Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Стислий виклад обставин справи та обгрунтування позовних вимог Позивачка звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмата спору: Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, Рокитнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтувує тим, що її племінниця - [PERSON] , померла [INFO] . Після її смерті залишилося без опіки четверо дітей: неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] та малолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти, після смерті їх матері проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . З [PERSON] [PERSON] розлучилася 22.05.2013, що підтверджується рішенням Рокитнянського районного суду Київської області по справі № 375/756/13-ц. За життя відповідач матеріальної допомоги та участі у вихованні дітей: [PERSON] та [PERSON] , не приймав, не цікавився їх життям, не контролював їх навчання, не брав участі у позакласному житті та їх дозвіллі, не бажає та не виживає заходів для матеріальної підтримки синів. Характеристики з місця навчання, а саме Рокитнянської гімназії № 4 Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області - додаються. Аліменти на утримання виплачував не завжди вчасно, не в повному обсязі, має заборгованість у розмірі 29117,59 гривень, що підтверджується довідкою Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області від 12.05.2022 № 1121. Зазначені обставини вона розцінює як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Діти виявили бажання проживати разом з позивачкою та з старшим братом та молодшою сестрою. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Також позивачка просить встановити над малолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] опіку та призначити її їхнім опікуном, оскільки діти виявили бажання разом з старшим братом та сестрою проживати у її сім`ї. Крім того позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України мають, у тому числі, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Відповідно до пункту 4 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, ... позбавлення та поновлення батьківських прав, ... обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з приписами статті 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість подав заяву, якою заявлений до нього позов щодо позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на утримання дитини, визнав повністю під час підготовчого судового засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Секрет Л.М. у підготовчому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Свою позицію вона обгрунтувала як найкращими інтересами дітей, які втратили матір, фактично проживають у сім`ї позивачки та бажають там і залишатись. На даний час діти перебувають на утриманні позивачки. [PERSON] матеріально та фінансово забезпечена та за станом здоров`я має змогу виховувати дітей своєї племінниці - [PERSON] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рокитнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свого представника у судове засідання не направила. Натомість, через канцелярію суду, представник третьої особи - начальник відділу Дідик О.М. надіслала заяву про розгляд справи без представника відділу. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява разом з доданими до неї документами надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 20 травня 2022 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2022 року справа передана у провадження судді Чорненької О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, 23 травня 2022 року судом подано запит відділу обліку та монуторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби в м. Києві та Київській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Відповідно до наданої інформації зареєстроване місце проживання відповідача співпадає із місцем реєстрації, зазначеним у позовній заяві. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 20 червня 2022 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 14 годину 00 хвилин 19 липня 2022 року. Зазначену ухвалу разом з позовною заявою та додатками до неї, рекомендованим листом відправлено відповідачу та третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за місцем реєстрації. Відповідач відзиву на позов не надав, однак у підготовче судове засідання подав заяву, якою заявлений до нього позов визнав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору своїх пояснень, щодо заявлених позовних вимог суду не надали. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно з вимогами частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Подана відповідачем заява про визнання позовних вимог враховується судом при прийнятті рішення. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстованому шлюбі з 30 липня 2008 року, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 22 травня 2013 року по справі № 375/756/13-ц розірвано. Після чого, прізвище [PERSON] и відновлено на дошлюбне " [PERSON] ". У шлюбі народжено двоє спільних дітей [PERSON] та [PERSON] . Так, відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області 10 березня 2009 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області 28 квітня 2010 року. Із вказаних свідоцтв про народження вбачається, що матір`ю дітей є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рокитнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 04 травня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №214 від 04 травня 2022 року. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області від 16 листопада 2006 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується відповідним актовим записом №12 від 28 березня 1990 року, внесеним у Книгу реєстрації народжень виконавчим комітетом Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, [PERSON] 23 жовтня 1997 року уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується відповідним актовим записом №14 від 23 жовтня 1997 року, складеним виконавчим комітетом Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ". Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області 12 жовтня 2006 року [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №45 від 12 жовтня 2006 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, [PERSON] народилася [INFO] , про що виконавчим комітетом Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 6 від 06 лютого 1971 року. Батьком [PERSON] є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Синявської ради народних депутатів 12 грудня 1977 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 61 від 12 грудня 1977 року. Батьком [PERSON] є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною сестрою бабусі малолітніх [PERSON] та [PERSON] та є його найближчою родичкою по материній лінії. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки [PERSON] встановлено, що [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю - [PERSON] . Разом з нею також проживають діти її померлої племінниці - [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки-характеристики, виданої старостинським округом № 6 с. Синява Білоцерківського району Київської області [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у [ADDRESS] . За характером спокійна та врівноважена, чуйна, добра, трудолюбива. В порушенні громадського порядку на території села не помічалась. Скарги та заяви від сусідів та жителів села на [PERSON] до селищної ради не надходили. Рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області від 21 липня 2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи зазначений спір суд виходить зі наступного. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Щодо позбавлення батькіських прав Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частиною 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі №459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька (або матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Оцінюючи надані докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток своїх малолітніх синів, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, не виявляв інтересу доїхнього внутрішнього світу. Щодо встановлення піклування та призначення піклувальника Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Разом з тим, згідно з положеннями статті 58 ЦК України над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, встановлюється опіка. Статтею 243 Сімейного кодексу України (далі - СК України) також передбачено, що опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до частини 2 статті 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з частиною 4 статті 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до частини 3 статті 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка (додаток 3). Судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , позбавлені батьківського піклування, оскільки їхня мати померла, а батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Позивачка є бабусею малолітніх по матері і виявила бажання бути їхнім піклувальником, фактично повністю виконує ці обов`язки. Крім того, з позовної заяви вбачається, що малолітні діти бажають проживати у сім`ї позивачки і фактично вже проживають з часу смерті матері. Позивачка має матеріальну та фінансову можливість забезпечити належні умови проживання та виховання малолятніх дітей. Відтак, вимога позивачки про призначення її опікуном над [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , також підлягає до задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини Згідно з частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В силу вимог статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню малолятніх синів, хоча має всі можливості брати матеріальну участь в їхньому утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатним, тобто має можливість брати участь в утриманні своєї дитини. Суду не було представлено жодних доказів стосовно того, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню малолітніх дітей. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки суду Вирішуючи даний спір, належно і повно дослідивши та оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх синів, що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи, встановленими обставинами судом та визнанням позовних вимог відповдіачем. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні дітей відповідач суду не надав, а заявлені позивачкою вимоги відповідач визнав повністю. Крім того, органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню синів знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що є підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , згідно з положеннями статті 164 Сімейного Кодексу України. Згідно з частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, враховуючи те, що відповідач є працездатним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх синів у розмірі 1/3 усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткого мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 20 травня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою. Згідно з частиною 4 статті 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є найближчою родикою малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] по материній лінії. Діти разом з старшим братом та сестрою, з часу смерті їх мами - [PERSON] , проживають у сім`ї позивачки та бажають і надалі там проживати. Крім того, позивачка має у власності будинок, в якому створені всі умови для проживання дітей та має достатній дохід для їх утримання. З огляду на викладене позов в частині призначення позивачки опікуном малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі наведеного,

Outcome: approved