Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, котрий рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22.12.2020 розірваний. Від спільного подружнього проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після розірвання шлюбу діти проживають із нею, перебувають повністю на її утриманні. Просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по ј частині від доходу відповідача щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. До початку судом розгляду справи по суті позивач подала заяву про залишення без розгляду позову в частині вимог про стягнення аліментів із відповідача на користь сина [PERSON] . Ухвалою суду від 05.09.2022 постановлено залишити без розгляду позов в частині вимог про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Позивач в судовому засіданні просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини від всіх видів доходу. Пояснила, що син [PERSON] проживає із нею, а син [PERSON] із відповідачем. Відповідач не бере участі в утриманні сина [PERSON] . Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вимоги просив позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 2000-2500 гривень. Пояснив, що син [PERSON] проживає разом із ним та перебуває повністю на його утриманні. Позивач не бере участі в утриманні сина [PERSON] . Тому стягнення з нього на утримання сина [PERSON] аліментів саме в розмірі ј частини від всіх його видів доходу є несправедливим. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний 22.12.2020 рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області. Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] підтверджується, що сторони у справі є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Із пояснень сторін встановлено, що син [PERSON] проживає з позивачем, а син [PERSON] проживає із відповідачем. Син [PERSON] перебуває на утриманні позивача, а син [PERSON] перебуває на утриманні відповідача. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо добровільної участі відповідача в утриманні сина [PERSON] в грошовій і /або/ натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , тому відповідно до ст. 180 СК України він зобов`язаний утримувати його до досягнення ним повноліття. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що він бере участь в утриманні сина [PERSON] в натуральній чи грошовій формі. При цьому, навіть періодична участь відповідача в утриманні сина [PERSON] , не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки періодична участь в утриманні дитини не перешкоджає позивачу звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів і не залежати від наявності чи відсутності бажання у батька в певний період часу брати участь в його утриманні в грошовій чи у натуральній формі. Оскільки син [PERSON] проживає із позивачем, яка несе витрати на його утримання, при цьому відповідач не бере участь в утриманні дитини в грошовій і /або/ натуральній формі та беручи до уваги, що інший син сторін [PERSON] , проживає із відповідачем та перебуває на його утриманні, а також, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу відповідача. Визначаючи такий розмір аліментів суд враховує, що у сторін є двоє неповнолітніх дітей, а також норму ч. 5 ст. 182 СК України, відповідно до якої, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки за нормами СК України визначено, що той із батьків, разом з яким проживає дитина має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини доходу платника аліментів, тому з урахуванням того, що у сторін є двоє неповнолітніх дітей, принципу справедливості, суд приходить до висновку, що \~відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини, що становить частку, яка б припадала на одну дитину, у випадку одночасного стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів на утримання дитини (тверда грошова сума чи частка від доходу), тому суд стягує аліменти саме у частці від доходу відповідача, як просив позивач у позовних вимогах і не бере до уваги доводи відповідача про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: partial