Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

у травні 2022 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він сплатив на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] кошти у загальній сумі 322 809,00 грн., проте між сторонами не були укладені договори на туристичне обслуговування в електронній або письмовій формі, що, на думку позивача, виключає підстави для правомірного набуття коштами. Позивач зазначає, що 08 листопада 2021 р. ФОП [PERSON] частково здійснила повернення грошових коштів у сумі 100 162,00 грн., а решту грошових коштів відповідач відмовляється повертати в добровільному порядку. За таких підстав, позивач просить стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] 222 647,00 грн. безпідставно набутих коштів, 8 353,43 грн. 3 % річних, 30 814,41 грн. індексу інфляції за час прострочення з 21.04.2021р. по 07.10.2021р. та з 09.10.2021р. по 06.05.2022р., а також судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 30) Відповідач ФОП [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд встановив наступне. [PERSON] сплатив на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] кошти у загальній сумі 322 809,00 грн., що підтверджується розрахунковими квитанціями для готівкових розрахунків № К226/200131-6 від 31.01.2020р. на суму 29 326,00 грн., № К226/200128-2 від 06.02.2020р. на суму 49 000,00 грн., № К226/200128-2 від 07.02.2020р. на суму 36 748,00 грн., № К226/200210-1 від 10.02.2020р. на суму 49 000,00 грн., № К226/200210-1 від 11.02.2020р. на суму 49 000,00 грн., № К226/200210-1 від 12.02.2020р. на суму 6 845,00 грн., № К226/200213-1 від 13.02.2020р. на суму 49 000,00 грн., № К226/200213-1 від 13.02.2020р. на суму 49 000,00 грн. та № К226/200210-1 від 13.02.2020р. на суму 4 890,00 грн. (а.с. 16 - 20) З наданих позивачем платіжних документів вбачається, що підставою для внесення ним грошових коштів був договір на туристичне обслуговування № К226/200131-6 від 31.01.2020р. 09.04.2021 р. [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] з вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 322 809,00 грн. (а.с. 12) 08.10.2021 р. ФОП [PERSON] частково здійснила повернення грошових коштів у розмірі 100 162,00 грн. (а.с. 21) Правовими підставами позовних вимог, позивачем визначено положення ст. 1212 ЦК України. Проте суд не погоджується з доводами позивача про безпідставність набуття коштами та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У ч.1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, чч.1, 2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 3.06.2015 у справі №6-100цс15, постанові №367/6344/16ц від 05.12.2018 . Судом встановлено, що оспорювані грошові кошти в сумі 322 809,00 грн. отримані відповідачем на виконання умов договору на туристичне обслуговування № К226/200131-6 від 31.01.2020 р., який на час вирішення спору є правомірним в розумінні ст. 204 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що ці грошові кошти набуті підставно за договором на туристичне обслуговування, а тому порушені права позивача в обраний ним спосіб відповідно до ст. 1212 ЦК України захисту не підлягають. Отже договірний характер правовідносин, що існували між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат є похідними від основних (стягнення безпідставно отриманих коштів), а тому також не підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed