Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого присилається на наступне. Між ним та відповідачкою укладено шлюб, зареєстрований 24.04.2007 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №407. Від даного шлюбу з відповідачкою має двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач, у зв`язку із втратою любові одне до одного, різні погляди на сімейне життя і шлюбні стосунки між сторонами припинилися. Відповідач багато років перебувала за кордоном в Італії та діти фактично з малих років самостійно виховувалися одноособово позивачем. Спільне господарство сторони не ведуть та проживають окремо. У кожного зі сторін окремі сім`ї незалежно один від одного, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача у зв`язку з просить розірвати. Позивач проживає разом з дітьми за його зареєстрованим місцем проживання, після припинення шлюбних стосунків діти надалі проживали з позивачем, який самостійно займався їхнім вихованням в свою відповідач бере участь в фінансовому утриманні дітей. Для захисту прав та інтересів дітей а також прав позивача, виникла необхідність у оформленні документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним із батьків, необхідно оформлення документів, для чого він звернувся до суду із вимогою про встановлення факту самостійного виховання дитини. На підставі викладеного позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, залишити місце проживання дітей разом із батьком а також встановити факт, що діти самостійно виховуються батьком, без участі матері [PERSON] . Ухвалою суду від 28 серпня 2022 року справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, копію якої разом з позовною заявою та додатками надіслані відповідачці. Представник позивача адвокат Онофрей Ш.К. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка відзив на позовну заяву у строк встановлений судом не надала та подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи. З матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований 22.04.2007 Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №407. Від даного шлюбу з відповідачкою позивач має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З позовної заяви вбачається, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені. Таким чином, судом встановлено, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та він не бажає примирення з відповідачем. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо встановлення факту, що [PERSON] самостійно виховує [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , слід зазначити наступне. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, як встановлено судом, що у сторін у зареєстрованому шлюбі народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають та перебувають на теперішній час на утримані батька. Однак, у заявника виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності захисту прав та інтересів як дітей так і позивача як батька, у тому числі з метою подальшого оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків. Дані обставини, окрім їх визнання відповідачкою, також підтверджується нотаріально посвідченими письмовими заявами матері заявника [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої в реєстрі за №1519 від 29.08.2022 року, заявами сусідів позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої в реєстрі за №1517 від 29.08.2022 року та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої в реєстрі за №1515 від 29.08.2022 року, з яких вбачається, що відповідні особи є свідками того, що сімейні відносини між сторонами розпалися здебільшого з підстави, що відповідачка часто їздила за кордон, а діти постійно жили біля батька [PERSON] , який самостійно ними опікувався, возив до школи, оплачував навчання, готував їсти, відвідував різні гуртки, та самостійно займався їх вихованням та такі проживають разом з ним. Мати дітей [PERSON] з 2021 року перебуває за кордоном та не бере участі у вихованні дітей. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та те, що встановлення вищезазначеного факту необхідно заявнику для захисту його прав та прав і інтересів дітей, у тому числі з метою отримання допомоги на дитину, а також те, що встановлення вказаного факту не породжує спір про право, суд вважає, що вимогу позивача про встановлення факту, що має юридичне значення, слід задовольнити в повному обсязі. Щодо залишення проживання разом із батьком суд виходить з наступного. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом встановлено, що сторони бажають розірвати шлюб. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання сторін, діти залишились проживати із батьком. Вихованням дітей займається батько. Відповідач фактично проживає по місцю реєстрації у с.Остриця Чернівецького району Чернівецької області, що підтверджується довідкою Острицької сільської ради про реєстрацію місця проживання відповідача. З Акту встановлення факту виконавчого комітету Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області від 13.06.2022 року № 295 судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак фактично проживає за адресою [ADDRESS] та разом з ним проживають діти [PERSON] , 2008 р.н. та [PERSON] , 2012 р.н. Відповідачка у поданій суду письмовій заяві не заперечувала проти залишення місця проживання дітей з батьком, так як з 2021 року і по даний період часу вона перебуває за кордоном, що також підтверджується прикріпленою нею копією її закордонного паспорта для виїзду № [NUMBER] виданого 16.06.2021 року органом № 7314. Також підтвердила що вихованням дітей займається позивач без її участі та діти проживають з ним З матеріалів справи вбачається про відсутність існування між колишнім подружжям конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено відсутність спору між батьками щодо залишення проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , та не суперечитиме інтересам дітей, суд вважає позовні вимоги в частині залишення проживання дітей разом із батьком, такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved