Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що вказана квартира належить позивачу на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності. У даному житлі зареєстрований її зять, відповідач [PERSON] , однак останній за даною адресою не проживає більше п`яти років, участь в утриманні житла не приймає, витрат на комунальні послуги не несе, що у свою чергу, перешкоджає їй вільно володіти і користуватися власним майном, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на житло. Ухвалою судді від 28.06.2022 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив. Тому, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 27.09.2004 виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №126 від 25.02.2004. Зазначена квартира зареєстрована в міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] за реєстровим №1256. Згідно будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 14.06.2007, що також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Тернопільській області отриманими на запит суду 28.06.2022. Згідно реєстру Тернопільської міської територіальної громади та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання повноважень з 04.04.2016 по 10.12.2021 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (дата реєстрації 03.08.2005), [PERSON] (дата реєстрації 26.08.2005), [PERSON] (дата реєстрації 14.06.2007), [PERSON] (дата реєстрації 14.06.2007), про зазначено у листі відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради №989/28-03 від 02.06.2022. 13.06.2022 складено акт №197, яким засвідчено, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно заяв сусідів [PERSON] (мешкає у квартирі [ADDRESS] ) та [PERSON] (мешкає у квартирі [ADDRESS] ), [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] більше 5 років. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, оскільки вона не в повній мірі може реалізувати свої права, пов`язані з володінням та розпорядженням власністю, відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік, тому права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved