Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом і просить визнати за ним право власності на майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 22 жовтня 2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1910. 22 жовтня 2014 року між сторонами укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/1С-К16, яким визначено порядок оплати згідно з попереднім договором. Того ж дня, на виконання попереднього договору та договору забезпечення Позивачем сплачено в сумі 351108,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 22 жовтня 2014 року. Зазначає, що 20 травня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» фактично було йому передано житлове приміщення за актом-приймання-передачі квартири [ADDRESS] , однак рішенням Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 14 липня 2015 року № КВ 153151950441 відмовлено в реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД», припинив виконувати роботи спрямовані на завершення будівництва і станом на сьогодні будинок не введений в експлуатацію. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду для визнання його власником майнових прав на об`єкт будівництва, у вигляді незавершеного будівництва об`єкту нерухомості. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Відповідачам був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 жовтня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передати (укласти основний договір) протягом 2 (другого) кварталу 2015 року позивачу у власність квартиру[ADDRESS] . Згідно змісту п. 1 якого, сторони зобов`язуються у строки, встановлені в п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язується передати у власність окрему квартиру, характеристики, якої вказано у п.п. 1.4.2 розділу 1 попереднього договору, а саме: секція 1, поверх 3, номер квартири [ADDRESS] , загальна площа ( квадратних метрів) 33,52 кв. м., кількість кімнат, 1 (одна), яка знаходиться у житловому будинку: [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити його вартість. Згідно п.п 1.4.1 попереднього договору, сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом ІІ кварталу 2015 року, але не раніше отримання ТОВ «СБ ЛТД» правовстановлюючих документів на об`єкт. У пункті 5.2. розділу 5 Попереднього договору, сторони погодили, що Основний договір може бути укладений виключно у разі оплати Позивачем повної суми грошових коштів, що передбачена пунктом 2.2, 2.3. розділу 2 Попереднього договору. 22 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» та [PERSON] укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/1С-К16, відповідно до якого позивач зобов`язується у строк до 25 жовтня 2014 року включно, сплатити ТОВ «СБ ЛТД» 97% вартості об`єкту, що на день укладення цього договору становить 351108,00 грн, у т.ч. ПДВ 58518,00 грн. Вартість 1 квадратного метра на момент укладення цього договору становить 10800,00 грн. Відповідно до п.2.2.2. 2 розділу договору про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/1С-К16 решту коштів [PERSON] зобов`язується сплатити при укладанні «Основного договору». Як вбачається з матеріалів справи позивач виконав свої зобов`язання за вказаним попереднім договором, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 22 жовтня 2014 року у розмірі 351108,00 грн., призначення платежу вказаної квитанції "згідно договору про забезпечення виконання зобов`язань номер ПМ/1С-К16". Таким чином, позивач виконав свої договірні зобов`язання, однак відповідач до цього часу не здійснив укладення основного договору купівлі-продажу. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що ним сплачено повну вартість квартири відповідно до попереднього договору- купівлі продажу. Зазначає, що відповідно до акту приймання-передачі ним отримано 100% площі квартири, здійснено ремонт 100% площі квартири та протягом шести років сплачуються витрати на комунальні послуги, відтак йому належать майнові права на квартиру. Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року№18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3511,08 грн., сплачений при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved