Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

04 серпня 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Бохонковича В.Є. звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» в якому просить визнати виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни зареєстрованого в реєстрі за №4260 від 20 лютого 2019 року, щодо стягнення грошових коштів в сумі 26835,95 гривень за кредитним договором №GP-6405147 від 26.05.2014 року таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.02.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис з приводу стягнення грошових коштів в сумі 26835,95 гривень з [PERSON] за кредитним договором №GP-6405147 від 26.05.2014 року укладеним із АТ «Банк Ренесанс Капітал» правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний банк». Даний виконавчий напис був пред`явлений на виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. Із виконавчим написом не погоджується, оскільки вважає його безпідставним, вчиненим без відповідних правових підстав, вчиненим з порушенням норм чинного законодавства та принципу безспірності. В судове засідання представник позивача подав клопотання з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій не заперечує щодо задоволення позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення 50 відсотків сплаченого судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Розгляд справи просить проводити без участі представника Банку за наявними у справі матеріалами. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, витребовуваних судом доказів не надали, будь яких клопотань, заяв чи заперечень від них на адресу суду не надходило. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. Із матеріалів справи встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 20.02.2019 року було вчинено виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №4260, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за кредитним договором №GP-6405147 від 26.05.2014 року укладеним із АТ «Банк Ренесанс Капітал» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український Міжнародний банк». Загальна сума заборгованості складає 18153,51 грн., що складається із суми боргу 26335,95 грн. та суми за вчинення виконавчого напису нотаріусом, що становить 500,00грн. (а.с.9) 23.03.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58704998 (а.с.11). Позивач у своїй позовній заяві заперечує безспірність боргу, оскільки невідомі умови нарахування відсотків, пені та штрафу, які показники використовувалися для їх обчислення. За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.1 ЗУ від 02.08.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст.88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Такими документами можуть бути: зокрема, документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 року із змінами та доповненнями, а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з рахунків, на які боржник перераховує кошти, розписки, чеки тощо. Приймаючи рішення про звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису, стягувачу необхідно надати документи, які б підтверджували наступні умови, зокрема, чи підпадає заявлена вимога під вид заборгованості, визначений Постановою Кабінету Міністрів України; чи є в наявності та оформлені належним чином документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України, чи підтверджують наявні документи безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та прострочення виконання зобов`язання; чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що при вчиненні виконавчого напису №4260 від 20.02.2019 року, нотаріусом не перевірено безспірність суми заборгованості, яку запропоновано стягнути, що є порушенням ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями та Глави 16 Розділу ІІ Наказу МЮУ «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 22.02.2012 року № 296/5. Оскільки приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, будь яких доказів на спростування викладеної позиції позивача не подала, а тому суд позбавлений можливості достовірно дослідити правомірність суми заборгованості позивача та періоду за який здійснено нарахування і як наслідок дотримання вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обґрунтування позивача щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. виконавчого напису від 20.02.2019 року, що зареєстрований в реєстрі за №4260, з порушенням вимог закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч.1, 2, 8 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову - на відповідача. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи, що позові вимоги задоволені, до початку розгляду справи по суті представник відповідача визнав позов, просив розгляд справи провести у його відсутності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача частину судового збору за подання позовної заяви у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. (тобто 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем під час розгляду справи), а іншу частину у розмірі 496 грн. 20коп. - повернути позивачу з Державного бюджету України у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України Згідно з ч.3, ч.4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу сторона позивача подає договір про надання правничої допомоги від 25 липня 2022 року, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги 25 липня 2022 року, квитанцію прибуткового касового ордеру на суму 3750 грн., попередній (орієнтовний) розрахунок вартості наданої правової допомоги від 25 липня 2022 року на суму 3750 грн. 00 коп. (а.с.12-15). Положеннями частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, передбачено, що саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Представником відповідача у заяві від 22 серпня 2022 року, про визнання позовних вимог (в порядку ст.206 ЦПК України), не подано жодних заперечень про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, хоча позовна заява та додатки до неї, серед яких містяться і копії документів, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідачу були надіслані. Враховуючи правовий висновок викладений в Постанові ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, згідно якого, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи, а також те що витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 3750 грн. документально підтверджені та доведені, відповідають обсягу виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи і не оспорені відповідачем, тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: approved