Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

25 червня 2021 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту № 030/703537-KR від 12 серпня 2008 року за період з 26.05.2018 року по 26.05.2021 року у розмірі 102 421,85 грн., з яких 29 685,65 грн. становлять 3% річних, 72 736,20 грн. - інфляційні втрати. В обґрунтування підстав позову заявлено про те, що 12.08.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 030/703537-KR, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 29 874 доларів США зі сплатою 6,70 процентів річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11.08.2015 року. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.07.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 288 398,40 грн. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року визнано припиненою поруку за договором поруки № 030/703542-РО від 12.08.2008 року, укладеного в забезпечення зобов?язань за кредитним договором № 030/703537-KR від 12 серпня 2008 року. Станом на дату звернення до суду з позовом, відповідач не виконав рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.07.2014 року та не сплатив заборгованість. Позивач зазначає, що оскільки рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, відповідач продовжує користуватись кредитними коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує права стягувача, відтак позивач має право на отримання трьох процентів річних та інфляційних втрат. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 09.07.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с. 22-23). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 04.08.2021 року цивільну справу передано до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю (а.с. 30-31). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 42-43). 01.07.2022 року матеріали справи в порядку повторного автоматизованого розподілу передано в провадження судді Шевченко Т.М. (а.с. 56-58). Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» задоволено повністю. 15.07.2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Боримської І.О. надійшла заява про перегляд заочного рішення від 04.07.2022 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.07.2022 року скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 08.08.2022 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача [PERSON] адвоката Боримської І.О., в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Представник відповідача зазначає, що з урахуванням того, що умовами кредитного договору встановлено окремі зобов?язання, які деталізують обов?язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов?язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг строку позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов?язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. З урахуванням того, що погашення кожного чергового платежу відповідно до п.п. 1.1.1 кредитного договору відбувається рівними частинами щомісячно, не пізніше 20 числа кожного місяця, впродовж наступних 84 місяців, позивачем пропущено строк позовної давності по кожному з 84 платежів. Представник відповідача вказує, що рішення третейського суду, на яке посилається позивач, в матеріалах справи відсутнє. Представник відповідача вказує, що відповідно до правових висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 569/12918/16-ц, від 18.03.2020 року у справі № 442/398/15-ц, від 11.12.2019 року у справі № 390/880/16-ц, кредитор у натуральному зобов?язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов?язанні не може бути захищена в судовому порядку. Також, зазначено, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише національна валюта України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Кредит у даному випадку було видано у іноземній валюті - долар США. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 030/703537-KR. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 030/703542-РО від 12 серпня 2008 року. Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 29 874,00 дол. США зі сплатою 6,70 процентів річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 серпня 2015 року. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний, зокрема суворо дотримуватись положень цього договору, а також умов, визначених п. 1.3 цього договору; своєчасно та в повному обсязі погасити кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями. У позовній заяві, позивач зазначає, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 липня 2014 року постановлено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно заборгованість за кредитним договором № 030/703537- KR у розмірі 288 398,40 грн. Однак, копії такого рішення в розпорядження суду не надано. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року у справі № 759/1576/15-ц частково задоволено позов [PERSON] . Постановлено визнати припиненим договір поруки 030/703542-РО, укладений 12 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», [PERSON] , [PERSON] на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 030/703537-KR від 12.08.2008 р. та за договором відновлювальної кредитної лінії № 030/703543- KV від 12.08.2008 р. стосовно щомісячних платежів, що підлягали сплаті до 20 грудня 2013р. 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити передавальний акт. Відповідно до п. 1 передавального акту від 15.10.2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Отже, з 15.10.2019 року правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», в тому числі і правонаступником щодо права вимоги до [PERSON] за договором кредиту № 030/703537-KR від 12.08.2008 року є АТ «Альфа-Банк». АТ «Альфа - Банк» в позовній заяві посилається на те, що станом на дату подання цього позову позичальник не виконав рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 липня 2014 року та не погасив заборгованість за кредитним договором № 030/703537-KR від 12.08.2008р. в розмірі 288 398,40 грн. Відтак, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача 3% процентів річних та інфляційних втрат за період з 26.05.2018 року по 26.05.2021 року. Згідно п.3.3.9. договору кредиту позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього договору. Відповідно п. 1.1.1 договору кредиту, погашення заборгованості по кредиту здійснюється за графіком шляхом внесення 84 платежів до 20 числа кожного місяця у розмірі 365 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 11 серпня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Посилаючись на стягнення заборгованості з [PERSON] за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 липня 2014 року за договором кредиту № 030/703537-KR від 12.08.2008 року, позивач не надав в розпорядження суду належних та допустимих доказів в обґрунтування вказаних обставин. Відомості щодо звернення до виконання вказаного рішення, видачі виконавчого листа за вказаним рішенням, в матеріалах справи відсутні. Крім того, за змістом ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням того, що умовами кредитного договору встановлено окремі зобов?язання, які деталізують обов?язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов?язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг строку позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов?язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. З даним позовом позивач звернувся до суду лише 25.06.2021 року, що вбачається з відмітки на поштовому конверті. Жодних об`єктивних підстав, що перешкоджали би позивачу звернутися до суду в межах строку позовної давності, суду не надано. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Таким чином, зазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а отже, ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Враховуючи вищевикладене, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed