Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

представник позивачки [PERSON] адвокат Плат Є.І. 02.06.2022 звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , яка є неприватизованою. Основним квартиронаймачем даної квартири був батько позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач [PERSON] хоча і є зареєстрованим у вказаній квартирі, проте понад 10 років не проживає у такій, оскільки виїхав на постійне місце проживання у Сполучені Штати Америки. З цього часу він не повертався в Україну, житлово-комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться. Натомість, вона змушена нести вказані витрати, які нараховуються на зареєстрованих осіб. Із покликанням на те, що відповідачу не чиняться перешкоди у проживанні в даній квартирі, вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою. Ухвалою від 20.06.2022 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 26.08.2022 виправлено описки, допущені в ухвалі про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження від 20.06.2022. Позивачка у судове засідання не з`явилась, 26.08.2022 від її представника адвоката Плат Є.І. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, позов підтримує, просить такий задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень сторони позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст.47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей\~71,\~72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил\~ст.89 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені\~ст.71 ЖК України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира [ADDRESS] 03.07.1978 була надана [PERSON] для його проживання, а також дружини [PERSON] та дочки [PERSON] (а.с.8). Основний квартиронаймач даної квартири [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). Згідно із довідкою ЛКП «Житловик-С» №462 від 10.11.2021, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (внук) та [PERSON] (дочка) (а.с.11). Відповідно до акту комісії ЛКП «Житловик-С» від 28.08.2022, зі слів сусідів, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вищевказаною адресою, але у квартирі не проживає з2010 року (а.с. 44). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, поважних причин непроживання чи доказів щодо чинення йому перешкод у користуванні такою, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивачки про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved