Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Свалявська міська рада як орган опіки і піклування звернулося в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення батькіських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на їх утримання. В обгрунтування доводів зазначає, що [PERSON] є мамою дітей [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2013 року народження, які перебувають на утриманні [PERSON] (бабусі дітей). Вказує, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15.02.2022 року розглянуто заяву [PERSON] щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] та [PERSON] та встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є внуками [PERSON] . Мама [PERSON] з дітьми не проживає, вихованням не займається, матеріально не утримує. Проживає окремо від дітей в м. Ужгород з іншим чоловіком, з яким виховує спільну дитину. Батько дітей, [PERSON] , [INFO] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби. Згідно рішення Свалявського районного суду від 30.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (батьками дітей) розірвано. Згідно рішення Свалявського районного суду від 15.02.2018 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивач посилалається на те, що згідно характеристик школи на учнів [PERSON] та [PERSON] участі у вихованні дітей з часу навчання дітей в школі не бере, матеріально не допомагає, усі обов`язки по вихованню дитини несе бабуся [PERSON] та батько [PERSON] , які цікавляться навчанням дітей, тримають тісний зв`язок з класним керівником та вчителями, бабуся відвідує батьківські збори. Згідно довідки лікаря-педіатра [PERSON] мама дітей з 2018 по 2022 рік жодного разу на прийом з дітьми не приходила. Під час хвороби дітей або на медогляд з дітьми приходить бабуся [PERSON] . Згідно пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що мама [PERSON] не бере участі у вихованні дітей, з народження дітей проживає окремо, матеріальної допомоги не надає, усі обов`язки по вихованню дітей несе бабуся та батько. Вимоги позивач мотивує тим, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини мама дітей не з`явилася, була належним чином та вчасно попереджена, що свідчить про неналежне виконання батьківських прав матері відносно дітей. Мама вихованням дітей не займається, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує дітям належного догляду, ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків, позбавлена батьківських прав відносно старшої дочки, а тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивачем пред`явлений позов до Свалявського районного суду Закарпатської області за місцем перебування позивача у відповідності до ч.1 ст. 28 ЦПК України (позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача). Позивачем в позовній заяві заявлено дві вимоги: позбавлення батькіських прав відповідача та стягнення аліментів на утримання дітей. Суд своєю ухвалою від 21.06.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами. Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.07.2022 року. Представник позивача Полянич Т.М., яка діє в інтересах Свалявської міської ради як ООП подала до суду заяву (вх.№4593) про розгляд справи у відсутності представника позивача. Заявлені вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач відзив (заперечення) на позовну заяву не подала. Відповідач повідомлена про відкриття провадження та розгляд справи у судовому засіданні. Поштове повідомлення повернуто до суду із розпискою відповідача про отримання судової повістки (а.с. 46). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Опубліковано на офіційному веб-сайті Судової влади України оголошення про виклик до Свалявського районного суду Закарпатської області в судове засідання відповідача та роз`яснено наслідки неявки. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання нею відзиву у встановлений судом строк, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить заочний розгляд справи(ст. 280 ЦПК України) за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: В частині позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122, ст. 125 СК України. Згідно копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис №3 від 09.01.2013 року (народження зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області), копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис №19 від 21.01.2014 року (народження зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області) - в графі "батьки" дітей записано: батько - [PERSON] та мати [PERSON] (відповідач). За рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.11.2017 року (справа №306/2131/17) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України - право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають орган опіки та піклування. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені в ч.1 ст. 164 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Батько дітей [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] ) проживає разом з дітьми, однак має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 03.02.2022 року №40, складений комісією КНП «ЦПМСД» Свалявської міської ради). При вирішенні спору про позбавлення матері [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд виходить з фактичних обставин, встановлених під час розгляду справи, враховує вимоги ст. 7, 155, 121, п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України,інтереси дитини, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків. Судом встановлено, що діти проживають та перебувають на повному утриманні бабусі [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] (паспорт серї [NUMBER] ), усі обов`язки по вихованню та матеріальному забезпеченні дітей несе бабуся. [PERSON] (відповідач та мама дітей) з дітьми не проживає, до синів не навідується, вихованням не займається, матеріально не утримує дітей, навчанням не цікавиться, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує синам належного догляду, ухиляється від виконання батьківських обов`язків як мати. Згідно рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.02.2018 року (справа №306/950/17) - [PERSON] , [INFO] позбавлена батьківських прав відносно старшої дитини доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України) (згідно роз`яснення Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.05.2020 року, справа № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20); Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.10.2019 року, справа № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18). Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України - при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України - орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом перевірено у судовому засіданні висновок, наданий виконавчим комітетом Свалявської міської ради Мукачівського району Закарпатської області № 512/02-9 від 01.03.2022 року (матеріали розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15.02.2022 року), згідно якого вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховує норми Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суди повинні виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи доведено. Позивачем надано належні та допустимі докази ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, зазначено обставини свідомого нехтування відповідачем своїми батьківських обов`язків по вихованню дітей, які можуть бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дітей, а тому суддоходить висновку, що позов Свалявської міської ради як органу опіки і піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] необхідно задовольнити. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ч.2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В частині позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає таке. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 141 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено обов`язок утримання батьками неповнолітніх дітей, тобто дітей, які не досягли 18 років. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності; ст. 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; ч.2 ст.183 СК України - якщо стягуються аліменти на двох дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до норм ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини, що Сімейним кодексом України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та норми ч.3 ст. 11 розділу III Закону України "Про охорону дитинства", що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на вищезазначене, суд ураховує, що аліменти є власністю дітей, діти перебувають на утриманні бабусі [PERSON] , яка буде розпоряджатися ними за цільовим призначенням в інтересах дітей, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, що обов`язок по утриманню дітей покладається на батьків, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, бере до уваги, що відповідач нехтує своїм обов`язком щодо утримання дітей, матеріального забезпечення дітей. Розмір аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] необхідно визначити з 03.03.2022 року у розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу) матері щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти на утримання дітей перераховувати на користь [PERSON] (бабусі дітей), які перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд роз`яснює сторонам положенння ст. 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених ЦПК України. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Поскільки вимоги позивача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" (судовий збір за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб не справляється), п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року, які діють з 01.01.2022 року на день постановлення рішення. Відповідно до до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» - у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Поскільки позивачем в позовній заяві об`єднано дві вимоги: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, то з відповідача в користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4962 грн. (2481 грн. за кожну вимогу). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження;ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дітей, приймаючи до уваги те, що від відповідача заперечень не надійшло,суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України..

Outcome: approved