Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 82948,15 гривень, на виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року по справі № 7/17-2087-2011. У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, від позивачки надійшла заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутність. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає, що у зв`язку з неявкою сторін по справі, справу слід розглянути на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч.ч. 1, 2 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між [PERSON] та КС «Перше кредитне товариство» 23.06.2008 року укладений договір №ЛВ-1/0116/08/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) в розмірі 12000 гривень строком на 12 місяців, зі сплатою 20% річних за користування коштами. Дані обставини встановлені рішенням Галицького районного суду м. Львова (справа 2-1423/2010 рік). Також, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02.03.2010 року було стягнуто з Кредитної Спілки «Перше кредитне товариство» на користь [PERSON] 89\~756,48 гривень. 31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі № 7/17-2087-2011 про визнання кредитної спілки Перша кредитне товариство банкрутом. 05 березня 2013 року судом затверджено реєстр кредиторів кредитної спілки, відповідно до якого вимоги позивача віднесені до четвертої черги кредиторів. 05 квітня 2016 року Господарським судом винесено ухвалу про припинення провадження у справі та затверджено мирову угоду з кредиторами - вкладниками, згідно умов якого сплата заборгованості відстрочується на один рік від моменту затвердження мирової угоди та сплачується після закінчення цього строку, відповідно до графіку сплати заборгованості. Так, судом встановлено, що зобов`язання КС «Перше кредитне товариство» перед позивачем, які виникли на підставі наявних у справі договорів є такими, що припинилися в силу положень\~Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»\~(в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 02 жовтня 2012 року), а саме - вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Крім того, ухвалою Господарського суду Одеської області від 31 травня 2011 року порушено провадження у справі № 7/17-2087-2011 про визнання КС «Перше кредитне товариство» банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів КС «Перше кредитне товариство» та боржником в особі арбітражного керуючого у справі № 7/17-2087-2011 за заявою кредитора до боржника КС «Перше кредитне товариство», про визнання банкрутом, та припинено провадження у справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство». Зазначена ухвала є чинною. Станом на момент подачі позовної заяви до суду, мирова угода сторонами не виконана. Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язується припиняється виконанням проведеним належним чином. Статтями 525, 526 ЦК України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Мирова угода у розумінні змісту ст.ст. 202, 203 ЦК України за своєю правовою природою є правочином, а, отже, і підставою виникнення прав та обов`язків для сторін, що її уклали, і згідно зі ст. 629 ЦК України підлягає обов`язковому виконанню. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 р. у справі N 916/661/20 викладено правову позицію, що мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення. При цьому, мирова угода за своєю правовою природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду (постанова у справі №910/4134/17 від 13.04.2018). Водночас, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-274цс15. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст.ст. 124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed