Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

[PERSON] в травні 2022 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що сторони перебувають у шлюбі з 13 серпня 2011 року. Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Позивач згідно заяви просив провести розгляд справи без участі позивача, позов підтримує. Відповідач згідно заяви просила суд розгляд справи провести без її участі, примирення з позивачем не відбулося, заперечує щодо розірвання шлюбу та просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 серпня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), відповідний актовий запис № 1927, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого повторно, серії [NUMBER] від 12 лютого 2021 року. Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 1662, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 03 травня 2012 року. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Суд вважає, що незгода відповідача на розірвання шлюбу не може бути підставою для відмови в позові, оскільки це буде суперечити інтересам позивача. З огляду на бажання позивача розірвати шлюб, збереження сім`ї є неможливим. Суд також враховує, що відповідно до положень статті 24 СК України примушування до шлюбу не допускається. Статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 5 ст. 211 ЦПК України під час розгляду справи по суті суд сприяє примиренню сторін. Відповідно до частини 7 статті 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Надання строку для примирення подружжя та визначення перебігу такого строку є правом суду, а не його обов`язком. Ухвалою суду від 07 липня 2022 року клопотання відповідача [PERSON] про надання подружжю строку для примирення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Надано сторонам строк для примирення терміном два місяці. Після спливу даного строку примирення не відбулось. Оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved