Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

17 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронний холдінг-Славутич", мотивуючи позов тим, що з 01.01.2020 р. по 14.05.2021 р. позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ-СЛАВУТИЧ». Під час виконання трудових обов`язків 10 січня 2021 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого отримано тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої великогомілкового кістки. По даному факту проведено розслідування нещасного випадку, за результатами якого складено Акт розслідування нещасного випадку форми Н-1/П (надалі Акт) від 10 січня 2021 року, комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. В результаті нещасного випадку мені встановлено 65 % втрати професійної працездатності, непрацездатний на період активного лікування. В зв`язку з отриманими ушкодженнями, позивач був звільнений з роботи за станом роботи, і тепер не може працювати. Змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування. Тривалий процес лікування позбавляє позивача вести повноцінний спосіб життя, він не може ходити, постійно відчуває фізичні страждання та біль, втратив працездатність в молодому віці, і ці негативні зміни у його житті є незворотними. Через отриману травму позивач не має можливості приділити належну увагу своїй хворій матері. Підприємство крім виплати заробітної виплати, лікарняного, нічого не відшкодувало. Просить стягнути з відповідача на свою користь відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 100000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. 04 серпня 2021 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає наступне: відповідно наказу №30 від 28.12.2019 року Позивач був прийнятий на роботу до Відповідача. Згідно затвердженого графіку виходу працівників, 10.01.2021 року о 07:00 год. позивач прибув на роботу до шахти «Благодатна» ВСП «Шахтоуправління ім.Героїв Космосу». Вказує, що відповідачем забезпечено безпечність робочого місця (з механізмами та обладнаннями Позивач не працював), забезпечено відсутність загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів (по прибуттю Позивач в санітарно-побутовій кімнаті переодягнувся у спеціальний одяг, спецвзуття «берці», отримав додаткові засоби індивідуального захисту: сигнальний жилет, каску захисну). Ситуація, яка мала місце, а саме особиста необережність працівника (падіння через спосіб пересування без відсутності фізичних факторів навколишнього середовища) відноситься до категорії поза межами «обґрунтованого практично можливого» впливу роботодавця. Окрім забезпечення ЗІЗ перед початком виконання службових обов`язків особовому складу (в т.ч. і позивачу) уповноваженими працівниками відповідача проведено інструктаж щодо дотримання вимог трудових обов`язків, інструкцій з охорони праці та заходів особистої безпеки, про що свідчить запис в книзі нарядів відповідача шахти «Благодатна», та здійснений позивачем власноручний підпис», і лише після цього позивач приступив до роботи. Робоче місце цілковито відповідало ознакам «безпечне для життя і здоров`я». Виконувані роботи не відносяться до «робіт з підвищеною небезпекою та зі шкідливими умовами праці» (відповідне зафіксовано і у Акті розслідування нещасного випадку форми Н-1/П). Ухвалою суду від 29.06.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.09.2021 року витребувано докази. Ухвалою суду від 24.05.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, підтримала доводи відзиву, просила врахувати вину позивача та ступінь втрати працездатності - 30 %, ІІІ групу інвалідності позивача. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 01.01.2020 року був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронний холдінг-Славутич" охоронником відділу з охорони ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в порядку переведення з ТОВ «Охорони-Холдінг», 14.05.2021 року звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з частиною другою статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних\~втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). У частині першій статті 1167 ЦК України визначено що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. На підставі Акту розслідування нещасного випадку, що стався 10.01.2021 року о 23 год. 00 хв., форма Н-1/П від 18.01.2021 року, згідно висновку комісії зі спеціального розслідування, вивчивши, матеріали розслідування, оглянувши місце, де стався нещасний випадок, опитавши особу, причетну до нещасного випадку, розглянувши «Висновок про важкість виробничих травм» Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради № 4 від 13.01.2021р. та на підставі підпункту 1 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019р. № 337, комісія прийняла рішення: Нещасний випадок, який стався з охоронником відділу з охорони ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГСЛАВУТИЧ» [PERSON] одноголосно визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Згідно Акту розслідування нещасного випадку, що стався 10.01.2021 року о 23 год. 00 хв., форма Н-1/П від 18.01.2021 року, [PERSON] - охоронник відділу з охорони ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ - СЛАВУТИЧ» - порушив в частині невиконання вимог п. 1.4.3. «Інструкція № 32/19 з охорони праці дії охоронника,\~старшого охоронника,\~контролера на\~контрольно -\~пропускному пункті,\~начальника команди,\~начальника зміни,\~помічника начальника\~зміни»,\~затвердженої наказом\~директора ТОВ\~«ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ\~ СЛАВУТИЧ»\~26\~грудня 2019\~року №\~2,\~а саме:\~«Під час\~роботи у\~тому числі\~знаходячись на\~території підприємства\~бути уважним,\~дбати про\~особисту безпеку\~і здоров`я,\~а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей». Зазначений акт оспорений не був. Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №061661 від 06.05.2021 року, виданої Міжрайонною Павлоградською МСЕК, [PERSON] , встановлена друга група інвалідності, 65 % втрати професійної працездатності. Дата переогляду 01.06.2022 року. Актом огляду медико-соціальною експертною комісією №703 від 22.06.2022 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності до 01.06.2023 р. внаслідок трудового каліцтва, ступінь втрати професійної працездатності - 30%. Суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГСЛАВУТИЧ» обов`язку по відшкодуванню позивачу внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди з підстав, визначених статтею 1167 ЦК України. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд, враховуючи матеріали справи, вважає доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує факт наявності вини позивача у настанні нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості й тяжкість, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості. Винні дії [PERSON] не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії мають бути враховані при визначенні розміру моральної шкоди, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я, вину позивача у настанні нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача, що сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, враховує обставини, які вимагають в подальшому докладання зусиль для організації життя та відновлення нормального психоемоційного стану, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (26000 грн станом на 01.01.2022 року). Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з урахуванням утримання податку та обов`язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 500 грн.

Outcome: partial