Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

У січні 2022 року представник позивача ОСББ «Квітень» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по внескам на експлуатацію будинку зща період із 01.05.2020 р. по 31.12.2021 р. в сумі 78606,50 грн., а також судовий збір в сумі 2481,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] є власником групи нежитлових приміщень № 527 (в літ. А), загальною площею 329,80 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] є позивач ОСББ «Квітень». Останній, утримує зазначений будинок та прибудинкову територію, уклав та виконує умови договорів з виконавцями і виробниками житлово-комунальних послуг, а відповідач отримує ці послуги та зобов`язаний, як власник нежитлових приміщень, вчасно щомісяця сплачувати за це кошти згідно діючого законодавства України. Неоплачена заборгованість відповідача перед позивачем по внескам за експлуатацію будинку із 01.05.2020 р. по 31.12.2021 р. складає суму в розмірі 78606,50 грн., а тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути зазначену заборгованість в примусовому порядку, а також судовий збір. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.02.2022 року, справу було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 01.06.2022 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2022 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін. У липні 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що у відповідача за вказаний період відсутня заборгованість, про що свідчить контррозрахунок та копії квитанцій про сплату внесків, позивачем нараховано борг по сумам експлуатаційних внесків внаслідок помилки у площі нежитлового приміщення, власником яких є відповідач. Крім того, позивачем не доведено факт та обсяг надання житлово-комунальних послуг, та отримання їх відповідачем, як споживачем. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.08.2022 року, було вирішено перейти до розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на підстави , які викладені у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. (ст. 7 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку») ОСББ «Квітень» було створено співвласниками будинку [ADDRESS] та проведено його державну реєстрацію 24.06.2009 року, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 10681020000024550. Рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Квітень» затверджено Статут ОСББ «Квітень» (рішення загальних зборів ОСББ «Квітень» від 22.06.2016 року). Згідно Статуту ОСББ «Квітень», об`єднання створено для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законом та Статутом. Рішенням Загальних зборів співвласників, що відбулися 26.12.2017 року вирішено встановити розмір внеску на експлуатацію будинку в розмірі 6,28 грн. за 1 кв.м загальної площі квартири/приміщення. У разі наявності заборгованості по внесках на експлуатацію будинку понад 2 календарних місяці застосовувати у розрахунках із власниками квартир/приміщень розмір внеску, що становить 18,84 грн. за 1 кв.м загальної площі квартири/приміщення. Застосовувати вказаний розмір внеску до споживачів-боржників за весь період наявності боргу по внесках на експлуатацію будинку. Зазначене рішення, прийняте позивачем, є дійсним та чинним. Відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до копії договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 04.09.2009 року, [PERSON] придбав групу приміщень № 527 (в літ. А) - нежитлові приміщення офісно-виставкового центру 1 поверху в будинку [ADDRESS] , загальною площею 329,80 грн. Зазначений правочин було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, про що свідчить відповідний витяг від 04.09.2009 року. Поруч із цим, 22.07.2014 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві Канівець Л.М. на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 30.07.2014 року було прийнято рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлове приміщення (літ. А) № 527 в будинку [ADDRESS] , загальною площею 322,2 кв.м. Із наданих суду документів вбачається, що на час подачі позову та розгляду його судом відповідач є власником нежитлового приміщення (літ. А) № 527 в будинку [ADDRESS] , загальною площею 322,2 кв.м., а не площею 329,80 кв.м, як було зазначено стороною позивача. Позивач вказує, що відповідач неналежним чином сплачує внески за належну йому нерухомість, в зв`язку із чим у відповідача перед позивачем за період із травня 2020 р. по грудень 2021 р. наявна заборгованість в сумі 78606,50 грн. На підтвердження вказаних обставин стороною позивача було надано розрахунок, з якого вбачається, що позивачем були нараховані внески із розрахунку площі нерухомості - 329,80 кв.м, однак, в ході розгляду справи було встановлено, що відповідач є власником приміщення, яке є меншим, та стороною позивача зазначений розрахунок уточнено не було з огляду на заперечення відповідача в цій частині. Крім того, в ході розгляду справи стороною відповідача було надано контррозрахунок та копії квитанцій, які свідчать про сплату відповідачем внесків на користь позивача та відсутність заборгованості, пред`явленої позивачем до стягнення. Слід вказати на те, що господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Так, пунктом 1 частиною 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону, визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. В силу положень ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний: 1) забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг; 2) від імені співвласників багатоквартирного будинку вживати заходів для забезпечення захисту спільного майна багатоквартирного будинку від протиправних посягань та стягнення з осіб, винних у знищенні, пошкодженні або викраденні спільного майна, відшкодування завданих збитків; 3) вести і зберігати технічну та іншу встановлену законом та/або договором документацію багатоквартирного будинку; 4) інформувати співвласників багатоквартирного будинку про необхідність капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку; 5) у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг; 6) укласти з виконавцем послуги з постачання електричної енергії договір про постачання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати виконання умов цього договору та контроль якості цих послуг; 7) за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку; 8) у разі прийняття відповідного рішення співвласниками багатоквартирного будинку приймати на банківський рахунок, відкритий для розрахунків за окремим багатоквартирним будинком для цієї мети, внески на проведення капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, орендну плату і плату за сервітути та забезпечувати проведення відповідних розрахунків, а також на запит будь-якого співвласника багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, надавати інформацію про рух коштів на відповідному рахунку; 9) вести окремий облік доходів і витрат за кожним багатоквартирним будинком, що перебуває в його управлінні, та забезпечувати співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до такої інформації щодо їхнього будинку у порядку, визначеному договором; 10) щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження. За згодою сторін договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком також може бути передбачено інші права та обов`язки управителя багатоквартирного будинку. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання позивачем, як управителем, свого обов`язку щодо забезпечення належного утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території в будинку за адресою: [ADDRESS] . Підставою для оплати таких послуг є факт їх отримання споживачем. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, виклавши її у Постанові від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц. В Україні визнається й діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції). Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи спростовані обґрунтування, доводи та розрахунок позивача, а також надано докази, які свідчать про безпідставність пред`явленої позивачем до стягнення суми боргу. Крім того, стороною позивача не доведено належними доказами виконання позивачем, як управителем, свого обов`язку щодо забезпечення належного утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території в будинку за адресою: [ADDRESS] , власником частини нежитлових приміщень в якому є відповідач у справі. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача достатніми доказами не доведено позовні вимоги, зокрема, в частині розміру заборгованості, пред`явленої до стягнення, заперечення відповідача знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та свідчать про відсутність підстав для примусового стягнення пред`явленої суми боргу, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed