Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] спілкуватися, вести листування, телефонні переговори або ж контактувати через інші засоби з нею та наближатися ближче ніж на 150 метрів до місця її роботи за адресою: [ADDRESS] ПП « [PERSON] ». В обґрунтування заяви заявник вказала, що 26 листопада 2007 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом у квартирі за [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2008 року вказану квартиру розділено у рівних частках по Ѕ частині між нею та [PERSON] . Починаючи з 2006 року по даний час [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство стосовно неї. Вона неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ стосовно вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно неї, зокрема 05 листопада 2006 року, 25 червня 2007 року, 21 листопада 2007 року та 23 квітня 2012 року. Однак, постановами працівників міліції (поліції) було неодноразово відмовлено в порушенні кримінального провадження стосовно [PERSON] , проведено з останнім профілактичні бесіди та складено протоколи офіційного попередження про недопущення вчинення насильства в сім`ї. З 2018 року [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення стосовної неї домашнього насильства, зокрема постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року, від 02 лютого 2021 року, від 09 квітня 2021 року, від 01 серпня 2022 року та від 04 серпня 2022 року. Крім цього, стосовно [PERSON] виносилися термінові заборонні приписи, а саме серії АА №162086 від 29 травня 2022 року та серії АА №225223 від 26 липня 2022 року. Вказані обставини свідчать про систематичний характер дій [PERSON] . З цих підстав, заявник просить заяву задовольнити та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] . У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити. Додатково заявник зазначила, що [PERSON] постійно погрожує та ображає її, простягає до неї руки. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового засідання в порядку визначеному ч.9 ст. 128 ЦПК України шляхом телефонограми на мобільний телефон. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26 листопада 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26 листопада 2007 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2008 року визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири за [ADDRESS] . Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру за [ADDRESS] , видане 18 листопада 2002 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №22053979 від 03 березня 2009 року, виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] належить Ѕ частка квартири за [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ із заявою про вчинення [PERSON] стосовно неї протиправних дій. Постановами Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 11 листопада 2006 року, від 26 листопада 2007 року та від 24 квітня 2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] , оскільки в його діях відсутній склад злочину передбачений ст. ст. 129, 296 КК України. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема судом встановлено, що [PERSON] 09 травня 2018 року близько 19 год. 50 хв. за місцем свого проживання по [ADDRESS] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , а саме чинив на неї моральний та психологічний тиск, погрожував фізичною розправою, ображав нецензурними словами, виганяв із помешкання. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною постановою суду встановлено, що [PERSON] , будучи 06 листопада 2020 року підданим адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повторно протягом року, 21 грудня 2020 року близько 21 год. 20 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання по [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, які полягали у висловлюваннях нецензурною лайкою, погрозах застосування фізичного насильства, внаслідок чого могла бути завдана шкоди психічному і фізичному здоров`ю потерпілої. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною постановою суду встановлено, що [PERSON] 30 січня 2021 року близько 14 год. 00 хв., перебуваючи по [ADDRESS] , вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю, вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною постановою суду встановлено, що [PERSON] 28 травня 2022 року, перебуваючи по [ADDRESS] , вчинив відносно своєї співмешканки [PERSON] домашнє насильство, а саме штовхав її та ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психічному та фізичному здоров`ю. Своїми діями [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2022 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною постановою суду встановлено, що [PERSON] 26 липня 2022 року близько 18 год. 00 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання по [ADDRESS] , вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, принижував її честь та гідність, зачинив квартиру та перешкоджав їй у змозі потрапити в середину, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Крім цього, стосовно [PERSON] виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №162086 від 28 травня 2022 року, у зв`язку зі скоєнням ним 28 травня 2022 року о 10 год. 58 хв. по [ADDRESS] відносно своєї співмешканки [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру. Згідно вказаного термінового припису стосовно [PERSON] вжито наступні заходи: заборону на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що поведінка [PERSON] з часу винесення термінового заборонного припису жодним чином не змінилась та протиправна поведінка останнього щодо неї продовжується. Розглянувши справу, суд доходить висновку, що заява підлягає до задоволення. Так, відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею: 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті гюстраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) вказано, що «при вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства мас оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази, суд вважає, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи заяву заявниця стверджує, що є ризик того, що заінтересована особа знову буде вчиняти відносно неї домашнє насильство при цьому, вказані протиправні дії останній вчиняє систематично. Виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи високі ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та її вплив на заявницю, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, враховуючи дані про особу [PERSON] , який притягувався до адміністративної відповідальності, неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно колишньої дружини, тривалість та неодноразовість вчинення протиправних дій, суд вважає, що такі втручання в особисті права заінтересованої особи, як заборона спілкування зі заявницею та наближатися до місця роботи останньої є пропорційними, доречним відповідає меті його застосування, та забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Так, як видно із матеріалів справи, заявниця неодноразово зверталася в органи поліції з приводу того, що [PERSON] вчиняв конфлікти за місцем їх проживання, застосовуючи насильство. Є очевидним, що ці дії [PERSON] є неодноразовими, систематичними, викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи та можуть негативно вплинути на психоемоційний стан заявниці. Зазначене підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року, від 02 лютого 2021 року, від 09 квітня 2021 року, від 01 серпня 2022 року та від 04 серпня 2022 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення останнім домашнього насильства відносно заявниці, терміновим заборонним приписом, поясненнями заявниці, з яких вбачається вчинення домашнього насильства і відсутність зміни заінтересованою особою своєї поведінки. Тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву кривдника, поведінка якого може перейти у більш жорстку форму. За таких обставин, враховуючи принцип пропорційності, суд вважає, що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони [PERSON] спілкуватися, вести листування, телефонні переговори або ж контактувати через інші засоби з нею та наближатися ближче ніж на 150 метрів до місця її роботи за адресою: [ADDRESS] ПП « [PERSON] », підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що в силу статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. [PERSON] має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, та держава мас позитивне зобов`язання у захисті від вторгнення в її приватне життя з боку інших (справа «X. і Y. проти Нідерландів») яке, зважаючи на встановлені обставини справи, превалює в цьому випадку над конституційними правами заінтересованої особи, які підлягають обмеженню. На підставі наведеного,

Outcome: approved