Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

14 квітня 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ГУНП у Волинській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Позов обґрунтовує тим, що постановою старшого дільничного офіцера поліції ВП №1 Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Дороша О.С. серії ГАВ №092986 від 31 серпня 2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. Однак рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01 лютого 2022 року, вказана постанова була скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. У вищевказаному рішенні суд зазначив, що притягнення його до адміністративної відповідальності є необгрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи. Відтак необґрунтоване притягнення до адміністративної відповідальності завдало йому моральної шкоди у вигляді душевних переживань, а також приниженні його честі та гідності і ділової репутації. Упродовж п`яти місяців у нього виникали труднощі у спілкуванні з колегами та односельцями, оскільки обставини викладені у постанові висвітлювалися в засобах масової інформації. З наведених підстав просить суд стягнути з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 31 000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. витрат понесених ним на професійну правничу допомогу адвоката. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, від його представника - адвоката Соколова М.В. надійшла письмова заява, в якій останній просив розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав, просив його задоволити (а.с.74). Представник ГУНП у Волинській області Забожчук О. подала до суду відзив, в якому заперечила щодо вимог позивача. Зазначила, що [PERSON] не був засуджений та не притягався до кримінальної відповідальності і відносно нього не був застосований запобіжний захід або адміністративне стягнення у виді арешту чи виправних робіт. Більше того, ні позивач, ні його представник не довели, що внаслідок скасування постанови про притягнення до відповідальності та закриття провадження у адміністративній справі, а також внаслідок неправомірних дій працівників поліції, позивач поніс душевні страждання, які призвели до порушення його нормального життєвого ритму. Жодних доказів які б прямо чи опосередковано підтвердили заподіяння відповідачем сильних душевних страждань позивачу, надано не було. Відсутні також докази звернення позивача в медичні установи (відповідних спеціалістів) за допомогою з приводу душевних страждань перенесених ним. Також зазначає, що інформація, яка висвітлена інтернет виданням "Буг" знаходиться у відкритому доступі у мережі Інтернет, а тому не може слугувати фактом спричинення моральної шкоди відповідачем. Вважає завищеною та необгрунтованою суму заявленої немайнової шкоди та понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката (а.с.48-50). Представник відповідача ДКСУ в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомленявся належним чином (а.с.72-73), відзиву на позов не подав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою серії ГАВ №092986 від 31 серпня 2021 року старшого дільничного офіцера поліції ВП №1 Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Дороша О.С., позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн У вищевказаній постанові інспектор поліції заафіксовав, що 12 серпня 2021 року о 21 год. 50 хв. [PERSON] , перебуваючи в м. Нововолинську, здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції з телефону за № [NUMBER] та повідомив, що з вантажного автомобіля марки "Вольво" викрадено запасне колесо. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01 лютого 2022 року вказана постанова була скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито (а.с.8-13). Надаючи правову оцінку фактичним правовідносинам які склалися між сторонами, суд встановив, що інформація надана позивачем не була для нього завідомо неправдивою, а відповідач ГУНП у Волинській області, в свою чергу не надав суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови та дотримання строків розгляду справи, передбачених ч.1 ст.277 КУпАП. Жодних неправомірних дій зі сторони працівників поліції, судом встановлено не було. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині шостій статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. В свою чергу, частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З аналізу вищенаведених положень цивільного та цивільно-процесуального законодавства слідує, що тягар доказування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), окрім вини, лежить саме на потерпілій особі, яка має належними та допустимими доказами довести суду: 1) факт наявності шкоди; 2) протиправність діяння (дії чи бездіяльності) особи, яка завдала шкоди; 3) причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправним діянням особи, яка завдала шкоди. В свою чергу, враховуючи наявний у цивільному законодавстві принцип презумпції вини завдавача шкоди, відповідач повинен довести суду відсутність своєї вини у скоєному адміністративному правопорушенні. Для доведення чи спростування цих обставин чинним цивільним процесуальним законодавством сторонам надані дієві процесуальні механізми, як то витребування доказів (ст.84 ЦПК України), призначення судової експертизи судом (ст.103 ЦПК України) чи на замовлення учасників справи (ст.106 ЦПК України). В випадку, який розглядається судом, позивач не довів належним та допустимими доказами наявність основного елементу складу цивільного правопорушення (делікту), а саме наявність шкоди у вигляді пережитих ним душевних переживань, а також приниженні відповідачем честі і гідності, про які він зазначає у позові. Відсутні будь-які докази того, що позивач зверався в медичні установи (відповідних спеціалістів) за допомогою з приводу душевних страждань перенесених ним внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності. Із матеріалів справи слідує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача було закрито. Покарання у виді штрафу позивач не поніс, тобто шкода майнового характеру йому спричинена не була, а права та законні інтереси позивача були повністю відновлені судом. Також суд погоджується з думкою представника відповідача, стосовно того, що інформація з інтернет видання "БУГ" висвічує сам факт притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та подання ним позову до суду, тобто знаходиться у відкритому доступі у мережі Інтернет, містить оціночні судженння щодо дій [PERSON] і сама по собі не може бути доказом спричинення сильних душевних страждань позивачу. Також, суд наголошує, що кожна особа має право на захист особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації шляхом подачі позову до того хто поширює таку інформацію. Відтак, з врахуванням обставин справи та долучених сторонами доказів, суд позбавлений можливості дійти висновку, що позивач пережив значні душевні переживання у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності, а тому у задоволенні позову суд відмовляє повністю Крім того позивачем заявлено вимогу про стягнення з Державної казначейської служби України понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. і оскільки суд відмовлає в задоволенні позову, то відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторону позивача.

Outcome: dismissed