Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про скасування державної реєстрації та витребування із її незаконного володіння нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 57,7 (п`ятдесят сім і сім десятих) кв.м. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2013 невідомою особою [PERSON] було відчужено квартиру, що належить Позивачу на праві власності, поза її волею на користь третьої особи - [PERSON] . Для здійснення правочину подано документи, які уповноваженими органами цим особам не видавались. В подальшому квартира була відчужена на користь [PERSON] , який отримав позику у [PERSON] , яку забезпечив шляхом укладання договору іпотеки від 10.07.2014, предметом якого стала спірна квартира. Відповідач у даній справі [PERSON] отримала право власності на квартиру на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №757/5104/15-ц, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. Жодну із вказаних осіб [PERSON] не знає. Позивач ніколи не мала та не має волевиявлення на відчуження свого єдиного житла. Всі правочини здійснені поза волею Позивача без будь-яких схвалень таких правочинів у майбутньому, у зв`язку із чим Позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Враховуючи викладене, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд скасувати Рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] №33164985, прийняте 26.12.2016 державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва Чуйко Г.Г., визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру, витребувати із незаконного володіння [PERSON] у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 57,7 кв.м., визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаною квартирою, скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON] у спірній квартирі та виселити її, а також вселити [PERSON] до квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва Васильєвої Н.П. від 15.05.2017 відкрито провадження у справі. 29.09.2017 було проведено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Васильєвої Н.П. на лікарняному. Ухвалою від 29.09.2017 справа прийнята до провадження судді Новака Р.В. та призначена до розгляду. Ухвалою від 25.06.2018 за клопотанням позивача було застосовано заходи забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , із забороною відчуження. Ухвалою від 16.12.2019 було зупинено провадження до вирішення по суті справи №757/30431/18-ц та було поновлене ухвалою від 23.03.2021. Ухвалою від 11.10.2021 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція на адресу суду поверталась з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Представник третьої особи - КП Київської обласної ради «ГОТОВО» про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, представник подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі. Третій особі - [PERSON] направлялась копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція на адресу суду поверталась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Третій особі - [PERSON] направлялась копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція на адресу суду поверталась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За таких обставин, суд розглянув справу в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Позивач [PERSON] отримала право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 57,7 кв.м., відповідно до Розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної державної адміністрації від 01.04.1997 №631 «Про приватизацію квартири [ADDRESS] », на підставі якого видано Свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване Бюро технічної інвентаризації і записане у реєстрову книгу за [NUMBER] 07.04.1997 (т. 1 а.с.12-13). Київське міське бюро технічної інвентаризації листом від 16.03.2017 №КВ-2017 №9694 (т. 1 а.с. 15) повідомило, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Печерського району 01.04.1997, наказ №631. При цьому, додатково листом від 17.10.2018 №062/14-12697 (И-2018) повідомило, що у Бюро відсутні відомості про відчуження вказаної квартири (т.1 а.с. 184-185). Листом від 04.03.2021 №105-105/ОП/К-54/1-362 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація надала копію поквартирної картки форми Б про реєстрацію осіб у спірній квартирі з 1959 року по теперішній час, якою підтверджено факт реєстрації місця проживання та володіння спірною квартирою Позивачем безперервно з 1963 року. Однак, 23.12.2013 третьою особою [PERSON] було відчужено квартиру [ADDRESS] на користь - [PERSON] , якого також залучено третьою особою у справі. Зазначений договір було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. та зареєстровано в реєстрі за №1595 (т.1 а.с.82-84) Для підтвердження своєї особи [PERSON] надав паспорт серії [NUMBER] , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві 12.11.2009 р. (т.1 а.с. 89-90). Відповідно до листа від 18.04.2018 №07/929-18 за підписом начальника Печерського районного відділу в місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, бланк паспорту серії [NUMBER] , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві 12.11.2009 на ім`я [PERSON] не видавався. Зазначену інформацію підтверджено листами Київської місцевої прокуратури №6 від 12.09.2019 №48-343вих-19 та від 05.02.2020 №56-939вих20. При цьому, зазначено, що отримано інформацію від Державної фіскальної служби України про те, що ІПН 2864870586, що був наданий гр. [PERSON] для оформлення договору купівлі-продажу квартири, не існує. Для підтвердження права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,7 кв.м, надано Свідоцтво про право власності на житло від 01.04.1997, видане згідно розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Печерського району 25.03.1997 №3846 (т.1 а.с. 85-86) Листом від 26.01.2018 за №105/03-0024(з)/20 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що згідно з архівними даними, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , від 01.04.1997 №3846 на ім`я [PERSON] , відділом приватизації державного житлового фонду Печерської райдержадміністрації не видавалось. Крім того, листом від 01.02.2018 №062/14-1169 (И-218) Київське міське бюро технічної інвентаризації повідомило, що будь-яких замовлень на виготовлення інформаційної довідки КВ-2013 №46781 від 19.12.2013, яку було надано під час протиправного відчуження квартири, до Бюро не надходило. Таким чином, жодним офіційним органом не підтверджено наявність у [PERSON] права власності на спірну квартиру, в той час як право власності [PERSON] належним чином підтверджено. Натомість [PERSON] на підставі недійсного паспорту та недійсного свідоцтва про право власності, інформаційної довідки, які офіційними та уповноваженими органами на його ім`я не видавалися, протиправно відчужив майно, яке законно належало [PERSON] . У зв`язку із чим, суд погоджується із доводами Позивача, що майно [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] вибуло із її володіння поза її волею. Наданими до матеріалів справи доказами підтверджується, що в подальшому третя особа [PERSON] відчужив спірну квартиру на користь третьої особи [PERSON] , а [PERSON] отримав позику у [PERSON] , яку забезпечив шляхом укладання договору іпотеки від 10.07.2014, предметом якого стала спірна квартира. Відповідач у даній справі [PERSON] отримала право власності на квартиру на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №757/5104/15-ц, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. Всі правочини здійснені поза волею Позивача без будь-яких схвалень таких правочинів у майбутньому. Відповідно до Узагальнення Пленуму Верховного суду України від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», На відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК (435-15) норми гл. 29 ЦК ( 435-15 ) є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Вважаємо, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК України, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). У разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину. Позивач у межах справи №757/30431/18-ц просив визнати договір-купівлі продаже від 23.12.2013 недійсним, але у задоволенні позову було відмовлено постановою Київського апеляційного суду від 14.06.2021 з наступних мотивів: до справи №757/30431/18-ц не було залучено в будь-якій якості продавця за оспорюваним договором та визнання недійсним договору щодо відчуження не матиме наслідком ефективного поновлення прав Позивача. Тому захист прав власності позивачки на спірну кварту можливий лише шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача. Отже, рішенням Київського апеляційного суду від 14.06.2021 у справі №757/30431/18-ц визнано, що належним способом захисту в даних правовідносинах є подання віндикаційного позову. Цивільний кодекс України передбачає, зокрема, такий самостійний спосіб захисту права власності та інших речових прав, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикацію (стаття 388 ЦК України), у тому числі й від добросовісного набувача. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Віндикацією є речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Заявляючи віндикаційний позов позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно, позивач повинен надати суду відповідні докази. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі частини першої статті 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, можливість власника реалізувати його право від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника.

Outcome: approved