іршавської міської ради Хустського району Закарпатської області № 339 від 23.02.2022 року ( а.с. 15). Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст.141 СК України сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 та ч. 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Іршавської міської ради № 01-28/934 від 29.04.2022 року про доцільність проживання дитини ( а.с. 14) встановлено, що згідно проведеного службою у справах дітей Іршавської міської ради обстеження матеріально-побутових умов сім`ї громадянки [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , від 12.01.2022 року з`ясовано, що діти проживають разом з матір`ю за даною адресою. Умови проживання хороші, неповнолітні забезпечені всім необхідним для нормального проживання, виховання та розвитку. Мати дітей за місцем проживання характеризується позитивно, матеріально забезпечена, займається підприємницькою діяльністю. Під час розмови з дітьми з`ясовано, що вони бажають проживати разом з матір`ю за вказаною адресою. Враховуючи зазначені обставини орган опіки та піклування Іршавської міської ради вважає за доцільне проживання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Отже позивачем доведено, що нею створені належні умови для проживання та виховання дітей. Відповідно до п.18 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи наведене відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України суд вважає визначити місце проживання неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 12 даного Закону передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень. Відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, з урахуванням всіх обставин справи, беручи до уваги те, що на даний час діти поживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, відповідач офіційно не працевлаштований, виїжджає на заробітки, доказів про розмір отриманих доходів за кордоном до суду не додано, однак відповідач є молодою працездатною особою, враховуючи розумний розмір витрат на харчування, одяг та загальний розвиток дітей, суд вважає, що з відповідача слід стягувати по 2200 гривень аліментів на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 992,40 гривень. Пунктом 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що у справі позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial