Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 13.06.2018 року. Від вказаного шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину: дочку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з несумісністю характерів вони не знаходять порозуміння між собою, що призводить до частих конфліктів між ними, оскільки у них різні погляди на життя та побудову сімейних відносин. За час окремого проживання ні з боку позивачки, ні з боку відповідача спроб для примирення не було, спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, примирення між сторонами неможливе, а тому позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також судові витрати по справі стягнути з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Винару Л.В. 13.07.2022 року на запит суду надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача по справі [PERSON] . Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 14.07.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла письмова заява, згідно якої вона просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання 11.08.2022 року та 26.09.2022 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від [PERSON] не надходило. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 13.06.2018 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 57, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дочку - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 5). Позивачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в медичному закладі, що стверджується довідкою КНП «Олевська ЦЛ» ОМР № 62 від 09.04.2021 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з несумісністю характерів вони не знаходять порозуміння між собою, що призводить до частих конфліктів між ними, оскільки у сторін різні погляди на життя та побудову сімейних відносин. За час окремого проживання ні з боку позивачки, ні з боку відповідача спроб для примирення не було. Така поведінка відповідача створила обстановку при якій спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, а тому примирення між сторонами неможливе. Шлюбних відносин не підтримують, втратили почуття одне до одного, між ними виникла неприязнь та психологічна несумісність у відносинах, у зв`язку з чим сім`я розпалась остаточно. Позивачка обдумала своє рішення і остаточно визначилася із серйозністю своїх намірів щодо розірвання шлюбу. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивачка скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягала на розірванні шлюбу, відповідач повторно не з`явився в судове засідання, хоча був обізнаний з датою, часом та місцем розгляду справи про розірвання шлюбу. Суд розцінює неявку відповідача в судове засідання як байдуже ставлення до долі шлюбу, незацікавленість у його збереженні. Відповідачем не подано у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування доводів позивачки, викладених нею у позовній заяві. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивачка не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається та збереження шлюбу суперечить інтересам однієї із сторін. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Крім цього, позивачка, як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених нею і документально підтверджених судових витрат (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved