Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус Бондар І.М.), Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - третя особа-2, Лисичанський МВ ДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків)), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Бондар І.М. 18.10.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 9140, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 617 687,47 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 24.12.2008 року між ним та відповідачем укладений договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № SAMDN0300025457286 (далі - договір від 24.12.2008 року), відповідно до якого позивач отримав банківську дебетову картку з кредитним лімітом 25 000,00 грн. зі строком користування 1 (один) рік, тобто по 24.12.2009 року. 29.07.2021 року позивач дізнався, що 18.12.2016 року Приватний нотаріус Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 9140, про стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором від 24.12.2008 року у сумі 617 687,47 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням норм законодавства, зокрема, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а саме: оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом щодо договору, який не був нотаріального посвідчений та припинив свою дію 24.12.2009 року; з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років; договір укладено на строк 1 рік до 24.12.2009 року, тому нарахування фіктивної заборгованості за період із 25.12.2009 року по 12.09.2016 року є безпідставним, здійсним поза межами строку позовної давності, отже у нотаріуса відсутні докази безспірності заборгованості; приватний нотаріус також не перевірив наявність доказів належного направлення стягувачем та отримання боржником повідомлень щодо наявності заборгованості за кредитним договором та вимог про виконання зобов`язань за цим договором. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Бондар І.М., Лисичанський МВ ДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.10.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 9140 від 18.10.2016 року, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 617 687,47 грн., що здійснюється в межах виконавчого провадження № 53070158, відкритого 06.12.2016 року державним виконавцем Безволенко А.С. органу Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області. 21.10.2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву із доказами його направлення іншим учасникам справи. У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що з метою вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність заборгованості, у тому числі: кредитний договір; виписку з особового рахунку боржника. Таким чином, нотаріус для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за договором отримав від АТ КБ «Приватбанк» документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Крім того, позивачем не наведено доводів співмірності витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2021 року відкладено розгляд справи на 01.02.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року відкладено розгляд справи на 08.04.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2022 року відкладено розгляд справи на 21.09.2022 року. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача - [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа-1 в судове засідання не з`явилася, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третої особи-2 в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку із поданням всіх документів по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2008 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладений договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № SAMDN0300025457286, відповідно до умов якого [PERSON] отримав банківську дебетову картку з кредитним лімітом 25 000,00 грн. зі строком користування 1 (один) рік. Згідно з випискою з рахунку боржника за договором від 24.12.2008 року № SAMDN0300025457286, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», заборгованість станом на 12.09.2016 року становить 616 487,47 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 399 800,00 грн, несплачені проценти на поточну заборгованість - 35 836,59 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість - 151 018,14 грн., штраф (фіксована сума) - 500,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) - 29 332,74 грн. 18.10.2016 року Приватним нотаріусом Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9140, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 24.12.2008 року в розмірі 617 687,47 грн. 06.12.2016 року державним виконавцем Безволенко А.С. органу Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відкрито виконавче провадження № 53070158 з виконання виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 9140 від 18.10.2016 року, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 617 687,47 грн. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ? ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання кредитором (іпотекодержателем) повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. Зазначений правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Із матеріалів справи встановлено, що для вчинення виконавчого напису відповідач надав нотаріусу договір від 24.12.2008 року та виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів надіслання позивачу письмової вимоги про усунення порушень за договором від 24.12.2008 року. Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Під час розгляду справи відповідач не спростував доводів про те, що приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, передбаченої підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за договором від 24.12.2008 року є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. З огляду на зазначене, Приватний нотаріус Бондар І.М. вчинила оспорюваний виконавчий напис з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а відтак оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню. Порушення порядку повідомлення боржника про усунення порушення є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог АТ КБ «Приватбанк». Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позову. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору в розмірі 1362 грн. 00 коп. за подання позову до суду, що підтверджується квитанцією від 02.08.2021 року № TM49-4EPH-BM6C-XB06/ Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1362 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що ним понесені судові витрати у розмірі 6 тис. грн. на професійну правничу допомогу, які він просить стягнути з відповідача на свою користь. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу. У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За перевіркою матеріалів справи суд не вбачає доведених та документально підтверджених витрат позивача на професійну правничу допомогу. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved