Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до відповідачки та просить визнати її такою, яка втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному житловому приміщенні зареєстровано місце проживання відповідачки у справі, яка фактично за цією адресою не проживає. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, дає згоду на ухвалення заочного рішення. Додатково повідомляє, що [PERSON] не є членом його сім`ї, а ним лише було надано згоду на реєстрацію її місця проживання. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомила, відзив на позов не подала, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Оскільки відповідачка від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності у судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач дав згоду на винесення судом заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що позивач [PERSON] згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим 21 березня 2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Долинської міської ради від 20 лютого 2008 року № 41, є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6). У вищезазначеному житловому приміщенні зареєстровано місце проживання відповідачки у справі (а. с. 7). Відповідачка у справі не була членом сім`ї позивача, у житловому приміщенні не проживає, а мала лише зареєстроване у цьому житловому приміщенні місце проживання за згодою позивача. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ст. 401 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. За змістом ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Положеннями ст. 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідачка у справі не є членом сім`ї власника житла, не пов`язана з ним спільним побутом, а тому її право користування чужим майно підлягає припиненню згідно з ч. 2 ст. 406 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved