Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Погребищенська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позов мотивовано тим, що позивачка являється власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~За вказаною адресою також зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який є її зятем. \~ \~ \~ \~З 2018 року відповідач змінив своє постійне місце проживання та проживає в м. Анталія, Турція. Відтоді він житловим будинком, в якому зареєстрований, не користується та не проживає, обов`язків члена сім`ї, пов`язаних з утриманням житлового приміщення, оплатою комунальних послуг, проведенням поточного ремонту в будинку не виконує. \~ \~ \~ \~Узгодити питання щодо зняття з реєстраційного обліку з відповідачем не має можливості, так як останній не приїжджає за місцем реєстрації, його особистих речей у будинку немає. \~ \~ \~ \~Перешкод у користуванні житловим приміщенням ні позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. \~ \~ \~ \~Оскільки за вище вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми з оформленням субсидії, чим об`єктивно порушуються права позивачки, а тому вона змушена звернутися до суду за їхнім захистом. \~ \~ \~ \~Посилаючись на наведені обствини та положення ст.ст. 316, 317, 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України; ст.ст. 4, 3, 15, 118-120, 175 ЦПК України, просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , та примусово зняти його з реєстраційного обліку у вказаному будинку. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить судовий розгляд проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 56). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Погребищенської міської ради, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 27.09.2022 року постановлено проводити заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, визначившись із суттю та характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. \~ \~ \~ \~Так, позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (а.с. 10-11). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] є зятем позивачки, зареєстрований у вище вказаному будинку з 04.07.2017 року, що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.02.2022 року № 300 (а.с. 5). \~ \~ \~ \~Однак, відповідач не проживає за місцем реєстрації з 17.08.2017 року по теперішній час, оскільки згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 22.09.2022 року № 116 разом з сім`єю, а саме з донькою та онуком позивачки, проживає в м. Анталія, Турція (а.с. 53-55). \~ \~ \~ \~У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Позивачка, посилаючись на правовий механізм\~ст. 405 ЦК України, просить ухвалити рішення суду про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням вказаного будинку, оскільки подальша його реєстрація у належному позивачці будинку істотно порушує її права як власника. Суд виходить з того, що відповідно до частини першої\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до положення\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживає у спірному житловому приміщенні з 17.08.2017 року. Порушене право власника має бути захищено шляхом усунення перешкод [PERSON] у користуванні належним її житловим будинком, шляхом позбавлення відповідача права користування цим житловим приміщенням. Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд виходить з наступного. Відповідно до п.п. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У статті 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зазначено, що органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Частиною першою статті 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» визначено, що підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що Закон України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7\~цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття\~391,\~405 ЦК України). При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Отже, під час ухвалення рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не існує необхідності ще й вирішувати вимогу про зняття їх з реєстрації. З огляду на викладене позовна вимога про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку у належному позивачці будинку не може вважатися ефективним способом захисту, а відтак у її задоволенні слід відмовити. У позовній заяві [PERSON] обумовила, що будь які грошові стягнення з відповідача не проводиться, а тому суд, ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивачки сплаченого нею судового зболру.

Outcome: partial