Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 07 вересня 2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30\~відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що відповідач не сплачує аліменти та має заборгованість з 22 вересня 2014 року по поду подачі позову в сумі 182\~267 грн 10 коп. З донькою не спілкується, участь у її вихованні не приймає. Останній раз бачив доньку шість років тому. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13\~липня 2022 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08 вересня 2022 року. 08 вересня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 22 вересня 2022\~року у зв`язку із неявкою відповідача. В останнє судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі і просять їх задовольнити. Також не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про причини неявки представника суду не повідомила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, повідомила, що у неї склалося враження, що дитина відповідачу з самого початку була не потрібна, на родах він не був присутнім, а приїхав 28\~грудня 2012 року після народження дитини, оскільки в той час був на заробітках в Москві. Давав позивачці кошти ще до народження дитини, а після народження доньки гроші практично вже не надавав. Також не дав кошти на операцію дитині, коли їй було 3 роки. Останній раз онука бачила батька в три роки, соромилась його, має образу на нього. Відповідач заблокував її в соціальних сітях. Два роки тому вітав доньку з Днем народження. [PERSON] до дня народження дитини від нього ніколи не було. Свідок [PERSON] , яка є подругою позивачки, зазначила, що в житті дитини відповідач участі не приймає, фінансово не допомагає, дитину не виховує. Відповідач не водив дитину на свята до дитячого садочку, до школи на свято 1 вересня. Також він заблокував доньку в Фейсбуці. Коли приїжджав з Польщі, то не приходив до дитини. Останній раз бачив доньку пару років тому. В червні 2022 року позивачка з донькою були в Польщі та звернулися за допомогою до відповідача, проте відповідач відмовився від зустрічі. Кошти на дитину не дає, із святами не вітає. Коли вони жили разом, то дитиною займалася лише позивачка. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 1031 (а.с. 4). Під час шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , батьком якої є відповідач [PERSON] (а.с. 4, на звороті). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22\~вересня 2014 року до її повноліття (а.с. 5). Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сторчак\~А.С. від 17 травня 2022 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №591/6994/14-ц, виданого 29 жовтня 2014 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 22 вересня 2014 року (а.с. 7). За період з 22 вересня 2014 року по 01 травня 2022 року відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 182\~267 грн 10 коп. (а.с. 8). Згідно з довідкою Комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №\~24, м.\~Суми, Сумської області від 03 червня 2022 року №\~132 батько учениці 3-А класу Комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №\~24, м.\~Суми, Сумської області [PERSON] не спілкується з учителями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться шкільним життям дитини (а.с. 31). Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 12\~вересня 2022 року за № 1188/27.1-26 орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11\~липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, так як останній не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться розвитком дитини та станом її здоров`я. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, грошей у добровільному порядку на утримання і лікування дитини не надає. Як пояснив в судовому засіданні представник третьої особи органу опіки і піклування, ними не з`ясовано думку [PERSON] по даній справі у зв`язку з відсутністю контактних даних та адреси фактичного місця проживання. За висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 12 вересня 2022\~року за № 1188/27.1-26 орган опіки та піклування визнав можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачем до виконання ним своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992 грн 40\~коп. (2481 грн * 0,4) (а.с. 10). На підставі викладеного,

Outcome: approved