Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

22 травня 2017 року [PERSON] пред`явила в суд позов до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (далі - ЛКП «ТФ «Львівспеконтранс», підприємство, відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. В обгрунтування своїх вимог зіслалась на наступні обставини. 28 жовтня 2016 року її батько [PERSON] , працівник відділу господарства ЛКП «ТФ «Львівсрецкомунтранс», згідно правил внутрішнього трудового розпорядку прийшов на роботу, перевдягнувся та став виконувати свої функції та обов`язки з 08.00 год. Близько 15.00 год. завідувач відділу господарства [PERSON] отримав повідомлення від менеджера з логістики [PERSON] про прибуття вантажівки з контейнерами в кількості 65 штук, яка прибула з м. Луцька Волинської області. Для проведення вантажно-розвантажувальних робіт [PERSON] залучив електрозварювальника [PERSON] та мийника [PERSON] (її батька). [PERSON] , провівши цільовий інструктаж з ними щодо виконання вантажно- розваптажувальних робіт при розвантажуванні з автомобіля порожніх контейнерів для ПЕТ пляшок, видав їм засоби індивідуального захисту, а саме: каски та жилети. Після проведення інструктажу [PERSON] визначив місце складування контейнерів та разом з [PERSON] і [PERSON] приступили до розвантажування вищевказаних контейнерів. Оскільки контейнери були на кузові автомобіля в упаковці по 5 (п`ять) штук в кожній, то їх розвантажування здійснювали лаповим автонавантажувачем типу 40814 вантажопідйомністю 5 тон. Водієм автонавантажувача був [PERSON] , який працював за сумісництвом, а [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] розмішували упаковки з контейнерами на площадці. Після розвантажування та складування трьох упаковок, [PERSON] та [PERSON] пішли виконувати роботи для підготовки під розвантаження четвертої упаковки з контейнерами, а [PERSON] залишився біля контейнерів, які були складені на площадці. Відійшовши від площадки на 2-3 метри, [PERSON] та [PERSON] почули дзвін металу та крик її батька, повернулись назад та побачили [PERSON] , який був придавлений останньою пачкою контейнерів. Відкинувши контейнери, [PERSON] та [PERSON] повідомили керівництво підприємства про нещасний випадок. На місце, де стався нещасний випадок, прибули механік автотранспорту [PERSON] та економіст [PERSON] , які надали долікарську медичну допомогу, механік [PERSON] перев`язав бинтом голову потерпілого [PERSON] та викликав бригаду швидкої:медичної допомоги. Прибувши на місце події, швидка медична допомога забрала потерпілого, однак при транспортуванні до лікарні її батько [PERSON] помер в автомобілі швидкої медичної допомоги. По факту трагічної загибелі її батька наказом Головного управління Держпраці у Львівській області №218-НВ від 01 листопада 2016 року була створена комісія для проведення розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 року о 15 год. 15 хв. на ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс». За результатами проведеної позапланової перевірки дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при проведенні вантажно-розвантажувальних робіт та складуванні 24 листопада 2016 року головним державним інспектором відділу нагляду в будівництві, котлонагляду на транспорті та зв`язку [PERSON] виявлено наступні порушення: - роботодавець не організував своєчасної розробки та затвердження схеми складування, розміщення площадок складування на території підприємства; - не отримано дозвіл Держпраці на експлуатацію технологічного транспортного засобу (автонавантажувача типу 40814, завод. № [NUMBER], номерний знак [NUMBER] ); - до керування автонавантажувачем допускаються працівники, які не мають посвідчення на право їх керування; - не проведено щорічного технічного огляду автонавантажувача; - на підприємстві відсутній дозвіл Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки та інші. Проаналізувавши пояснювальні записки, протоколи опитування свідків та інших осіб причетних до нещасного випадку, лист ЛОР Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 18.11.2016 р. № 2858, та інші матеріали комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з мийником [PERSON] стався на території підприємства в робочий час, при виконанні завдань поставлених керівником, тому відповідно до пункту 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232, даний нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом і на нього складається акти за формою Н-1 та Н-5. Відповідно до висновку комісії, створеної для розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 року о 15 год 15 хв. на ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та викладений в актах форми Н-1 та Н-5 від 30 листопада 2016 року, вказані причини що привели до нещасного випадку, а саме вказані дії або бездіяльність, які призвели до нещасного випадку: - [PERSON] , завідуючий господарством ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» - не забезпечив належне виконання посадових обов`язків (не забезпечив безпеку та здоров`я оточуючих людей в процесі виконання вантажно-розвантажувальних робіт, визначив місце проведення вантажно-розвантажувальних робіт нерівне з вибоїнами, асфальтно-бетонне покриття місцями зношене з трав`яним покровом), чим порушив п. 2.13 Посадової інструкції для завідуючого господарством, затвердженої директором ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 15.01.2016 р., п.2 розділу 3 Вимог до місць проведення вантажно-розвантажувальних робіт, території підприємства, виробничих будівель і споруд, Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт НПАОП 0.00-1.75-15. - п. 2. 13 «Дбає про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі будь-яких робіт та під час перебування на території підприємства». - п.2 «Місця проведення вантажно-розвантажувальних робіт повинні бути рівні, мати тверде, рівне покриття та ухил не більше 5%». Також в акті форми Н-5, розділ 6 Висновок комісії (дії або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку) вказується, що її батько [PERSON] , мийник ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» - знаходився в стані алкогольного сп`яніння 2,39% (проміле), чим порушив вимогу абзацу 7 підпункту 8.1. розділу 8 Правил внутрішнього розпорядку, затвердженого директором ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 04.01.2016 р. - не вживати алкогольні напої, наркотичні, токейчні та інші речовини в робочий час. В неї, позивача, з приводу цього факту (допуску працівника в стані сп`яніння до роботи), виникає закономірне питання стосовно виконання керівним складом підприємства своїх посадових обов`язків, оскільки як працівника, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння (2,39% проміле) допустили до виконання своїх виробничих функцій, чому її батько, який працював мийником, виконував вантажно-розвантажувальні роботи, тобто роботи, які виходять за межі виробничих функцій мийника. Все це, на її, [PERSON] , думку, підтверджує той факт, що головною причиною нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого загинув її батько, є невиконання керівним складом ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» своїх службових обов`язків та грубе порушення норм трудового законодавства України. Положеннями ч.2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам які проживали з нею однією сім`єю. Таким чином, вона, як донька покійного [PERSON] , має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю свого батька. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України обов`язок на відшкодування моральної шкоди покладено на власника або уповноваженого ним органом, тобто роботодавцем. Визначення моральної шкоди міститься в ст. 23 ЦК України та у постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ завданих фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування визначається судом від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, протиправною поведінкою заподіювача шкоди, наявністю причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювана шкоди. Внаслідок вищевказаного нещасного випадку настала смерть її батька [PERSON] . Смерть близької людини це завжди трагедія для сім`ї та родини, а смерть батька це непоправима трагедія для дітей, що спричиняють тяжкі моральні та душевні страждання. Розмір заподіяної їй моральної шкоди вона оцінює в 150 000,00 грн. При визначенні моральної шкоди вважає, що суд також повинен врахувати правові позиції, викладені у висновках Верховного Суду України, на які вона покликається в своїй позовній заяві та аналіз судової практики по цій категорії справ, який був проведений Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 вересня 2011 року. З огляду на такі факти, просить ухвалити рішення, яким стягнути з ЛКП «ТФ «Львівспецконтранс» на її користь 150 000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 травня 2017 року позовну заяву [PERSON] до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, було передано для розгляду по суті судді Шевченківського районного суду м. Львова Глинській Г.Б. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Глинської Г.Б. від 23 травня 2017 року провадження у справі за вищевказаною позовною заявою [PERSON] було відкрито та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні 14 червня 2017 року представник ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» Гнатів І.М. подала письмове заперечення на позовну заяву [PERSON] , в якій зазначила, що позовні вимогти є необгрунтованими з наступних міркувань. Відповідно до положень ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач [PERSON] не вказала в чому саме полягає завдана їй моральна шкода. Смерть рідної людини є дійсно трагедією, зрештою, як і смерть будь-якої людини. Проте, [PERSON] не вказала жодних обставин та доказів, які б свідчили про наявність у нього фізичного болю чи страждань. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Також позивач [PERSON] не довела підтримання тісних родинних відносин зі своїм батьком [PERSON] . Як свідчать матеріали, додані до позовної заяви, позивач проживала окремо від батька, на утриманні одне в одного вони не перебували, не має відомостей про те, чи підтримувала контакт позивач з батьком, а сам по собі факт родинних відносин не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того, поведінка позивача [PERSON] після нещасного випадку свідчить про те, що ставлення до [PERSON] , як до батька, в неї не було, оскільки вона не захотіла забрати особисті речі загиблого, а забрала з кишень лише матеріальні цінності та ключі від квартири. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягає питання наявності вини у діях заподіювана шкоди. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не можна зробити висновок про наявність вини у діях посадових осіб ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс». Зокрема, в Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зі смертельним наслідком від 30 листопада 2016 року відсутні дані про наявність вини у діях [PERSON] (завідувача відділу господарства). Більше того, в ході перевірки встановлено, що [PERSON] перед залученням до розвантажувальних робіт [PERSON] провів з ним цільовий інструктаж та видав засоби індивідуального захисту (каску та жилет). Тобто зі сторони відповідальної особи підприємства було вжито необхідних заходів для забезпечення життя та здоров`я працівника. Також вважає за необхідне зазначити, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проводили розвантаження контейнерів, а лише супроводжували вантаж та розміщували його на площадці, а саме ж розвантаження проводилося автонавантажувачем під керуванням [PERSON] . Чинним законодавством не передбачено спеціального порядку залучення працівників до виконання робіт, які не потребують спеціальних знань та навиків, при цьому інструктаж для [PERSON] був проведений та отримана його згода на виконання відповідних робіт. За таких обставин, посилання позивача на невиконання посадових обов`язків [PERSON] , як на факт наявності вини у діях посадових осіб підприємства, є необгрунтованим та бездоказовим. Вважає за необхідне також звернути увагу на той факт, що батько позивача [PERSON] - [PERSON] перебував стані алкогольного сп`яніння, що дає підстави вважати, що ним не було дотримано правил безпечного поводження під час перебування на площадці для розвантаження контейнерів. Про факт алкогольного сп`яніння [PERSON] працівникам підприємства стало відомо у ході перевірки, проведеної за результатами нещасного випадку, оскільки з його зовнішнього вигляду та поведінки не можливо було встановити дану обставину. Враховуючи зазначене вище, логічним є висновок про відсутність безпосереднього причинового зв`язку між шкодою та діями [PERSON] . Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. В п. 9 цієї ж постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди сумі визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вважає, що позивачем необгрунтовано розмір моральної шкоди у сумі 150 000, 00 грн., а тому у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити у повному обсязі. 03 липня 2017 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано доповнення до позовної заяви, в якій він просить стягнути з ЛКП «ТФ «Львівспекомунтранс» на користь позивача компенсацію за заподіяну моральну школу в розмірі 150 000, 00 грн. одним платежем. В доповненні до позовної заяви додатково зазначив, що 14 червня 2017 року, при розгляді Шевченківським районним судом цивільної справи № 466/3551/17 за позовом [PERSON] до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» про відшкодування моральної шкоди, представник відповідача Гнатів 1. М. подала заперечення на позовну заяву, в якій вважає позовні вимоги необгрунтованими з наступних міркувань. Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві нібито не вказала в чому саме полягає завдана їй моральна шкода. Однак, в позовній заяві [PERSON] вказала в чому саме полягає завдана їй моральна шкода, вона зіслалась на постанову Верховного Суду України в справі №6-66цс14 від 25 серпня 2014 року, а також на Аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої при виконанні трудових обов`язків від 01 вересня 2011 року, який був зроблений Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якому вказано, що факт завдання моральної шкоди, виходячи із судової практики, вважається доведеним, якщо є висновок МСЄК про ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. В даному випадку є судово-медична експертиза від 18 листопада 2016 року №2858, а тому доводити іншими доказами цей факт необхідності немає. Представник відповідача в своєм запереченні зазначає, що [PERSON] не підтримувала тісних родинних відносин з своїм батьком [PERSON] , що вони проживали окремо один від одного, на утриманні одне в одного не перебували, а сам по собі факт родинних відносин не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Положеннями ч.2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдлана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), тобто, що факт родинних відносин саме є підставою для відшкодування моральної школи. Також представник відповідача в запереченні вказує, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не можна зробити висновок про наявність вини у діях посадових осіб ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс». Однак, в позовній заяві чітко вказано, що відповідно до висновку комісії, створеної для розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 року, о 15 год. 15 хв., на ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс», який викладений в актах форми Н-1 та Н-5, вказані причини та особи, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, зокрема [PERSON] , і вказано які саме підзаконні нормативні акти по охороні праці він порушив. Що стосується твердження представника відповідача про те, що [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, що дає підстави вважати, що ним не було дотримано правил безпечного поводження під час перебування на площадці для розвантаження контейнерів, то такий висновок представника відповідача не підтверджується жодними документальними доказами, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень і вимог. Представник відповідача в запереченні на позовну заяву вказує, що працівникам підприємства про факт алкогольного сп`яніння [PERSON] , стало відомо у ході перевірки, проведеиої за результатами нещасного випадку, оскільки з його зовнішнього вигляду та поведінки не можливо було встановити дану обставину, і зрештою працівники не зобов`язані цього робити. При судово-токсикологічній експертизі крові з трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в кількості 2,39% проміле, це майже тяжка ступінь сп`яніння. Враховуючи той факт, що завідуючий господарством ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» [PERSON] , перед залученням до розвантажувальних робіт [PERSON] , проводив з ним цільовий інсіруктаж, та видав засоби індивідуального захисту (каску та жилет), тобто [PERSON] безпосередньо контактував з [PERSON] , а тому не міг не побачити, що останній перебуває в стані тяжкому стані сп`яніння (запах спиртного, зовнішній вигляд, розкординація рухів). Всі ці обставини однозначно вказують, що [PERSON] допустив до роботи, а саме до вантажно-розвантажувальних робіт працівника [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу є грубим порушенням норм трудового законодавства. Підсумовуючи вищевказане можна зробити висновок, що основною причиною нещасного випадку з мийником [PERSON] було неналежне виконання посадових обов`язків та порушення вимог законодавства про охорону праці, які були допущені завідувачем господарством ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» [PERSON] . Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то в позовній заяві вказано про те, чим керувався позивач, визначаючи розмір морального відшкодування, посилаючись на судову практику по аналогічним справам. Проколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2021 року, який був проведений на підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Львова №228 від 10 березня 2021 року, матеріали цивільної справи №466/3551/17 за позовом [PERSON] до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунатранс» про відшкодування моральної шкоди були передані для розгляд по суті головуючому судді Кавацюку В.І. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Кавацюка В.І. від 11 березня 2021 року матеріали цивільної справи №466/3551/17 за позовом [PERSON] до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунатранс» про відшкодування моральної шкоди були прийняті до розгляду та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] , яка була допитана в якості свідка, та її представники [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві та доповненнях до неї. а також на долучені до матеріалів справи письмові пояснення. Представник ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» Гнатів І.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, покликаючись на доводи, які викладені в долучених до матеріалів справи письмовому запереченні на позовну заяву та письмових поясненнях. Заслухавши показання позивача [PERSON] , допитаної в якості свідка, пояснення її представників [PERSON] і [PERSON] , пояснення представника відповідача Гнатів І.М. , показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , який станом на 28 жовтня 2016 року перебував у трудових відносинах з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс, де обіймав посаду мийника у відділі господарства цього підприємства. 28 жовтня 2016 року працівники відділу господарства цього підприємства згідно правил внутрішнього трудового розпорядку прийшли на роботу, переодягнулись і виконували свої функціональні обов`язки з 08.00 год. Близько 15 год. завідувач відділу господарства [PERSON] отримав повідомлення від менеджера з логістики [PERSON] про прибуття вантажівки з контейнерами в кількості 65 штук, яка прибула з м. Луцька Волинської області. Для проведення вантажно-розвантажувальних робіт [PERSON] залучив електрозварника [PERSON] та мийника [PERSON] (батька позивача [PERSON] ). [PERSON] , провівши цільовий інструктаж з ними щодо виконання вантажно- розвантажувальних робіт при розвантажуванні з автомобіля порожніх контейнерів для ПЕТ пляшок, видав їм засоби індивідуального захисту, а саме: каски та жилети. Після проведення інструктажу [PERSON] визначив місце складування контейнерів та разом з [PERSON] і [PERSON] приступили до розвантажування вищевказаних контейнерів. Контейнери були на кузові автомобіля в упаковці по 5 (п`ять) штук в кожній. Розвантажування контейнерів здійснювали лаповим автонавантажувачем типу 40814 вантажопідіймальністю 5 тон, водій автонавантажувача [PERSON] по сумісництву, а [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] розмішували упаковки з контейнерами на площадці. Після розвантажування та складування трьох упаковок, [PERSON] та [PERSON] пішли виконувати роботи для підготовки під розвантаження четвертої упаковки з контейнерами. Тим часом [PERSON] залишився біля контейнерів, які були поскладовані на площадці. Відійшовши від площадки на 2-3 метра, [PERSON] та [PERSON] почули дзвін металу та крик [PERSON] . Повернулись назад вони побачили [PERSON] придавленого останньою пачкою контейнерів. Підбігши до місця падіння контейнерів, [PERSON] та [PERSON] відкинули контейнери та повідомили керівництво про нещасний випадок. На місце, де стався нещасний випадок, прибули механік автотранспорту [PERSON] та економіст [PERSON] , які надали долікарську медичну допомогу. Механік [PERSON] перев`язав бинтом голову постраждалого [PERSON] та викликав бригаду швидкої медичної допомоги. Прибувши на місце, швидка медична допомога забрала потерпілого. При транспортуванні [PERSON] до лікарні він помер в автомобілі швидкої допомоги. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями учасників процесу, долученими до справи копіями Акту форми Н-1 від 30 листопада 2016 року. Акту форми Н-5 від 30 листопада 2016 року, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. Судом також встановлено, що з метою проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 року о 15 год. 15 хв. на ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс», наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 01 листопада 2016 року №218-НВ була створена комісія у складі: голови комісїї - Михайлюка Василя Олексійовича - начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Львівській області; членів комісії: Маляренко Галини Миколаївни - страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму відділення ВД ФССНВ в м. Львові; Сала Сергія Андрійовича - заступника в.о. директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради; Бека Любомира Івановича - завідувача сектором охорони праці Львівської обласної організації профспілки працівників житлового комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України; Стефанишина Тараса Михайловича - директора Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс»; Фігури Олени Володимирівни - голови профкому Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс». За результатами роботи цієї комісії було складено Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 р. о 15 год.15 хв. на ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 30 листопада 2016 року та Акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 30 листопада 2016 року, копії яких долучені до матеріалів справи. Зі змісту Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 р. о 15 год.15 хв. на ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 30 листопада 2016 року вбачається, контейнер для ПЕТ пляшки має розміри 1,16х1,03х1,20 м, вага приблизно 30 кг, висота вкладки, що складається з п`яти контейнерів становить 2.65 м. За результатами проведеної позапланової перевірки дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при проведенні вантажно-розвантажувальних робіт та складуванні 24 листопада 2016 року головним державним інспектором відділу нагляду в будівництві, котлонагляду на транспорті та зв`язку [PERSON] було виявлено наступні порушення: - роботодавець не організував своєчасної розробки та затвердження схеми складування, розміщення площадок складування на території підприємства; - не отримано дозвіл Держпраці на експлуатацію технологічного транспортного засобу (автонавантажувача типу 40814, завод. № [NUMBER], номерний знак [NUMBER] ); - до керування автонавантажувачем допускаються працівники, які не мають посвідчення на право їх керування; - не проведено щорічного технічного огляду автонавантажувача; - на підприємстві відсутній дозвіл Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки та інші. Крім цього, зі змісту вищевказаних Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 р. о 15 год.15 хв. на ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 30 листопада 2016 року та Акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 30 листопада 2016 року вбачається, що за висновком комісії, створеної для розслідування нещасного випадку, основною причиною нещасного випадку зазначена організаційна причина, а саме неналежне виконання посадових обов`язків завідувачем господарством ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» [PERSON] , який не забезпечив безпеку та здоров`я оточуючих людей в процесі виконання вантажно-розвантажувальних робіт, визначив місце проведення вантажно-розвантажувальних робіт нерівне з вибоїнами, асфальтно бетонне покриття місцями зношене з трав`яним покровом, чим порушив п. 2.13 Посадової інструкції для завідуючого господарством, затвердженої директором ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 15.01.2016 р., п.2 розділу 3 Вимог до місць проведення вантажно-розвантажувальних робіт, території підприємства, виробничих будівель і споруд Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт НПАОП 0.00-1.75-15. В якості супутної причини настання нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого настала смерть [PERSON] , у вищевказаних актах зазначено перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння - 2.39 % (проміле), що підтверджується листом КЗ ЛОР Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 18 листопада 2016 року №2858, чим порушено вимогти абзацу 7 підпункту 8.1 Розділу 8 «Правил внутрішнього трудового розпорядку», затверджених наказом директора ЛКП «ТФ «Львівспекомунтранс» від 04 січня 2016 року. Зі змісту зазначених вище актів від 30 листопада 2016 року, складених комісією за результатами розслідування нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого настала смерть батька позивача [PERSON] - [PERSON] , також убачається, що станом на 28 жовтня 2016 року ЛКП «ТФ «Львівспецкомунатранс» не мало дозволів органів Держпраці на експлуатацію автонавантажувача типу 40814, заводський №58165 номерний знак - Т3301 ЛВ, та на виконання робіт підвищеної небезпеки і на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки, водій цього автонавантажувача [PERSON] який працював за сумісництвом, був допущений до керування цим автонавантажувачем без відповідного посвідчення на право керування ним, та, крім цього, автонавантажувач типу 40814 не був зареєстрований в установленому порядку. Необхідність наявності таких дозволів та наявності водієм спеціального посвідчення на право керування автонавантажувачем була передбачена «Правилами будови і безпечної експлуатації навантажувачів», затвердженими наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №306 від 31.12.2008 року і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 03.02.2009 року за №103/16119, які були чинними станом на 28 жовтня 2016 року. У зв`язку з встановленими порушеннями, комісією у вищевказаних Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зі смертельним наслідком від 30 листопада 2016 року та Акті №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 30 листопада 2016 року, вказані заходи щодо усунення причин нещасного випадку, виконання яких доручено новому директору ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» [PERSON] , який був призначений на посаду після нещасного випадку, внаслідок якого настала смерть батька позивача [PERSON] . Зазначені обставини також підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] . У відповідності до положень ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Приписами ч.ч.2. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З показань позивача [PERSON] вбачається, що її батьки розлучились коли їй було трохи більше 10 років. До досягнення свого повноліття вона після розлучення батьків залишилась проживати з мамою в квартирі [ADDRESS] , а батько проживав неподалік від них, а саме: в квартирі [ADDRESS] , яка на відстані однієї автобусної зупинки. Після досягнення повноліття і влаштування на роботу в перукарню, яка розташована на [ADDRESS] вона стала спілкуватись з батьком практично щодня та періодично приходила до нього на обід. Її, позивача, чоловік також спілкувався з батьком та між ними були добрі стосунки. В свого батька останні роки його життя вона бувала по 3-4 рази в тиждень готувала йому їжу, забирала до себе його одяг для прання. Коли вона дізналась про загибель батька, то це для неї був шок. Смерть батька для неї є великою моральною і психологічною травмою, яку неможливо виразити в грошовому виразі. Просить позов задовольнити та не вважає, що заявлений нею розмір грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду в 150 000,00 грн., який їй порадив вказати адвокат, не виходить за межі розумності справедливості. Разом з цим, враховуючи характер і тривалість душевних страждань, яких позивач [PERSON] зазнала у зв`язку зі смертю свого батька [PERSON] , істотність вимушених змін у її житті через втрату рідної людини, необхідність впродовж тривалого періоду затрачати свій час на захист свого права на відшкодування моральної шкоди, ступінь вини відповідача в заподіянні шкоди, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. При цьому, суд вважає непереконливими доводи представника ЛКП «ТФ «Львівспецкомунатранс» Гнатів І.М. в заперечення позову про те, що смерть [PERSON] настала виключно через його перебування в стані алкогольного сп`яніння, що позивач [PERSON] не довела факту заподіяння їй моральної шкоди, не надала жодних доказів такої шкоди тощо, а тому такі доводи суд не може взяти в основу свого рішення та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з приписами ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку. що позов [PERSON] слід задовольнити частково.

Outcome: partial