Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

І. СУТЬ ЗАЯВИ Адвокат Кашапова В.О. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.07.2022 р. просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 28768,13 грн та витрати зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), пов`язаних з володінням спільним сумісним майном, в розмірі 1910, 65 грн, а всього 30678,78 грн.; стягнути судові витрати. В обґрунтування вимог вказала, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В 2020 році шлюб між сторонами був розірваний. З 01.02.2021 р. відповідач, продовжуючи проживати в спільному будинку, перестав брати участь в його утриманні, не оплачує надані житлово-комунальні послуги, хоча користується ними. Представник посилається на те, що позивач самостійно несе витрати з утримання спільного майна та оплачує житлово-комунальні послуги, а оскільки співвласники мають рівні обов`язки зі сплати за надані послуги, просить стягнути з відповідача Ѕ частину понесених нею витрат. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17.01.2022 року цивільну справу надіслано за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.02.2022 року справа була розподілена судді Богунського районного суду м. Житомира Стрілецькій О.В. 21.02.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядкуспрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.07.2022 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду (а.с. 113-114). В судовому засіданні 13.09.2022 року позивач та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просили позов задоволити. Представник відповідача - адвокат Гуртовенко Р.В. в судовому засіданні 13.09.2022 року заявив, що фактично його довіритель не заперечує сплатити вартість понесених позивачем витрат, хоча в житловому будинку фактично не проживає. В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача була оголошена перерва для врегулювання спору. В судове засідання 20.09.2022 р. позивач та її представник - адвокат Кашапова В.О. направили заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задоволити (а.с.162). Представник відповідача - адвокат Гуртовенко Р.М. в судове засідання 20.09.2022 року не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Відзив на позовну заяву від відповідача, інші заяви по суті справи або клопотання до суду не надходили. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання 20.09.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судом встановлено, що 12.08.2000 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб що підтверджується змістом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що 21.12.2009 р. під час перебування у шлюбі [PERSON] придбала у власність нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилалась на те, що вона за період з 01.02.2021 р. по 25.07.2022 сплатила за надані житлово-комунальні послуги 57536,26 грн та оплатила витрати зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), пов`язаних з володінням спільним сумісним майном, в розмірі 3821,30 грн. На підтвердження оплати за житлово-комунальні послуги та витрат зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), пов`язаних з володінням спільним сумісним майном,[PERSON] долучила відповідні квитанції за зазначений період (а.с. 22-67, 115-143). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частина 4 статті 319 ЦК України закріплює, що власність зобов`язує. Частиною 1 статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з чч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач, яким є, зокрема, співвласник нерухомого майна, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормами ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Нормами ч. 1 ст. 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Виходячи з аналізу наведених правових норм, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , фактично за цією ж адресою проживають, матеріали справи зворотнього не містять, а тому відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу вимог статті 322 ЦК України співвласники зобов`язані утримувати майно, що їм належить, а відтак брати участь у витратах на його утримання. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування, право зворотної вимоги - регрес, в рівній частині. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15. На підтвердження оплати за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2021 р. по 16.07.2022 р. [PERSON] долучила квитанції на суму 54075,95 грн (з яких 53953,99 грн - оплата комунальних послуг та 121,96 грн банківська комісія) та витрати зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), пов`язаних з володінням спільним сумісним майном на суму 3821,31 грн (з яких 3781,45 грн - витрати по оплаті податків та зборів, 39,86 грн - банківська комісія). Разом з тим, судом встановлено, що позивач двічі надала платіжні квитанції від 31.12.2021 р. про оплату житлово-комунальних послуг, отриманих в листопаді 2021 року, і двічі їх порахувала - при подачі позову та при подачі заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 25, 122, 33, 133, 42, 138, 52, 143, 62, 143), у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги підлягають зменшенню. Враховуючи, що сторони зобов`язані утримувати майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, позивач підтвердила факт оплати за надані житлово-комунальні послуги та зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), пов`язаних з володінням спільним сумісним майном, а тому відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу сплачену нею 1/2 частину вартості вказаних витрат. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частину витрат з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 27037,98 грн та витрат зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), пов`язаних з володінням спільним сумісним майном, в сумі 1910, 65 грн, що разом становить 28948,63 грн, розмір яких підтверджується дослідженими доказами, V. Розподіл судових витрат На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 992, 40 (а.с. 4, 112), ставка якого є мінімальною.

Outcome: approved