Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

05 квітня 2022 року позивачка звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування запису в Державному реєстрі речових прав, скасування арешту нерухомого майна. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачка зазначив, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області знаходиться ВП №53603530 щодо примусового виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області з примусового виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області №2-80-12 від 14.12.2012 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість за кредитним договором, саме 175269 доларів США 71 центи суми поточної заборгованості по поточному тілу кредиту, 85131 доларів СІЛА 07 центів суми простроченої заборгованості по тілу кредиту, 59815 доларів СІЛА 12 цента суми заборгованості по простроченим відсоткам, 4379,20 доларів США по поточним нарахованим відсоткам, 4781,82 грн., суми простроченої заборгованості по нарахованим комісіям, 4380,97 грн., а всього 324595,10 доларів США та 9162,79 грн. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» витрат на сплату судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 1820,00 грн. Згідно договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 29 липня 2019 року, № UA-EA-2019-06-19-000095-b ПАТ «Український Бізнес Банк» начебто продав борг за кредитним договором 80Ф, а ТОВ «Фінансова компанія "Довіра та гарантія" купила борг за кредитним договором 80Ф. 21.09.2019 року позивач здійснив перереєстрацію заставного (іпотечного) майна, а саме Кафе-шашлична "Колиба" розташоване с.Трипілля вул.Пушкіна-2, Обухівського району, Київської області. 18 жовтня 2019 року, Ухвалою Обухівського районного суду Київської області в задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено повністю. В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» в порушення норм матеріального та процесуального права повторно звернулось до Обухівського районного Київської області із аналогічною заявою до [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 березня 2020 року була ПОВТОРНО розглянута заява ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» у ц/с. № 2-1695/11, провадження № 6-20/20 про заміну сторони виконавчого провадження (з ПАТ «Український Бізнес Банк» на ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія») та постановлено судове рішення у формі ухвали, якою суд відмовив у задоволенні заявлених вимог. Рішенням Київського апеляційного суду ухвала Обухівського районного суду Київської області від 04.03.2020 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено заявлені вимоги ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні. 10 грудня 2014 року, заступник Голови Правління «УКРБІЗНЕСБАНК» Бахтіна О.Є. з повідомленням за № 27.104/10787 про відступлення права грошової вимоги звернулась до [PERSON] в якому повідомила про те, що ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» (код ЄДРПО - 19388768) відповідно до ст.ст.512-519,1081 ЦК України право вимоги щодо заборгованості, включаючи суму наданого кредиту, нарахованих процентів та користування кредитом за Кредитним договором №80/Ф від 16 лютого 2009 року, укладений початого з Банком в повному обсязі відступлено (передано) Банком 08 грудня 2014 року у власність ТОВ «ВЕЛЕС-Д». Директор ТОВ «ВЕЛЕС-Д», [PERSON] повідомленням №24 від 03 квітня 2015 року підтвердив повний розрахунок та вказав в повідомленні, що «на підставі домовленості сторін ТОВ «ВЕЛЕС-Д» інформує боржника [PERSON] , що заборгованість за договором факгоринку №14 від 08 грудня 2014 року, відповідачем повністю погашена, претензій до відповідача згідно вищезазначеного договору у ТОВ «ВЕЛЕС-Д» немає. Вказані договори і як складова їх частина щодо заборгованості [PERSON] та [PERSON] є незаконними та надуманими, оскільки [PERSON] за аналогічним за змістом договором про відступлення банком права вимоги ТОВ «Велес-Д» розрахувався в повному обсязі, в зв`язку з чим на момент укладення оскаржуваних договорів його зобов`язання перед ПАТ «Український бізнес банк» виконанні повному обсязі. Ухвалою судді від 07.04.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 25.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, крім того повідомив, що відповідачем порушено право власності позивача, а надані до суду докази дають підстави при розгляді даної справи в повному обсязі задовольнити позовні вимоги. Представник відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечив, крім того зазначив, що позивач зловживає своїми права така як рішенням Обухівського районного суду Київської області, яке набрало законної сили вже розглядався спір між такими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1,5,6ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області знаходиться ВП №53603530 щодо примусового виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області з примусового виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області №2-80-12 від 14.12.2012 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість за кредитним договором, саме 175269 доларів США 71 центи суми поточної заборгованості по поточному тілу кредиту, 85131 доларів СІЛА 07 центів суми простроченої заборгованості по тілу кредиту, 59815 доларів СІЛА 12 цента суми заборгованості по простроченим відсоткам, 4379,20 доларів США по поточним нарахованим відсоткам, 4781,82 грн., суми простроченої заборгованості по нарахованим комісіям, 4380,97 грн., а всього 324595,10 доларів США та 9162,79 грн. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» витрат на сплату судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 1820,00 грн. 08.12.2014 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д» укладено договір факторингу № 14, за умовами якого Банк переуступив товариству вимоги до [PERSON] за кредитними зобов`язаннями по договору № 80/Ф від 16 лютого 2009 року. Окрім цього, між сторонами був укладений договір про відступлення права вимоги від 08.12.2014 року за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., та зареєстрований в реєстрі № 233, відповідно до якого ТОВ «Велес-Д» набуває усе та будь-яке належне банку право вимоги за договором іпотеки, включаючи, право звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, і за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за Кредитним договором у повному розмірі, у разі невиконання боржником та/або його поручителем, зобов`язань за Кредитним договором. Згідно з п. 1.2 вказаного Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки предметом іпотеки є: ціле «Кафе-шашлична», загальною площею 357,5 кв.м., до якого входить: Колиба під літерою А, площею 324,10 кв.м., будинок охорони-зазначений літерою Б, площею 6,7 кв.м., шаличниця під літерою Д, площею 5,6 кв.м., літній будинок № 1 - під літерою В1, площею 5,4 кв.м., літній будинок № 2 - під літерою В2, площею 5,2 кв.м., літній будинок № 3 - під літерою В3, площею 5,2 кв.м., літній будинок № 4 - під літерою В4, площею 5,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить боржнику на підставі Договору купівлі-продажу «Кафе-шашлична», посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванці В.П. 27 липня 2007 року за № 5679, зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 4363016 від 27.07.2007 року. Рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» № 17 від 17 червня 2015 року встановлений факт нікчемності договору факторингу від 08.12.20114 року та договорів забезпечення, які були укладені в зв`язку із укладенням договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором. 15.02.2017 року Господарським судом м. Києва розглянута справа № 910/33042/15 за позовом ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» до ТОВ «Велес-Д» про визнання правочинів недійсними та зобов`язання вчинити дії та прийнято рішення, яким позов ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» задоволено повністю, та визнано недійсним договір факторингу № 14, укладений 08.12.2014 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д», визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 08.12.2014 року за Договором іпотеки (посвідчений 16.02.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. та зареєстрованим в реєстрі №233), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. та зареєстрований в реєстрі за № 186. Крім того, зобов`язано ТОВ «Велес-Д» повернути ПАТ «Український Бізнес Банк» документи згідно переліку, що міститься в акті-прийому передачі документів від 08.12.2014 року до договору факторингу № 14 від 08.12.2014 року. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, стверджує, що розрахунок із ТОВ «Велес Д» був проведений ним до визнання правочину недійсним в судовому порядку - в 2015 році, в зв`язку з чим його зобов`язання припинилися перед Банком на момент ухвалення судового рішення від 15.02.2017 року, тому кредитна заборгованість відсутня і не може бути предметом нового договору факторингу із ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» від 29.07.2019р. Однак, суд, заслухавши доводи представника позивача, звертає увагу на наступне. У листопаді 2017 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ПАТ «Український Бізнес Банк» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та припинення іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ТОВ «Велес Д» після укладення договору факторингу із Банком, було реалізоване заставне майно, а також в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Велес Д» отримало від позивача будівельні матеріали, що згідно ринкових цін покриває 60% боргу. Позивач, посилаючись на те, що заборгованість за договором факторингу № 14 від 08 грудня 2014 року ним повністю погашена, претензії у ТОВ «Велес Д» відсутні, просив визнати зобов`язання за кредитним договором № 80/Ф від 16 лютого 2009 року, укладеним між ним та Банком припиненими у зв`язку із належним виконанням. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року рішення скасоване, ухвалено нове, яким в позові відмовлено в повному обсязі, в даний час цивільна справа № 372/3368/17 знаходиться на розгляді в Верховному суді. Тобто, доводи позивача про факт припинення кредитних зобов`язань перед Банком шляхом їх належного виконання перед ТОВ «Велес Д» в 2015 році є предметом розгляду в іншій справі і не можуть бути переоцінені цим судом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. Представник позивача в позові не посилається на конкретну норму ЦК України, як підставу для визнання правочину недійсним. В підготовчому судовому засіданні представник позивача на запитання суду повідомив, що підставою для визнання правочину недійним є ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04.06.2020 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Гостомельської селищної ради Київської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» про визнання недійсними договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги та договору про відступлення прав за договорами іпотеки, скасування реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, - відмовлено у повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин в задоволенні заявлених вимог в частинні визнання недійсним договір №UA-EA-2019-06-19-000095-b про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який укладений 29 липня 2019 року між ПАТ «Український Віз Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності Рішення/запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48793561 від 21.09.2019 11:29:23, який проведений державним реєстратором Кириловою Наталією Миколаївною, Гостомельська селищна рада, Київської області, щодо реєстрації за ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", код ЄДРПОУ: 38750239 права власності на кафе-шашличну, загальною площею 357,5 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН 17002790, скасуванні арешту нерухомого майна Боржника, який накладений згідно постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області, ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ), Якименка Ярослава Олеговича про арешт майна боржника від 20.01.2021 року що належить на праві приватної власності [PERSON] , який накладений в рамках ВП №53603530 слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувана чи боржника. Позивач вказує, що ПАТ «Український Бізнес Банк», щодо якого було відкрито ВП №53603530, ліквідовано 08.05.2020 року та вважає, що у зв`язку із припиненням юридичної особи, виконавче провадження підлягає завершенню. Однак виконавче провадження може бузи завершене у зв`язку із припиненням юридичної особи тільки за умови, що виконання її обов`язків чи вимогу виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Відповідно до ч. 2 ст. 442 ЦПК України, заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 29 липня 2019 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Договір № UA-EA-2019-06-19-000095-b про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, на підставі якого до 'ГОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до Боржника [PERSON] за кредитним договором № 80/ф від 16.02.2009 року та договорами забезпечення. Тобто відступлення права вимоги відбулося за результатами відкритого аукціону № UA-EA-2019-06-19-000095-b з продажу проблемних активів Банку, до визнання Банку ліквідованим. Так стягувачем у ВП №53603530 є ТОВ «ФК «Довіра га Гарантія», адже він є правонаступником первісного кредитора ПАТ «Український Бізнес Банк». Судом встановлено правонаступництво Кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відносно боржника [PERSON] за кредитним договором № 80/ф від 16.02.2009 року, у зв`язку із чим у державного виконавця відсутні підстави для закриття виконавчого провадження №53603530. Окрім того в судовому засіданні також встановлено, що в межах виконавчою провадження №53603530, державним виконавцем було вчинено необхідні виконавчі дії для виконання рішення Суду, а саме: 30 серпня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено доручення по ВП №53603530,яким доручено державним виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС ЦМУ МІО (м. Київ) здійснити перевірку майнового стану боржника та скласти постанову про опис та арешт майна, яке знаходиться на праві власності [PERSON] , в тому числі на -такі об`єкти як: нежитловс приміщення свинарника, кад.№2256932132000, місцезнаходження.: [ADDRESS] ; 1/4 частини квартири [ADDRESS] . 20 січня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову №53603530 про накладення арешту на нерухоме майно: нежитлове приміщення свинарника. кад.№2256932132000, місцезнаходження.: [ADDRESS] . Суду не надано відомостей проте, що виконавчий лист на підставі якого було відкрите ВП № 53603530, визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішеннями суддів встановлено, що зобов`язання боржника [PERSON] за Кредитним договором, Договором іпотеки не припинено (Постанова від 12.11.2020 Верховного Суду у справі №372/3368/18 (61-8695св19), та Постанова Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року №372/3368/18). Рішення Суду про стягнення заборгованості не було скасовано. ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» є стягувачем за виконавчим листом № 2-80/12 від 12.01.2012 року, що підтверджується наявним рішенням суду (постанова Київського апеляційного суду №2-1695/11 від 15 грудня 2020 року та Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду №2-1695/11 від 04 жовтня 2021 року ). Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище, суд вважає недоведеними посилання позову на порушення прав чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, які б підлягали судовому захисту. Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed