Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

21 січня 2022 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про стягнення грошової суми боргу. Позивач просить суд: «1.Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП БАНК» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 572 грн. 00 коп.: 22 грн. 03 коп. - 3% річних та 70 грн. 57 коп. - інфляційних витрат. 2.Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП БАНК» на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 500 грн. 00 коп. в рахунок заподіяної моральної шкоди». Позивач свої вимоги мотивував тим, що 19 липня 2019 року між АТ «ОТП БАНК» (надалі-відповідач) та [PERSON] (надалі - позивач) було укладено договір побутового кредитування № 2024889557 у розмірі 17 428,00 грн. 00 коп. строком на один рік (надалі - договір). Відповідно до умов договору відповідач надав позивачу побутовий кредит шляхом перерахування на одночасно виданий картковий рахунок № [NUMBER] , який позивач повинен був своєчасно повернути зі сплатою винагороди відповідачу за таке користування. Окремо пунктом договору було передбачено, що послуга sms-інформування про стан розрахунків не підключається до номеру телефона позивача. 08.07.2020 року позивачем було остаточно погашено суму заборгованості за договором побутового кредитування. Тобто, кредитні зобов`язання позивачем виконані в повному обсязі. Однак, під час закриття договору відповідач повідомив про те, що у позивача залишилась заборгованість у розмірі 480 грн. 00 коп. за послугу з sms-інформування. Позивач був змушений сплатити суму заборгованості та після чого на номер мобільного телефону позивача надійшло повідомлення, що сума заборгованості погашена та договір є закінченим. Позивач подав до АТ «ОТП БАНК» заяву про повернення надлишково сплаченої суми за послугу з sms-інформування, яку позивач не підключав. Проте на день подачі позову до суду відповідачем не повернута сума грошових коштів у розмірі 480 грн. 00 коп. за не отриману послугу. 25 січня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу можливість виправити недоліки в строк не більше п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження. 09 лютого 2022 року на виконання вимог ухвали від 25 січня 2022 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків та призначення справи до розгляду. 14 березня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. При розгляді даної справи суд враховує вимоги ч.1 ст. 13 ЦПК, згідно яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Суд наголошував, що стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність [постанови Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17]. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частини сьомої статті 81 ЦПК суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. В даному випадку позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження нарахування та сплати суми заборгованості в розмірі 480 грн. 00 коп. за послуги sms - інформування за договором № 20248889557 від 19.07.2019 року, та не надав заяв та клопотань про витребування доказів із обґрунтуванням неможливості їх надання позивачем самостійно. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову . Разом з тим, позивач не довів, що внаслідок нарахування та сплати заборгованості за пункт договору про sms - інформування в сумі 480 грн. 00 коп. йому завдано моральну шкоду, а також причинного зв`язку між шкодою і діями Банку. Разом з тим, вимоги позивача про відшкодування Банком моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не зазначив у своєму позові, на чому ґрунтуються його вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн. 00 коп. Крім того, позивач не надав доказів протиправності дій Банку та причинного зв`язку таких дій і завданої шкоди. Враховуючи дані обставини суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому позивні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Одночасно із цим судом роз`яснюється що у випадку наявності нових обставин, які підтверджують позовні вимоги, позивач має право знову звернутись із обґрунтованим позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed