Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] (далі по тесту позивачі) звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/16 обов`язкової частки в розмірі 69 225 грн., на кожного. Обґрунтовуючи свої вимоги посилаються на те, що [PERSON] є рідною матір`ю, а [PERSON] - рідною сестрою [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про переміну прізвища, імені по батькові та свідоцтвом про його смерть, рішенням суду про розірвання шлюбу. На день смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складалась з 1/3 частини кв. [ADDRESS] (яка належала [PERSON] та її дітям - [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по 1/3 частині), та Ѕ частини в кв. [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом стали: батько [PERSON] , мати [PERSON] , дружина [PERSON] , донька [PERSON] . Всі спадкоємці першої черги за законом спадщину прийняли, проте право на спадкування 1/3 частини кв. [ADDRESS] за заповітом набула тільки дружина померлого - [PERSON] . Повнолітні непрацездатні батьки та малолітня донька [PERSON] набули право лише на обов`язкову частку у спадщині (1/24) у відповідності до положення ч.1 ст.1241 ЦК України. Що стосується спадкування 1/2 частини в кв. [ADDRESS] , то вказана квартира була набута під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , зареєстрована на ім`я дружини померлого [PERSON] - [PERSON] і відповідно до положень ст.ст.60,70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках - по 1/2 частці дружини та чоловіка, проте на день смерті [PERSON] ним, як подружжям, не було отримане Свідоцтво про право власності на належну йому 1/2 частку вказаної квартири. У зв`язку з чим державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальною контори Щербенко О.В. винесено постанову про відмову [PERSON] та [PERSON] , як непрацездатним батькам, у видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадковій кв. [ADDRESS] . [PERSON] , як законний представник своєї малолітньої доньки [PERSON] , із заявою про видачу на ім`я дитини Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадковій кв. [ADDRESS] до державного нотаріуса Щербенко О.В. не зверталась. Розмір обов`язкової частки непрацездатних батьків та малолітньої дитини у спадковій частині кв. [ADDRESS] складає 1/16 (1/2 + 5/16 +1/16 +1/16 + 1/16 = 1). [INFO] помер батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті на належну йому 1/24 частку кв. [ADDRESS] та 1/16 частку кв. [ADDRESS] також відкрилась спадщина. Спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом після смерті [PERSON] стала [PERSON] . На належну [PERSON] 1/24 частку кв. [ADDRESS] [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом. Що стосується спадкування обов`язкової частки (1/16), що належала батькові [PERSON] в кв. [ADDRESS] , то приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. їй також відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину з тієї ж самої підстави, що було відмовлено державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальною контори Щербенко О.В. - [PERSON] , а саме за відсутності правовстановчих документів на спадкову квартиру на ім`я [PERSON] . Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання права власності на обов`язкову частку (1/16 ) в кв. [ADDRESS] (справа № 754/2920/21), проте під час проведення підготовчого провадження стало відомо, що [PERSON] до вирішення спору в суді вказану квартиру продала [PERSON] . Оскільки з відчуженням спадкової квартири змінилися предмет та підстава позову, за заявою [PERSON] її позов про визнання права власності на обов`язкову частку в квартирі було залишено без розгляду. Тому за викладених обставин [PERSON] та [PERSON] звернулися до Деснянського районного суду м.Києва з іншим позовом, а саме про стягнення грошової компенсації вартості обов`язкової частки у спадковій квартирі. Щодо спадкування 1/2 частини в кв. [ADDRESS] , як об"єкта спільної сумісної власності подружжя, зазначають, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 24 листопада 2010 року. 23 липня 2013 року, в період шлюбу, на ім`я [PERSON] була придбана та зареєстрована кв. [ADDRESS] . Вартість придбаної квартири - 393.300 грн. [INFO] [PERSON] помер. Посилаючись на норми ст.ст. 57, 60, 69-70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не встановлено обставин щодо придбання майна в особисту власність. Зазначені норми закону свідчать про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об"єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідач [PERSON] не надала суду належного та допустимого доказу про наявність в неї особистих коштів в розмірі 393,300 грн., та що саме за ці особисті кошти нею була набута під час шлюбу кв. [ADDRESS] . Щодо вимоги [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості обов`язкової частки у спадщині, що належала її батьку [PERSON] , зазначають те, що після смерті [PERSON] спадкоємцем обов`язкової частки у його спадщині у став, зокрема, його непрацездатний батько [PERSON] . Спадковими стали: 1/3 частина кв. [ADDRESS] та Ѕ частина кв. [ADDRESS] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого сина. На 1/24 частину (обов`язкової частки) кв. [ADDRESS] отримав Свідоцтво про право власності на спадщину за законом. На 1/16 частину (обов`язкової частки) кв. [ADDRESS] у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом нотаріусом йому було відмовлено в зв`язку з тим, що ця квартира зареєстрована не на померлого, а на його дружину [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті на належну йому 1/24 частину кв. [ADDRESS] та 1/16 частину кв. [ADDRESS] також відкрилась спадщина. Спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом після смерті [PERSON] стала [PERSON] , донька померлого, що спадщину прийняла. Інші до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не зверталися, тому в позові зазначено, що лише [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом після смерті свого батька [PERSON] . На належну [PERSON] 1/24 частину обов`язкової частки кв. [ADDRESS] [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину з законом. На 1/16 частину (обов`язкової частки ) кв. [ADDRESS] у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом нотаріусом [PERSON] також було відмовлено в зв`язку з тим, що ця квартира не була зареєстрована на померлу особу, а на дружину його сина - [PERSON] . [PERSON] , як вже зазначалось, помер після прийняття ним спадщини. Тому на [PERSON] не поширюється положення спадкової трансмісії відповідно до положення ч.1 ст.1276 ЦК України про те, що вона не може бути спадкоємцем обов`язкової частки у спадщині після смерті свого батька [PERSON] . В даному випадку до [PERSON] перейшло не право на прийняття спадщини, а виникло право на спадкування згідно положень ст.ст. 1216-1218,1222,1223 ЦК України. В тексті позовної заяви помилково пропущена заперечна частка "не", що і призвело до неправильного тлумачення обгрунтування [PERSON] щодо неї положення ч.1 ст. 1276 ЦК України, про що також зазначав представник позивачів у своїх поясненнях письмових. Щодо вимоги [PERSON] , та [PERSON] , про стягнення грошової компенсації вартості 1/16 обов`язкових часток в розмірі 69,225 грн. у спадщині в кв. [ADDRESS] , зазначають що після смерті [PERSON] , до визнання за ними в судовому порядку права власності на обов`язкову частку (1/16) в кв. [ADDRESS] , [PERSON] вказану квартиру продала [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською О.В. від 12.02.2021 за реєстром № 189. Відповідно до п.4 вказаного Договору куплі-продажі квартири [PERSON] продала кв. [ADDRESS] [PERSON] за 1.107.600 грн. Вартість 1/16 частки цієї квартири відповідно до Договору її купівлі-продажу складає 69.225 грн. ( 1.107.600 : 16 = 69.225 ). Просять врахувати вищевикладене. Судом вчинені наступні процесуальні дії. 17 серпня 2021 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 11 січня 2022 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. постановлено витребувати у нотаріальних конторах спадкові справи, а саме у п`ятнадцятій київській державній нотаріальній конторі належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та у Миргородському районному нотаріального округу Полтавської області належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач скористався правом надання відзиву (а.с.39), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи про те, що позивачі сталять питання щодо спадкування чвстки (стягнення грошової компенсації) з майна, яке належало на день смерті [PERSON] , як частка у спільній сумнісній воасності подружжя, а саме Ѕ частина кв. [ADDRESS] , проте дане майно ніколи не належало [PERSON] та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 23.07.2013 приватним нотаріусом посвідчено договір купівлі - продажу зазначеної квартири та зареєстровано право приватної власності за [PERSON] . Посиалаючись на ст. 57 СК України щодо особистої приватної власності, зазначає про те, що визнаючи право спільної сумісної власноті подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тому сам по собі факи придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Квартира по [ADDRESS] була придбана відповідачем за власні кошти, а отже була особистою власністю [PERSON] . Даний факт підтверджується тим, що квартира була повністю оформлена на відповідача. Позивачі надали квартирі статус спільної сумісної власності подружжя виключно на підставі дати набуття у власність, не з`ясувавши джерела її придбання. Будь - яких належних доказів того, що квартира є спільним сумісним майном подружжя, позивачами не надано. Очевидним є те, що позивачі звернулися до судуз безпідставними вимогами, які не доведені належними, допуститимими, достовірними, достатніми доказами та суперечать нормам чинного законодавства. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник [PERSON] підтримали вимоги позову. Представник відповідача - адвокат Капля О.М. в судовому засіданні позов не визнає, посилаючись на викладене у відзиві та у письмових поясненнях-запереченнях. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього кодексу, тобто тягар доказування покладається на сторін цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є рідною матір"ю [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . На день смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складалась із 1/3 частини кв. [ADDRESS] та 1/2 частини в кв. [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом стали: -батько [PERSON] , [INFO] ; - мати [PERSON] , [INFO] ; - дружина [PERSON] , [INFO] ; - донька [PERSON] , [INFO] . Всі спадкоємці першої черги за законом спадщину прийняли. Проте право на спадкування 1/3 частини кв. [ADDRESS] за заповітом набула тільки дружина померлого - [PERSON] . Повнолітні непрацездатні батьки та малолітня донька [PERSON] набули право лише на обов`язкову частку у спадщині (1/24) у відповідності до положення ч.1 ст.1241 ЦК України. Що стосується спадкування 1/2 частини в кв. [ADDRESS] . Вказана квартира була набута та зареєстрована 23 липня 2013 року на ім`я дружини померлого [PERSON] - [PERSON] . Квартира була набута під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] ( [INFO] ) і відповідно до положень ст.ст.60,70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках - по 1/2 частці дружини та чоловіка. Проте на день смерті [PERSON] ним, як подружжям, не було отримане Свідоцтво про право власності на належну йому 1/2 частку вказаної квартири. У зв`язку з чим державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальною контори Щербенко О.В. винесено постанову про відмову [PERSON] та [PERSON] , як непрацездатним батькам, у видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадковій кв. [ADDRESS] . [PERSON] , як законний представник своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , із заявою про видачу на ім`я дитини Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадковій кв. [ADDRESS] до державного нотаріуса Щербенко О.В. не зверталась. Розмір обов`язкової частки непрацездатних батьків та малолітньої дитини у спадковій частині кв. [ADDRESS] складає 1/16. (1/2 + 5/16 +1/16 +1/16 + 1/16 - 1). [INFO] помер батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті на належну йому 1/24 частку кв. [ADDRESS] та 1/16 частку кв. [ADDRESS] також відкрилась спадщина. Спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом після смерті [PERSON] стала [PERSON] . На належну [PERSON] 1/24 частку кв. [ADDRESS] [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом. Що стосується спадкування обов`язкової частки (1/16), що належала батькові [PERSON] в кв. [ADDRESS] , то приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. їй також відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом з тієї ж самої підстави, що було відмовлено державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальною контори Щербенко О.В. - [PERSON] , а саме за відсутності правовстановчих документів на спадкову квартиру на ім`я [PERSON] . Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання права власності на обов`язкову частку (1/16 ) в кв. [ADDRESS] (справа № 754/2920/21). Проте під час проведення підготовчого провадження [PERSON] стало відомо, що [PERSON] до вирішення спору в суді вказану квартиру продала [PERSON] . Оскільки з відчуженням спадкової квартири змінилися предмет та підстава позову, за заявою [PERSON] її позов про визнання права власності на обов`язкову частку в квартирі було залишено без розгляду. Тому за викладених обставин [PERSON] та [PERSON] звернулися до Деснянського районного суду м.Києва з іншим позовом, а саме про стягнення грошової компенсації вартості обов`язкової частки у спадковій квартирі. Щодо спадкування 1/2 частини в кв. [ADDRESS] , як об"єкта спільної сумісної власності подружжя, суд зазначає наступне. Встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 24 листопада 2010 року. 23 липня 2013 року, в період їхнього шлюбу, на ім`Я [PERSON] була придбана та зареєстрована кв. [ADDRESS] . Вартість придбаної квартири - 393.300 грн. [INFO] [PERSON] помер. Що стосується тверджень відповідача, що вказана квартира не є об"єктом спільної сумісної власності подружжя і не є об"єктом успадкування її 1/2 частини, оскільки була придбана [PERSON] за власні кошти, суд зазначає наступне. Обгрунтування представником [PERSON] вказаної обставини, що квартира по [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] , зведені у відзиві на позовну заяву до трьох положень: -квартира по [ADDRESS] була оформлена тільки на [PERSON] , а не 1/2 частина на [PERSON] та 1/2 частина на [PERSON] ; - за життя [PERSON] не піднімав питання щодо поділу між подружжям цієї квартири; - будь-яких належних та допустимих доказів того, що квартира по [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] позивачами не надано. Проте ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України. Ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1/ майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2/ майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3/ майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом ст.ст.69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об"єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (справа № 372/504/17, провадження № 14-325цс18) та Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року (справа № 725/1776/18, провадження № 61-7911 св 19). Тобто, обгрунтування представником відповідача [PERSON] позиції у відзиві про те, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об"єктів права спільної сумісної власності подружжя, про те, що [PERSON] звільняється від тягара доказування про спростування набуття нею та [PERSON] кв. 39 як спільного сумісного майна подружжя, про те, що тягар доказування належності кв. [ADDRESS] як спільного сумісного майна «Щподружжя [PERSON] та [PERSON] покладається на позивачів, суперечить нормам матеріального права, що в свою чергу нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в ЦК України та СК України. Відповідач [PERSON] не надала суду належного та допустимого доказу про наявність в неї особистих коштів в розмірі 393,300 грн., та що саме за ці особисті кошти нею була набута під час шлюбу кв. [ADDRESS] . Що стосується обгрунтування заперечення на позов представником [PERSON] про те, що купівля квартира була оформлена тільки на [PERSON] , а не по 1/2 частині на кожного з подружжя, що за життя [PERSON] не піднімав питання щодо поділу між подружжям цієї квартири, не є належними та допустимими доказами, оскільки це було правом подружжя, яке не суперечило положенню ЦК України та СК України. Окрім того, в п.4.2., п.4.10 Попереднього договору посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. 07 листопада 2011 року за реєстром № 1079 зазначено, що кв. [ADDRESS] була набута [PERSON] за згодою її чоловіка [PERSON] , яка (згода) викладена у вигляді окремої заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Басенко К.О. 07 листопада 2011 року за реєстром № 1078. Тобто, [PERSON] , у відповідності до положення ст.65 СК України надавав свою згоду як подружжя на придбання кв.39 [PERSON] , а [PERSON] усвідомлювала, що квартира буде об`єктом їх спільної сумісної власності. Що стосується заяви [PERSON] від 01.12.2012 про те, що він не матиме претензій щодо спільного майна, набутого разом з [PERSON] під час шлюбу, суд зазначає, що така заява [PERSON] не спростовує тієї обставини, що кв. [ADDRESS] є його та [PERSON] спільним сумісним майном. У цій заяві не зазначено, що кв. [ADDRESS] була куплена за особисті кошти [PERSON] . Окрім того, ця заява зберігалася у [PERSON] і своєї реалізації не знайшла до дня його смерті. Також невідомо звідки взялася ця заява і хто іі написав. Із викладеного вище, суд дійшов висновку, що кв. [ADDRESS] була спільним сумісним майном подружжя [PERSON] і після смерті [PERSON] [INFO] на належну йому 1/2 частину цієї квартири відкрилась спадщина. Щодо вимоги [PERSON] , про стягнення грошової компенсації вартості обов`язкової частки у спадщині, що належала її батьку [PERSON] , суд зазначає наступне. Після смерті [PERSON] спадкоємцем обов`язкової частки у його спадщині у став, зокрема, його непрацездатний батько [PERSON] . Спадковими стали: 1/3 частина кв. [ADDRESS] та Ѕ частина кв. [ADDRESS] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого сина. На 1/24 частину (обов`язкової частки) кв. [ADDRESS] отримав Свідоцтво про право власності на спадщину за законом. На 1/16 частину (обов`язкової частки) кв. [ADDRESS] у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом нотаріусом йому було відмовлено в зв`язку з тим, що ця квартира зареєстрована не на померлого, а на його дружину [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті на належну йому 1/24 частину кв. [ADDRESS] та 1/16 частину кв. [ADDRESS] також відкрилась спадщина. Спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом після смерті [PERSON] стала [PERSON] , донька померлого, що спадщину прийняла. Інші до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не зверталися, тому в позові зазначено, що лише [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом після смерті свого батька [PERSON] . На належну [PERSON] 1/24 частину обов`язкової частки кв. [ADDRESS] [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину з законом. На 1/16 частину ( обов`язкової частки ) кв. [ADDRESS] у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом нотаріусом [PERSON] також було відмовлено в зв`язку з тим, що ця квартира не була зареєстрована на померлу особу, а на дружину його сина - [PERSON] . В позові [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошової компенсації обов`язкової частки у спадщині зазначено, що відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). [PERSON] , як вже зазначалось, помер після прийняття ним спадщини. Тому на [PERSON] не поширюється положення спадкової трансмісії відповідно до положення ч.1 ст.1276 ЦК України про те, що вона не може бути спадкоємцем обов`язкової частки у спадщині після смерті свого батька [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем обов`язкової частки у спадщині після смерті свого батька [PERSON] . Спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкодавця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. В даному випадку до [PERSON] перейшло не право на прийняття спадщини, а виникло право на спадкування згідно положень ст.ст. 1216-1218,1222,1223 ЦК України. В тексті позовної заяви помилково пропущена заперечна частка "не", що і призвело до неправильного тлумачення обгрунтування [PERSON] щодо неї положення ч.1 ст. 1276 ЦК України, про що також зазначав представник позивачів у своїх поясненнях письмових. Щодо вимоги [PERSON] , та [PERSON] , про стягнення грошової компенсації вартості 1/16 обов`язкових часток в розмірі 69,225 грн. у спадщині в кв. [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Із позовної заяви [PERSON] та [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON] , до визнання за ними в судовому порядку права власності на обов`язкову частку (1/16) в кв. [ADDRESS] , [PERSON] вказану квартиру продала [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською О.В. від 12.02.2021 за реєстром № 189. Тому за викладеної обставини, у відповідності до положень ст.ст. 15,16,22,1166,1280 ЦДДК України, [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вимогою про стягнення грошової компенсації вартості обов`язкової частки у цій спадковій квартирі. Відповідно до п.4 вказаного Договору куплі-продажі квартири [PERSON] продала кв. [ADDRESS] [PERSON] за 1.107.600 грн. Вартість 1/16 частки цієї квартири відповідно до Договору її купівлі-продажу складає 69.225 грн. ( 1.107.600 : 16 = 69.225 ). На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню щодо стягнення з [PERSON] на їх користь в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , грошову компенсацію вартості 1/16 обов`язкової частки в розмірі 69.225 грн. (на користь кожної окремо) в кв. [ADDRESS] . На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 692,25 грн. на кожного з позивачів.

Outcome: approved