Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

10.01.2022р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] 01.02.2018р. було укладено кредитний договір №94317524000, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в сумі 15 015,02грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 28,00% річних, на строк до 01.02.2022р. Однак відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів, у зв`язку з чим станом на 04.11.2021р. утворилась заборгованість в загальній сумі 33 041,56грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 13 273,86грн., заборгованості за відсотками - 11 702,88грн., заборгованості за комісією - 8064,82грн. На даний час правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» у договірних відносинах з відповідачкою є ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору факторингу №26-09/19/01 від 26.09.2019р., у зв`язку з чим він має право вимагати стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на свою користь. Просить стягнути з відповідачки заборгованість в загальній сумі 33 041,56грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00грн. Ухвалою суду від 26.01.2022р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 14.02.2022р. до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що Банком неправомірно нарахована їй комісія за період з 01.02.2018р. по 25.09.2019р. в сумі 8064,82грн., оскільки нарахування комісії за оформлення та обслуговування кредиту суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень закону кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою. Тому умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредиту є несправедливими та порушують її права та закони інтереси. Вказані умови повинні бути визнані недійсними з моменту укладання договору і позивач зобов`язаний здійснити перерахунок заборгованості, зарахувавши фактично сплачену нею суму комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1861,84грн. в рахунок погашення основного боргу. Крім того, 29.09.2020р. вона отримала від позивача претензію щодо сплати в строк до 16.09.2020р. заборгованості в розмірі 35 709,16грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 14 836,85грн. та заборгованості за процентами та комісіями - 20 872,31грн. Однак право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 с т.1050 ЦК України. Таким чином, позивач використав право вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості і відповідно з 09.09.2020р. втратив право на нарахування відсотків за користування кредитом. Однак згідно з розрахунком Банк продовжив нараховувати проценти за користування кредитом до 04.11.2021р., що є неправомірним. Також вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, питання про поновлення цього строку не ставить, доказів на підтвердження поважності причин пропущення позовної давності не надав. Також матеріали справи не містять доказів надіслання їй кредитором повідомлення про перехід прав кредитора в спірних зобов`язаннях. Просить в задоволені позову відмовити повністю. 16.03.2022р. до суду надійшла відповідь представника ТОВ «Вердикт Капітал» на відзив відповідачки [PERSON] , в якій він зазначив, що 01.02.2018р. між відповідачкою та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 94317524000 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 15 015,02грн. на строк до 01.02.2022р. включно зі сплатою процентів за користування ним в розмірі 28% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений термін - 35,00% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошті в загальній сумі 15 015,02грн., що підтверджується випискою по рахунку, яка є належним та допустимим доказом у цій справі. Щодо нарахування комісії, то ця умова була узгоджена сторонами при укладенні кредитного договору шляхом його підписання. Тобто сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, підстав для визнання його недійсним немає. Всі зобов`язання повинні виконуватись належним чином. Щодо безпідставності нарахування відсотків, то надана відповідачкою письмова вимога не є належним та допустимим доказом, оскільки на підтвердження повноважень нібито представника позивача, який підписав цю вимогу, відповідачкою не додано ні довіреності даної особи, ні наказу на прийняття на роботу, ні посадової інструкції із обсягом повноважень. Тобто відповідачка не довела, що претензія підписана уповноваженим представником позивача. З приводу неповідомлення відповідачки про відступлення права вимоги, то відповідно до законодавства відступлення права вимоги жодним чином не впливає на кредитні зобов`язання позичальника. Негативні наслідки можуть настати лише для нового кредитора у випадку, якщо боржник не був повідомлений про заміну кредитора і виконав своє зобов`язання первісному кредитору. Також вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідач 04.02.2019р. здійснив останній платіж на погашення заборгованості, чим перервав строк позовної давності, який спливав 04.02.2022р. Позивач звернувся до суду з цим позовом 30.12.2021р., тобто в межах строку позовної давності. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідачка та/чи її представник в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. 01.02.2018р. між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір №94317524000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку шляхом підписання письмового документу. Відповідно до вказаного договору відповідачка [PERSON] отримала для особистих потреб в кредит грошові кошти в сумі 15 015,12грн. на строк до 01.02.2022р. зі сплатою процентів за користування ним. Відповідно до п.3.8 договору процентна ставка встановлюється в розмірі 28% річних, за користування кредитом понад встановлені строки - 35% річних. Повернення кредиту здійснюється позичальником на рахунок Банку щомісячно рівними платежами по 772,00грн. до 01 числа кожного місяця згідно з Графіком, що є Додатком до цього договору. 25.09.2019р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №146, відповідно до якого останній набув право вимоги за кредитним договором №94317524000 від 01.02.2018р., укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 26.09.2019р. між ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №26-09/19/01, відповідно до якого останній набув право вимоги за кредитним договором №94317524000 від 01.02.2018р., укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 09.09.2020р. ТОВ «Вердикт Капітал» направило [PERSON] претензію за №14302565 щодо неналежного виконання нею зобов`язань за кредитним договором №94317524000 від 01.02.2018р. з вимогою в строк до 16.09.2020р. погасити заборгованість, яка станом на 11.03.2020р. становить 35 709,16грн. і складається: із заборгованості за тілом кредиту - 14836,85грн., заборгованості за процентами та комісією - 20 872,31грн. Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 04.11.2021р. становить 33 041,56грн. та складається із заборгованості за кредитом - 13 273,86грн., заборгованості за відсотками - 11 702,88грн., заборгованості за комісією - 8064,82грн. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачка [PERSON] , діючи вільно, на власний розсуд, уклали договір про споживчий кредит, із змісту якого вбачається, що сторонами обумовлені істотні умови для даного виду договору - сума кредитних коштів, порядок їх надання Банком позичальнику, строк, порядок та умови повернення кредиту позичальником, розмір відсотків за користування ними, відповідальність за порушення зобов`язань тощо. Вказаний договір укладений шляхом особистого підписання сторонами письмового документу, тобто у відповідності до вимог ст.1055 ЦК України. На виконання вказаного договору Банк надав відповідачці кредитні кошти, що підтверджується випискою з особового банківського рахунку, яка є належним та допустимим доказом у цій справі. За умовами вказаного кредитного договору відповідачка зобов`язувалась здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за користування ним шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 772,00грн до 1 числа кожного місця, але не пізніше 01.02.2022р. Однак судом встановлено, що відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у визначені в договорі строки. Зокрема, згідно з довідкою-розрахунком заборгованості, складеною уповановженою посадовою особою ПАТ «УкрСиббанк», останній платіж на погашення тіла кредиту здійснила 04.02.2019р., процентів та комісії - 01.10.2018р. Станом на 25.09.2019р. (на момент відступлення права вимоги новому кредитору) заборгованість за тілом кредиту становила 13273,86грн., за процентами - 3739,40грн., комісією 8185,40грн., усього 25198,72грн. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним уповноваженою посадовою особою позивача ТОВ «Вердикт Капітал», відповідачка після відступлення права вимоги новому кредитору (25.09.2019р.) здійснила погашення заборгованості за процентами в сумі 3739,40грн., нарахованими до відступлення права вимоги, а саме, 12.02.2021р. в сумі 1179,51грн., 12.03.2021р. в сумі 1321,33грн., 02.04.2021р. в сумі 1238,62грн., а також 02.04.2021р. здійснила погашення заборгованості за комісією в сумі 120,58грн. Станом на 04.11.2021р. заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 13 273,86грн., заборгованість за відсотками - 11 702,88грн., заборгованість за комісією - 8064,82грн., усього 33 041,56грн. В межах даної справи позивач просить стягнути саме цей розмір заборгованості, відповідачка, заперечуючи проти позову, посилається на безпідставність нарахування процентів поза межами строку кредитування та комісії як такої, що є несправедливою та недійсною умовою кредитного договору, а також вказала на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Ухвалюючи рішення у цьому спорі, суд вважає, що повному стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13273,86грн., оскільки факту укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів, неналежного виконання свого зобов`язання з повернення кредиту, його прострочення та розміру заборгованості відповідачка жодним чином не спростувала, у відзиві на позов цих обставин не заперечувала. Разом з тим, ці обставини достовірно підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами - копією кредитного договору та випискою з особового банківського рахунку, які суд вважає належними та допустимими доказами у цій справі. Вирішуючи питання щодо підстав нарахування та розміру заборгованості за процентами, суд виходить з того, що в силу вимог ст.531,1050,1056-1 ЦК України позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитними коштами у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. За змістом ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення і дії протягом строку, визначеному в ньому. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, зокрема, щодо нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами, пені за порушення зобов`язання у разі встановлення їх договором, лише протягом строку дії такого договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інші платежі припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідний правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018р., справа 444/9519/12. В даному випадку сторонами у кредитному договорі були погоджені розмір, порядок та строки сплати процентів за користування кредитом, зокрема, встановлено обов`язок відповідачки вносити щомісячні платежі по поверненню кредиту та сплати процентів за користування ним з кінцевим строком повного повернення зазначених сум - до 01.02.2022р. Однак, як вже зазначалось, відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у визначені в договорі строки, у зв`язку з чим позивач після набуття права вимоги як новий кредитор в силу вимог ч.2 ст.1050 ЦК України звернувся до відповідачки з вимогою про дострокове повернення позики, що залишилася, та сплати процентів, в строк до 16.09.2020р., змінивши тим самим строк кредитування. У зв`язку з цим право позивача нараховувати передбачені договором проценти припинилось з 17.09.2020р., тому заявлені в межах даного позову вимоги про стягнення процентів за період з 17.09.2020р. до 04.11.2021р. не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та не підлягають задоволенню. Доводи представника позивача про те, що відповідачка не надала доказів на підтвердження повноважень особи, яка склала та направила від імені ТОВ «Вердикт Капітал» претензію №14302565 від 09.09.2020р. з вимогою про дострокове повернення кредиту, суд відхиляє, оскільки саме позивач як особа, що заперечує факт пред`явлення відповідачці як позичальнику такої вимоги, зобов`язаний в силу вимог ст.12,13,81 ЦПК України, надати докази на підтвердження своїх заперечень. В той же час ці доводи об`єктивно спростовуються копією претензії, яка додана відповідачкою до відзиву на позовну заяву і яка містить усі необхідні реквізити письмового документу - дату, номер, найменування адресата та відправника, підпис представника відправника ТОВ «Вердикт Капітал» Кінзерської О.В., відбиток печатки ТОВ «Вердикт Капітал», а також копією супровідного бланку «Укрпошта Стандарт» на оформлення 16.09.2020р. відповідного поштового відправлення від імені ТОВ «Вердикт Капітал» на ім`я [PERSON] . Жодних підстав сумніватися в достовірності вказаних документів у суду немає, тому він приймає їх як належні та допустимі докази у цій справі. Крім того, згідно з довідкою-розрахунком позивача заборгованість за процентами в розмірі 11 702,88грн., яка заявлена до стягнення в межах цієї справи, нарахована за період з 28.09.2018р. до 04.11.2021р. В той же час позивач посилається на те, що на момент відступлення права вимоги (25.09.2019р.) заборгованість за процентами становила 3739,46грн. і була повністю погашена відповідачкою до 04.11.2021р., що також підтверджується довідкою-розрахунком і не заперечується відповідачкою. Враховуючи вказане, суд вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за процентами, яка утворилась за період з 25.09.2019р. по 16.09.2020р. і згідно довідки-розрахунку становить: 6 днів вересня 2019р. - 309,60грн.х 6дн :30дн=61,92грн., жовтень 2019р. - 319,92грн., листопад 2019р. - 309,60грн, грудень 2019р - 319,92грн., січень 2020р - 319,92грн., лютий 2020р. - 299,98грн., березень 2020р - 319,92грн., квітень 2020р - 309,60грн., травень 2020р - 319,92грн., червень 2020р - 309,60грн., липень 2020р - 319,92грн., серпень 2020р. - 319,92грн., 16 днів вересня 2020р - 309,60грн.х 16дн :30дн=165,12грн., УСЬОГО 3694,56грн. Оцінюючи доводи відповідачки [PERSON] щодо правомірності включення до кредитного договору умови про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд виходить з того, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016р., набрав чинності 10.06.2017р. (далі - Закон №1734-VIII) та Законом України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1995р. (далі - Закон №1023-XII). Так, ст.12 Закону №1734-VIII визначається перелік умов, які зазначаються в договорі про споживчий кредит. Згідно з ч.5 вказаної статті умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (ст.11 Закону №1023-XII). Зокрема, відповідно до ч.1,2,5 ст.18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. При цьому, за змістом п.17 ст.1 Закону №1023-XII послугою визнається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В силу вимог ст.47,55 «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час укладання між сторонами кредитного договору) Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в законі. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. За змістом ст.1054 ЦК України надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком Банку із зустрічним обов`язком Позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Оскільки послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин. Така дія як обслуговування кредитної заборгованості не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №369/9293/15-ц, від 02 вересня 2019 року у справі №361/7528/17, від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц. В цій справі судом встановлено, що відповідно до п.3.11 кредитного договору та Додатку №1 до нього позичальник [PERSON] сплачує Банку щомісячну комісію за управління кредитом в розмірі 1,55% від суми кредиту за умови, якщо позичальник щомісяця здійснюватиме страховий платіж у передбаченому п.3.5.1. договору, а також у разі, якщо дію договору добровільного страхування не буде припинено, 3,15% річних від суми кредиту - у випадку, якщо хоча б одна з вищенаведеним умов нарахування комісії в розмірі 1,55% річних не буде дотримуватись позичальником. Також передбачено право Банку нараховувати комісію за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу - до 500,00грн. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості, складеною уповановженою посадовою особою ПАТ «УкрСиббанк» на момент відступлення права вимоги - 25.09.2019р., а також виписки з особового банківського рахунку, Банк нараховував комісію за управління кредитом, позичальник [PERSON] частково сплачувала її, станом на 25.09.2019р. заборгованість за комісією становить 8185,40грн., станом на 04.11.2021р. - 8064,82грн. Встановивши у кредитному договорі умову про сплату щомісячної комісії за управління кредитом, розмір якої згідно з графіком платежів визначений на рівні, а то й і більше тіла кредиту та процентів, ПАТ «УкрСиббанк» не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику [PERSON] . При цьому, управління кредитом само по собі не є окремою послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», тому встановлення Банком в кредитному договорі комісії за управління кредитом у відповідному розмірі обмежує права споживача-фізичної особи порівняно з правами, встановленими Законом «Про споживче кредитування», та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, у зв`язку з чим така умова є несправедливою та нікчемною (недійсною в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»). У зв`язку з тим, що умова кредитного договору про сплату комісії є нікчемною, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 8064,82грн. немає і в цій частині позову слід відмовити. В порядку застосування наслідків недійсного правочину відповідно до ст.216,217,236 ЦК України фактично сплачені [PERSON] суми щомісячної комісії за управління кредитом повинні бути зараховані в рахунок заборгованості за тілом кредиту та процентами. Так, відповідно до довідок-розрахунків заборгованості [PERSON] сплатила комісію за управління кредитом в загальному розмірі 1989,93грн. В даній справі судом визначено розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 13273,86грн., за процентами - 3694,56грн, усього 16 968,42грн. З вирахуванням сплаченої комісії в розмірі 1989,93грн. розмір заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором становить 14 978,49грн. (16 968,42грн.- 1989,93грн.). Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] заявила про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Однак такі доводи відповідачки суд вважає безпідставними та відхиляє. Так, згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020р. розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020р. (із змінами і доповненнями) з 12.03.2020р. на всій території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався постановами КМУ, у зв`язку з чим строк позовної давності за грошовими вимогами, обов`язок сплати яких настав з 12.03.2017 р., є продовженим на строк дії карантину. Як вже зазначалось, укладений 01.02.2018р. між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] кредитний договір передбачав щомісячне повернення кредиту та сплату процентів за користування ним до 01 числа кожного місяця з кінцевим строком повернення до 01.02.2022р. З березня 2019р. відповідачка повністю припинила сплату щомісячних платежів. З цим позовом позивач звернувся до суду 30.12.2021р. (штамп поштового конверту), тобто під час дії карантину, встановленого КМУ, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк сплати якої не скінчився станом на 12.03.2020р., коли було встановлено карантин. Таким чином, підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин немає, оскільки цей строк є продовженим. Підсумовуючи вищевикладене, позов ТОВ «Вердикт Капітал» слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Так, позивач первісно просив стягнути заборгованість в сумі 33041,56грн., судом стягнуто 14978,49грн., що становить 45,33% від первісно заявлених вимог (14978,49грн. х 100% : 33041,56грн.). У зв`язку з цим, пропорційно задоволеним вимогам (45,33%) підлягають відшкодуванню позивачу судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1029,00грн (2270,00грн х 45,33% : 100%) та витрати на правничу допомогу в розмірі 4079,70грн. (9000,00грн х 45,33% : 100%). Здійснення позивачем витрат на правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами - договором №05-03/2021 від 05.03.2021р. про надання правової допомоги, платіжним дорученням №0307390000 від 02.12.2021р., заявкою на надання юридичної допомоги №46 від 24.11.2021р., Витягом з Акту №4 про надання юридичної допомоги від 28.11.2021р..

Outcome: partial