Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Євгена Миколайовича, [PERSON] , в якому просив визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію, проведену 09 серпня 2021 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудраком Євгеном Миколайовичем за № 2432081346101 на нерухоме майно, а саме: лазню-пральню площею 543,7 кв.м., котельню площею 134,3 кв.м., розташовані на за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Свої вимоги, мотивує тим, що 09 серпня 2021 року державним реєстратором Мудраком Є.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 43460292, яким здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна № 2432081346101, а саме: лазню-пральню загальною площею 543,7 кв.м., котельню загальною площею 134,3 кв.м., що розташовано у [ADDRESS] , за [PERSON] . Під час перереєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна із [PERSON] на її чоловіка [PERSON] об`єкт нерухомого майна перебував під чисельними судовими арештами. Зокрема, оспорюючи дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет об`єкт нерухомого майна, він зазначає про наявність на момент здійснення державної реєстрації заборони будь-яким способом, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкта, встановленої на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року у справі № 462/5290/20, провадження № 1-ксм/462/1766/20. Також, зазначає, що вказані дії порушують його права та третіх осіб, оскільки рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року у справі № 462/2589/14-ц із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 5948789 гривень 47 коп. боргу; на користь [PERSON] 2398400 гривень 83 коп. боргу; на користь [PERSON] 3729796 гривень 58 коп. боргу. Проте, вказане майно є єдиним, яким [PERSON] може погасити борг у результаті реалізації вказаного майна. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. У листопаді 2021 року представник відповідача державного реєстратора [PERSON] адвокат Лемеха Р.І. подав до суду письмові пояснення, у яких проти позову заперечив, зазначивши, що дії державного реєстратора відповідали вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки він зареєстрував право власності за покійним [PERSON] на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2013 року у справі № 462/5935/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, яким було визнано за [PERSON] право власності на лазню-пральню А-1, А*-1 загальною площею 543,7 кв.м. та котельню Б-1 загальною площею 134,3 кв.м., розташовані по [ADDRESS] . Оскільки рішення суду є обов`язковим для виконання на всій території України, державний реєстратор зобов`язаний був здійснити вказану державну реєстрацію, незважаючи на чисельні обтяження на вказане майно. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені позову відмовити /Т-1 а.с.113-116/. Представник позивача адвокат Сєргєєва О.І. та третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові, просять позов задовольнити. Представники відповідачів, а саме: державного реєстратора [PERSON] адвокат Шалапай І.О., [PERSON] адвокат Цімура Я.В., [PERSON] адвокат Писаренко К.І. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у вищевказаних письмових поясненнях, додатково пояснивши, що державний реєстратор та [PERSON] не є належними відповідачами у даній справі, а позивач вибрав неправильний та неефективний спосіб захисту, просять у задоволені позову відмовити. Суд ухвалив розглядати справу без участі третьої особи [PERSON] , який у судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просить справу розглядати без його участі /Т-2 а.с.135/. Рух справи, клопотання сторін, процесуальні рішення суду. 13 вересня 2021 року одночасно з позовом представник позивача подала до суду заяву про забезпечення позову /Т-1 а.с.40-44/. 14 вересня 2021 року ухвалою суду вказана заява задоволена частково; накладено арешт на нерухоме\~майно: будівлі лазні-пральні загальною площею 543,7 га, що позначені на плані літерами A-l, А- 1, та котельні, площею 134,3 кв.м під літерою Б-1, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 2432081346101 /Т-1 а.с.79-82/. 17 вересня 2021 року ухвалою суду відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання /Т-1 а.с.82/. 20 жовтня 2021 року представник позивача подала до суду клопотання про витребування доказів у державного реєстратора Мудрака Є.М. /Т-1 а.с.89,90/. 20\~жовтня 2021\~року ухвалою суду вказане клопотання задоволено /Т-1 а.с.96/. 17 листопада 2021 року представник [PERSON] адвокат Цімура Я.В. подав до суду заяву про відвід судді Боровкову Д.О. /Т-1 а.с.120-125/. 22 листопада 2021 року ухвалою суду у задоволенні вказаної заяви про відвід відмовлено /Т-1 а.с.133/. 08 грудня 2021 року представник державного реєстратора [PERSON] адвокат Лемеха Р.І. виконав вимоги вищевказаної ухвали суду від 20 жовтня 2021 року про витребування доказів, надавши такі суду /Т-1 а.с.151/. 28 грудня 2021 року представник позивача подала до суду заяву про залучення у якості третьої особи спадкоємця [PERSON] /Т-1 а.с. 154,155/. 28 грудня 2021 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, вказане клопотання задоволено /Т-1 а.с.156/. 28 грудня 2021 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Черник Н.С. належним чином завірену копію спадкової справи №22/2021, заведеної після смерті [PERSON] /Т-1 а.с.159/ 14 лютого 2022 року до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи №22/2021 /Т-1 а.с.175/. 12 травня 2022 року представник позивача подала до суду заяву про залучення у якості співвідповідача [PERSON] /Т-1 а.с.230,231/. 12 травня 2022 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, вказане клопотання задоволено; [PERSON] залучено у якості співвідповідача у справі /Т-1 а.с.232,233/. 17 червня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду /Т-1 а.с.245/. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріли цивільних справ № 2-2720/10, 462/2589/14-ц, 462/2990/14-ц, справи № 462/5290/29, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] /Т-1 а.с.181,182/. [INFO] двоюрідний брат померлого відповідач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. зі заявою про прийняття спадщини за законом на все майно, що належало спадкодавцю [PERSON] /Т-1 а.с.177/. 04 серпня 2021 року дружина померлого відповідач [PERSON] та його син [PERSON] подали до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, якими відмовилися від належних їм часток спадкового майна в користь [PERSON] /Т-1 а.с.185-188/. Інші спадкоємці зі заявою про прийняття спадщини за законом не зверталися, що підтверджується довідкою від 27 вересня 2021 року № 421/02-14, виданою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. /Т-1 а.с.202/. З листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. від 27 вересня 2021 року № 524/02-14 убачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду для зняття арештів та визнання за ним права власності в порядку спадкування на спадкове майно /Т-1 а.с.209/. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] мав намір отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а саме: лазню-пральню площею 543,7 кв.м., котельню площею 134,3 кв.м., розташовані на за адресою: [ADDRESS] . 02 квітня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 5197118, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна № 328806146101, а саме: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І загальною площею 543,7 кв.м., котельню літ. Б-1 загальною площею 134,3 кв.м. за [PERSON] . Правовою підставою виникнення права власності зазначено ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 27.08.2010 року у справі 2-2720; акт приймання передачі нерухомого майна, виданого 28 серпня 2010 року, видавник [PERSON] та КППО «Дельфін-2»; витяг про державну реєстрацію прав № 27515315, виданий 04 жовтня 2010 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» /Т-1 а.с.12/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року у справі № 462/2589/14-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] (третя особа: [PERSON] ) про визнання права власності та стягнення заборгованості ухвалено: позов задовольнити; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 5948789 гривень 47 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору. Всього стягнути 5950007 гривень 47 коп.; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 2398400 гривень 83 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору. Всього стягнути 2399618 гривень 83 коп.; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 3729796 гривень 58 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору. Всього стягнути 3731014 гривень 58 коп.; в решті вимог позову відмовити. З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що судом були встановлені обставини, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] позичала у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] гроші на викуп майна КППО «Дельфін-1», що стверджуються матеріалами справи № 2-2720/10 за позовом [PERSON] до КППО «Дельфін-1» про стягнення коштів, в яких містяться прибуткові касові ордери зазначеного підприємства від 27 грудня 2007 року, 28 грудня 2007 року, 13 лютого 2008 року, з яких вбачається, що саме з дня підписання відповідачем розписки від 27 грудня 2007 року, вона почала вносити значні кошті в статутний фонд підприємства, загальна сума внесених нею коштів становила 1233020,00 грн., що у подальшому призвело до того, що відповідач [PERSON] набула право власності на нерухоме майно КППО «Дельфін-1» на підставі мирової угоди від 29 липня 2010 року, укладеною між нею та підприємством, і затвердженою ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2010 року. На підставі трьох виконавчих листів за № 462/2589/14-ц з примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року приватний виконавець Маковецький З.В. двома постановами від 09 липня 2018 року та постановою від 02 березня 2020 року відкрив виконавчі провадження № 56738578, 56737606 та 61431414, які його постановами від 09 липня 2018 року та 02 березня 2020 року були об`єднані у зведене виконавче провадження № 56738578 /Т-1 а.с.21/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року у справі № 462/2990/14-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] (третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів [PERSON] та третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів [PERSON] ) про визнання договору фіктивним ухвалено: позов задовольнити; визнати недійсним договір дарування нерухомого майна та земельної ділянки, укладений 02 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстрований в реєстрі за № 1031 /Т-1 а.с. 22-25/. Вказаним рішенням суду було встановлено, що 02 квітня 2014 року між [PERSON] та її сином [PERSON] був укладений договір дарування майна та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстровано в реєстрі за № 1031. Відповідно до умов договору дарування дарувальник [PERSON] подарувала, а обдарований [PERSON] прийняв в дар нерухоме майно, а саме: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І, площею 543,7 кв.м., котельню літ. Б-1, площею 134,3 кв.м., та земельну ділянку для обслуговування лазні, площею 0,3494 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . 02 квітня 2014 року право власності на вказані об`єкти було зареєстровано за [PERSON] . Також, судом було встановлено, що дії [PERSON] та [PERSON] були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Після набрання законної сили рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року у справі № 462/2990/14-ц [PERSON] знову стала власником лазні-пральні, котельні та земельної ділянки, що розташовані на [ADDRESS] , проте це її право вчасно не було зареєстровано в установленому\~законом\~порядку, що перешкоджало виконанню судового рішення від 31 травня 2017 року у справі № 462/2589/14-ц. Виконання судового рішення - сфера регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначав, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1). Тобто, невиконання судового рішення впродовж тривалого часу є порушенням права на справедливий судовий розгляд. З огляду на вказане, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/1399/20 від 30 травня 2020 року було задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку; звернуто стягнення на нерухоме майно: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І загальною площею 543,7 кв.м., котельню літ. Б-1 загальною площею 134,3 кв.м. (реєстраційний номер майна 328806146101) та земельну ділянку загальною площею 0,3494 га, кадастровий номер № 4610136300:06:018:012 (реєстраційний номер 32887646101), що розташовані на [ADDRESS] , яке не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником [PERSON] та згідно з Державним реєстром прав на нерухоме майно значиться зареєстрованим за [PERSON] , для виконання [PERSON] зобов`язань за виконавчими листами у справі № 462/2589/14-ц, виданих 25 червня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова. Разом з тим, 25 березня 2020 року державний реєстратор прав на нерухоме майно прийняв рішення Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко М.О. прийняв рішення № 51776431 про скасування запису про право власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна № 328806146101, після чого сформував витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, згідно з яким власником вказаного об`єкту знову зазначено [PERSON] /Т-2 а.с.10-13/. Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року у справі № 462/5290/20, провадження № 1-ксм/462/1766/20 задоволено клопотання старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Виздрик Богдани Григорівни про арешт майна у кримінальному провадженні № 12020140060001583 від 28 серпня 2020 року; накладено арешт на майно, а саме: земельну ділянку площею 0,3494 га, кадастровий номер 4610136300:06:018:0128, що розташована по [ADDRESS] ; будівлі лазні-пральні, площею 543,7 кв.м, що позначена на плані літерами А-1 та А-1 та котельні, площею 134,3 кв.м під літерою Б-1, що розташовані по [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , заборонивши [PERSON] та будь-яким іншим особам розпоряджатись та відчужувати вказане майно, зокрема, заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям та приватним виконавцям, Державному підприємству «СЕТАМ» (код ЄДРПОУ 39958500), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати будь-які дії щодо відчуження, продажу та реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-якого іншого обтяження, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів, продажу з аукціонів, відкритих торгів, тощо) /Т-2 а.с.14-23/. 02 листопада 2020 року вказана ухвала слідчого судді про арешт майна? якою також заборонялося вчиняти реєстраційні дії, була зареєстрована в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер 38969139) /Т-1 а.с.14/. 09 серпня 2021 року [PERSON] подав до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Є.М. заяву № 47227006 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якій просив зареєструвати за його померлим двоюрідним братом [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І котельню літ. Б-1, що розташовані на [ADDRESS] /Т-1 а.с.147/. До вказаної заяви відповідачем [PERSON] були долучені квитанція про сплату адміністративного збору в розмірі 230 грн.; довідка від 11 серпня 2021 року № 319/02-14, видана приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., в якій зазначалося, що відповідач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] ; рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2013 року у справі № 462/5935/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя /Т-1 а.с.144-148/. Вказаним судовим рішенням було визнано за [PERSON] право власності на лазню-пральню А-1, А*-1 загальною площею 543,7 кв.м. та котельню Б-1 загальною площею 134,3 кв.м., розташовані по [ADDRESS] . 09 серпня 2021 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудраком Є.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 43460292, яким здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна № 2432081346101, а саме: лазню-пральню загальною площею 543,7 кв.м., котельню загальною площею 134,3 кв.м., що розташовано у [ADDRESS] , за [PERSON] . Правовою підставою виникнення права власності зазначено рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2013 року у справі № 462/5935/13-ц; довідка від 11 серпня 2021 року № 319/02-14, видана приватним нотаріусом Черник Н.С. /Т-1 а.с.13/. Таким чином, державний реєстратор прав [PERSON] змінив \~індивідуальний реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, який йому був присвоєний при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, з реєстраційного номера 328806146101 на номер 2432081346101. Позиція суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення. Повноваження державного реєстратора та порядок їх реалізації визначаються\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127\~(далі - Порядок). Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майн Відповідно до\~частин 1\~та 2\~статті 15\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» реєстраційним\~номером об`єкта\~нерухомого майна\~є індивідуальний\~номер,\~який присвоюється\~кожному індивідуально\~визначеному об`єкту\~нерухомого майна\~при проведенні\~державної реєстрації\~права власності\~на нього\~вперше,\~не повторюється\~на всій\~території України\~і залишається\~незмінним протягом\~усього часу\~існування такого\~об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених\~статтею 14\~цього Закону. Частиною 1\~статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»\~передбачено, що формування заяв у сфері державної реєстрації прав та/або їх реєстрація проводиться у базі даних заяв. При прийнятті заяв у паперовій формі обов`язково виготовляються електронні копії документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування з подальшим їх розміщенням у Державному реєстрі прав. У базі даних заяв також реєструються рішення судів, заяви власників об`єктів нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій, рішення судів про скасування відповідних рішень судів, заяви власників об`єктів нерухомого майна про відкликання власних заяв про заборону вчинення реєстраційних дій. Перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень (пункт 4 частини 1\~статті 18 вказаного Закону). Державний реєстратор:\~1)\~встановлює відповідність\~заявлених прав\~і поданих/отриманих\~документів вимогам\~законодавства,\~а також\~відсутність суперечностей\~між заявленими\~та вже\~зареєстрованими речовими\~правами на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяженнями,\~зокрема:\~відповідність обов`язкового\~дотримання письмової\~форми правочину\~та його\~нотаріального посвідчення\~у випадках,\~передбачених законом;\~відповідність повноважень\~особи,\~яка подає\~документи для\~державної реєстрації\~прав;\~відповідність обов`язкового\~дотримання письмової\~форми правочину\~та його\~нотаріального посвідчення\~у випадках,\~передбачених законом; відповідність\~повноважень особи,\~яка подає\~документи для\~державної реєстрації\~прав; відповідність\~відомостей про\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що містяться\~у Державному\~реєстрі прав,\~відомостям,\~що містяться\~у поданих/отриманих\~документах;\~наявність обтяжень\~прав на\~нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини 3\~статті 10 того ж Закону). Наслідки існування заборони на вчинення будь-яких\~реєстраційних дій\~щодо лазні-пральні та котельні під час вчинення реєстраційних дій та ефективний спосіб захисту. Верховний Суд неодноразово висловлювався про те, що під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. (дивись пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада\~2018 року у справі № 905/2260/17). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2\~статті 16 ЦК України). Згідно з частиною 1 та 2\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положення наведених норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. ЄСПЛ у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Таким чином як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі»). Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тож визначення та обрання ефективного способу є запорукою поновлення порушеного права особи, а у разі такої неможливості - отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, у розумінні положень наведеної норми права належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Оспорюючи дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет об`єкту нерухомого майна, позивач [PERSON] обґрунтовує неправомірність дій державного реєстратора, посилаючись на наявність на момент здійснення державної реєстрації щодо об`єкту нерухомого майна заборони будь-яким способом, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкта, встановленої на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року у справі № 462/5290/20, провадження № 1-ксм/462/1766/20. Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Виздрик Б.Г. про арешт майна, та серед іншого, накладено арешт на будівлі лазні-пральні під літерою А-1 та А-1, площею 543,7 кв.м. та котельні під літерою Б-1, площею 134,3 кв.м по [ADDRESS] та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), здійснювати будь-які дії щодо відчуження, продажу та реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-якого іншого обтяження, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів, продажу з аукціонів, відкритих торгів, тощо). Статтею 124 Конституції України\~визначено принцип обов`язковості судових рішень. Відповідно до\~статті 170\~КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Згідно\~зі\~статтею 175 КПК України\~ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Накладення арешту слідчим суддею обґрунтоване, зокрема, тим, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до нівелювання принципу доступу до правосуддя та права потерпілих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на справедливий суд. На час вчинення державним реєстратором оскаржуваних реєстраційних дій (09 серпня 2021 року) зазначена ухвала слідчого судді відповідно до вимог\~статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~була зареєстрована в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, (реєстрація здійснена 02 листопада 2020 року, реєстраційний номер 38969139). У разі наявності у базі даних заяв судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або заяви власника нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного нерухомого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника нерухомого майна (абзац 1 пункту 17 Порядку). Ураховуючи наявність прямої заборони на вчинення будь-яких\~реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомого майна, державний реєстратор не мав правових підстав для проведення державної реєстрації та вчинення оспорюваного запису, що є підставою для визнання державної реєстрації незаконної та її скасування. До аналогічних висновків дійшов\~Верховний Суд у постановах від 07 квітня 2021 року у справі № 640/12313/19-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/3503/19, від 07 жовтня 2021 року у справі № 753/4093/20. Крім цього, суд зазначає, що на незаконність дій державного реєстратора під час здійснення державної реєстрації права власності на лазню-пральню та котельню по [ADDRESS] за [PERSON] також вказує той факт, що державний реєстратор змінив \~індивідуальний реєстраційний номер вказаного об`єкта нерухомого майна, який йому був присвоєний при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше (02 квітня 2014 року), з реєстраційного номера 328806146101 на номер 2432081346101, що є грубим та свідомим порушенням вимог статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Представник державного реєстратора у суду не змогла пояснити мотиви, якими керувався державний реєстратор при здійсненні вищевказаних дій. З огляду на наведене, вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна є підставною, а позивач обрав належний та ефективний спосіб захист, оскільки лише вказаний спосіб зможе забезпечити для позивача можливість домогтися виконання судового рішення, яким на його користь стягнутий борг за договором позики грошей, які він позичив власнику об`єкту нерухомого майна [PERSON] на придбання вказаного майна. При цьому, суд вважає, що у даній конкретній справі, з урахуванням правовідносин, які виникли між сторонами, не існує будь-якого іншого ефективного способу захисту порушеного права позивача, яке обумовлено тривалим невиконанням рішення суду відповідачем [PERSON] та її не бажанням виконувати зобов`язання за договором позики. Щодо суб`єктного складу справи. Верховний Суд неодноразово висловлювався про те, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса/державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем, оскільки державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (аналогічні висновки, містяться у постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 204/3503/19, від 03 серпня 2022 року у справі 461/8641/19, від 09 серпня 2022 року у справі № 565/315/21). Суд ураховує, що за встановлених вище обставин справи, змісту та характеру відносин сторін, убачається, що спір виник між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , [PERSON] з приводу незаконної\~державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, а отже\~позовні вимоги про\~визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна не можуть бути пред`явлені до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. Беручи до уваги, що позов заявлений до неналежного відповідача \~Державного реєстратора прав на нерухоме майно Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Є.М., при цьому\~відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, оскільки належні відповідачі [PERSON] (особа, яка тривалий час уникає виконання рішення суду про стягнення боргу та за якою попередньо було зареєстровано право власності на об`єкт до 09 серпня 2021 року) та [PERSON] (єдиний спадкоємець майна померлої особи, за якою зареєстровано право власності на об`єкт з 09 серпня 2021 року) є залученими до участі у справі,\~а відтак суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову до державного реєстратора, як до неналежного відповідача. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову до [PERSON] , [PERSON] , та про відмову у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора. Суд при ухвалені рішення у даній справі керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Щодо розподілу судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 вказаної статті). Беручи до уваги, що позов до двох належних відповідачів задоволений у повному обсязі, з останніх слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1816,00 грн. в рівних частках, тобто по 908,00 грн. з кожного.

Outcome: partial