Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Твердохліб В.Ю. звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , строком два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла в смт. Велика Михайлівка Великомихалівського району Одеської області мати позивачки - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на земельну ділянку, кадастровий номер 5125282500:01:001:0518, площею 5,66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ленінської сільської ради Фрунзівського району Одеської області. В червні 2022 року під час телефонної розмови з рідним по матері братом [PERSON] , який проживає в м. Тирасполь (ПМР), позивачці стало відомо, що їх мати склала заповіт на користь неї. Але так як між братом та сестрою існувала усна домовленість, що земельну ділянку успадкує брат, а сестрі залишиться будинок, тому [PERSON] не повідомляв раніше про заповіт. На теперішній час вирішив повідомити через обставини, які склалися на території України та враховуючи матеріальне становище сестри, передавши на початку липня 2022 року позивачці заповіт. Відповідно до змісту заповіту спадкодавець заповіла вищевказану земельну ділянку позивачці. Позивач вважає, що її необізнаність про наявність заповіту визнається поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а від так необхідно визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, але попередньо надали до суду заяву, в якій вказали, що вимоги позовної заяви підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі (а.с. 46). Представник відповідача Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав, що повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 47). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла в смт. Велика Михайлівна Великомихайлівського району Одеської області мати позивачки - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 84. що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . яке видане Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 13.03.2018 року (а.с. 21). Родинні відносини між позивачкою та її померлою матір`ю - [PERSON] , [INFO] підтверджуються наступним документами: - паспортом громадянина України на ім`я - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-13). - свідоцтвом про одруження [PERSON] , згідно якого до реєстрації шлюбу іменувалась прізвищем - [PERSON] (а.с. 15). - свідоцтвом про народження позивачки - [PERSON] , в якому матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 16). - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу від 22.07.2022 № 00036240047, згідно якого [PERSON] після розірвання шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 17-18). - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 12.07.2022 № 00036126820. згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 19-20). Після смерті матері позивачки - [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5125282500:01:001:0518, площею 5.66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ленінської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 933999, виданим Фрунзівською районною державною адміністрацією 15.11.2006 року (а.с. 22-24). Позивач зазначає, що в червні 2022 року під час телефонної розмови з рідним по матері братом [PERSON] , який проживає в м. Тирасполь (ПМР), позивачці стало відомо, що їх мати склала заповіт на користь неї. Але так як між братом та сестрою існувала усна домовленість, що земельну ділянку успадкує брат, а сестрі залишиться будинок, тому [PERSON] не повідомляв раніше про заповіт. На теперішній час вирішив повідомити через обставини, які склалися на території України та враховуючи матеріальне становище сестри, передавши на початку липня 2022 року позивачці заповіт. Відповідно до змісту заповіту складеного [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області Шавшою Г.М. 11.07.2011 року за №2-1869, спадкодавець зробила відносно позивачки таке розпорядження: земельну ділянку, цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,66 гектара, що розташована на території Ленінської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, що належить мені на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 933999, я заповідаю [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Згідно довідки виконавчого комітету Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області № 777/02-16 від 14.03.2019 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] без реєстрації і вели спільне господарство (а.с. 26). Відповідно до довідки Першотравневої сільської ради Великомихайлівського району Одеської області № 501 від 04.07.2019 року, [PERSON] , [INFO] , до дня своєї смерті, [INFO] , була зареєстрована на території даної сільської ради в [ADDRESS] (а.с. 27). Згідно відповіді на адвокатський запит Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 18.07.2022 № 641/02-08, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] дійсно була зареєстрована до дня своєї смерті в будинку [ADDRESS] . [PERSON] в будинку [ADDRESS] проживала до 2008 року, оскільки потім її дочка [PERSON] забрала проживати до її домоволодіння в смт. Велика Михайлівка Роздільнянського (бувш. Великомихайлівського) району Одеської області. У житловому будинку, що розташований за вищевказаною адресою, крім [PERSON] , яка померла [INFO] на день її смерті ніхто не був зареєстрований та постійно ніхто не проживав. Жодні особи цивільна дієздатність яких обмежена, малолітні, неповнолітні, недієздатні особи, не були зареєстрованими та не проживали безпосередньо перед смертю [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно алфавітної книги обліку заповітів Першотравневої сільської ради Великомихайлівського району Одеської області [PERSON] заповіту не було складено. З дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та до цього часу до Першотравневої сільської ради Великомихайлівського району Одеської області та Новоборисівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області ніхто не звертався з відповідними письмовими заявами з приводу вступу у спадщину. Після смерті [PERSON] її дочка, [PERSON] , вступила у фактичне володіння та управління майном своєї матері, взявши у власність належне покійній майно (а.с. 28). Відповідно до відповіді на адвокатський запит Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 19.07.2022 № 1033/02-13, [PERSON] до дня своєї смерті проживала без реєстрації разом зі своєю дочкою [PERSON] в будинку [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вищевказаною адресою були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З дня смерті [PERSON] та до цього часу до Великомихайлівської селищної ради ніхто не звертався з відповідними письмовими заявами з приводу вступу в спадщину (а.с. 29). 02.08.2022 року позивачка бажаючи оформити право власності на майно померлої матері [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області Трофімової С.О., але нотаріус листом від 02.08.2022 № 462/01-16 «Письмове роз`яснення діючого законодавства» відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутній факт прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України термін. Також було повідомлено, що цей термін для прийняття спадщини можливо продовжити лише в судовому порядку (а.с. 30). Згідно відповіді Великомихайлівської державної нотаріальної контори від 05.09.2022 року № 524/01-16, на ухвалу суду від 19 серпня 2022 року, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не відкривалася. Спадкоємці до контори не зверталися (а.с. 52). Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Положеннями ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. У постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17 (яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом при застосуванні норм права) висловлено правову позицію стосовно того, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. У позовній заяві позивач зазначає, що в червні 2022 року під час телефонної розмови з рідним по матері братом [PERSON] , який проживає в м. Тирасполь (ПМР), позивачці стало відомо, що їх мати склала заповіт на користь неї. Але так як між братом та сестрою існувала усна домовленість, що земельну ділянку успадкує брат, а сестрі залишиться будинок, тому [PERSON] не повідомляв раніше про заповіт. На теперішній час вирішив повідомити через обставини, які склалися на території України та враховуючи матеріальне становище сестри, передавши на початку липня 2022 року позивачці заповіт, тобто після спливу шестимісячного строку, який встановлено для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач у встановлений строк до нотаріуса з питанням прийняття спадщини не звернулася, оскільки про існування заповіту не знала. Враховуючи викладене та з огляду на те, що відповідач визнав позов, судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат, враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову за вимогу про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, що складає 496, 20 грн, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 496, 20 грн, підлягають стягненню з відповідача на корись позивача, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved