Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

09.02.2021 до Дзержинського районного суду міста Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення державного реєстратора. В обґрунтування позову зазначено, що її батько [PERSON] помер [INFO] у м. Харкові. Після його смерті залишилось спадкове майно: квартира у [ADDRESS] , яка отримана у спадок, квартира у [ADDRESS] , яка придбана у шлюбі померлого з його дружиною [PERSON] та зареєстрована за [PERSON] , автомобіль Рено, який придбано під час шлюбу померлого з його дружиною, грошові вклади у відділенні АТ КБ «ПриватБанк». Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є вона, [PERSON] та дружина померлого [PERSON] . Після смерті батька вона та відповідач подали до нотконтори заяву про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа. Отже, позивач є спадкоємецею першої черги 1\\2 часток у спадщині після смерті батька. Батькові на праві спільної сумісної власності подружжя належала квартира за адресою [ADDRESS] . Незважаючи на це, [PERSON] 13.12.2019 уклала договір дарування вказаної квартири її сину [PERSON] , за яким на теперішній час зареєстровано право власності. Зазначеною угодою було порушені спадкові права позивача, договір дарування було вчинено з порушенням закону. У зв`язку з чим позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири, скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, припинивши право власності [PERSON] на квартиру. 11.02.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова заяву [PERSON] \~про забезпечення\~позову задоволено. \~Заборонено будь-якому державному реєстратору прав на нерухоме майно вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією ( в тому числі перереєстрацією) прав на нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 52 кв.м., житловою площею 15,8 кв.м. 11.02.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, зокрема, витребувано від Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори: інформацію щодо спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 65274303, а саме: скільки спадкоємців, з зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, першої черги звернулись до нотконтори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , скільком спадкоємцям було видано свідоцтво про право на спадщину, чи є в матеріалах спадкової справи відмови від прийняття спадщини, чи надавала [PERSON] в межах спадкової справи інформацію, що квартира за адресою [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , була придбана під час перебування у шлюбі із [PERSON] , який помер [INFO] . 11.03.2021 відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в обґрунтування якого вказано, що квартира не мала статусу спільної сумісної власності, була придбана у 2011 році на етапі будівництва та оформлена 15.02.2012 за особисті кошти [PERSON] , які отримані внаслідок продажу іншої нерухомості. Відповідачка до вступу у шлюб, а саме з 1985 року мала у власності квартиру за адресою [ADDRESS] , яку приватизувала на себе та продала 22.03.2008 за 347690 грн. Частину цих коштів у розмірі 175 тисяч грн відповідачка сплатила пайові внески за квартиру у смт. Пісочин, яку придбала на етапі будівництва у 2006 році та продала вже після введення в експлаатацію у 2011 році за ті ж 175 тис. грн. Кошти, які залишились від продажу цих квратир, приблизно 60 тис. доларів США, були витрачені на придбання квартири [ADDRESS] та її ремонт. Отже, фактично джерелом походження коштів на придбання спірної квартири є особисті кошти [PERSON] , які не були спільним майном подружжя та не були набуті під час шлюбу. Ці обставини виключають право власності спадкоємців [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Отже, спірна квартира була особистою приватною власністю відповідачки. 28.05.2021 позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 20.04.2002. У відзиві [PERSON] зазначає, що спірне майно придбано за її особисті кошти, після продажу квартири [ADDRESS] , однак договір купівлі- продажу від 22.03.2008 свідчить, що ця квартира належала [PERSON] з 16.04.2007, документ, що підтверджує право власності на майно є свідоцтво про право власності , видане 16.06.2007.На час придбання квартири відповідач вже перебувала у шлюбі з батьком позивача. Окрім того, надані [PERSON] документи не свідчать про те, що відповідачка сплачувала пайові внески за квартиру у смт. Пісочин саме отриманими коштами від продажу квартири по [ADDRESS] або будь- якими іншими особистими коштами. Отже, квартиру по [ADDRESS] [PERSON] придбала, перебуваючи у шлюбі із [PERSON] , таким чином це майно є спільною сумісною власністю подружжя, і розпоряджалась ним [PERSON] , як спільним майном із дозволу чоловіка. У договорі купівлі- продажу квартири у смт. Пісочин зазначено, що договір укладається за згоди [PERSON] , як чоловіка продавця. У договір про наміри від 18.08.2011 купівлі продажу квартири [ADDRESS] зазначено, що сторони гарантують присутність подружжя при укладенні угоди або надання нотаріально посвідченої заяви від будь- кого з подружжя про згоду на придбання об`єкту нерухомості. Таким чином, [PERSON] , придбаючи майнові права на спірну квартиру здійснювала розпорядження спільною власністю подружжя із згоди свого чоловіка, що також свідчить про те, що майно перебувало у спільній сумісній власності. 02.06.2021 представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, у якій зазначено, що доказами у справі спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя. До суду надана низка документів, які свідчать про те, що джерелом коштів для купівлі спірної квартири по пр. Перемоги є особисті кошти [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні спочатку в залі судового засідання, а у подальшому у режимі відеоконференції, підтримала позов, просила задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві. У подальшому відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві. У подальшому представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Від завідувача нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Третя особа приватний нотаріус Горішний Є.В. у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане Палоцом новонародженних (а.с.16). 18.11.2000 позивач [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] та копією паспорту позивача (а.с. 9-14, 17). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №322 та копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яке видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 23,181). 27.01.2020 та 10.03.2020 [PERSON] звернулась з заявою до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с. 24,25). У заяві від 10.03.2020 [PERSON] зазначила, що після смерті батька залишилось спадкова майно: однокімнатна квартира, розташована у [ADDRESS] (зареєстрована за померлим та здобута у спадок від батька), двокімнатна квартира, розташована у [ADDRESS] (квартира придбана 15.02.2012 під час шлюбу померлого з його дружиною. Зареєстрована на його дружину [PERSON] ), автомобіль Рено, державний номер [NUMBER] (автомобіль придбаний 05.12.2013 під час шлюбу померлого з його дружиною , зареєстрована за померлим), грошових вкладів у відділеннях та коштів на карткових рахунках, зареєстрованих на ім`я померлого у банку АТ КБ «ПриватБанк». У заяві також зазначено, що крім [PERSON] , спадкоємцем першої черги є дружина померлого [PERSON] (а.с. 25). З листа завідувача Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори від 04.03.2021 №431/02-14 вбачається, що нотаріальної конторою, після померлого [PERSON] заведено спадкову справу №736/2019. 20.12.2019 заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого [PERSON] , [INFO] заяву про прийняття спадщини подала дочка померлого [PERSON] , [INFO] заяву про прийняття спадщини подала дочка померлого [PERSON] , [INFO] видано свідоцтво про право власності дружині померлого [PERSON] на 1\\2 частку в праві спільної власності на автомашину на 1\\2 частку грошових вкладів. 23.07.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за законом дружині померлого [PERSON] на 1\\2 частку в праві спільної власності на квартиру, 1\\4 частку в прав спільної власності на автомашину та 1\\4 частку грошових вкладів, 10.09.2020 видано свідоцтво право на спадщину за законом видано дочці померлого [PERSON] на 1\\2 частину в праві спільної власності на квартиру, 1\\4 частку в праві спільної власності на автомашину та 1\\4 часту грошових коштів. Відомостей щодо квартири за адресою [ADDRESS] не надавалось. Заяв від інших спадкоємців про прийняття або про відмову від спадщини не надходило. Інших свідоцтв на спадщину не видавалось (а.с. 72). Як зазначає позивач за життя батькові на праві спільної сумісної власності подружжя належала квартира за адресою [ADDRESS] , оскільки вона була придбана у період шлюбу із [PERSON] , але право власності на квартиру було зареєстровано лише на [PERSON] . З копії паспорту померлого [PERSON] вбачається, що 20.04.2002 останній зареєстрував шлюб з [PERSON] . Аналогічні обставини підтверджуються витягом з актового запису (а.с. 20,182). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.12.2019 №192961445 підтверджується, що свідоцтво на право власності на спірну квартира [ADDRESS] видано 15.02.2012 виконавчим комітетом Харківської міської ради. 22.02.2012 прийнято рішення про державну реєстрацію та цього ж дня внесено запис про приватну власність на квартиру за [PERSON] (а.с. 172 зворотна сторона). Тобто, квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] . За правилами ч. 1, 2 ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні приписи містяться і у ч.3\~ст.368 ЦК України. При цьому ч. 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, квартира [ADDRESS] , яка придбана [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] , відповідно до приписів ст. 60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] , 13.12.2019 уклала договір дарування , відповідно до якого остання подарувала квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 166). 13.12.2019 [PERSON] , на підставі договору дарування, зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2021 №243133114 (а.с. 26-27). Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1226 ЦК України - частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах Як передбачено ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті батька [PERSON] . Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] . За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно зі статтею 717ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Укладаючи договір дарування [PERSON] зазначила, що майно, а саме квартира [ADDRESS] на момент укладання договору нікому іншому не належить (а.с. 168, 175). З досліджених матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач [PERSON] довела позовні вимоги, а саме що договір дарування , укладений [PERSON] на користь [PERSON] , є недійсним, оскільки укладений [PERSON] у порушення норм СКУкраїни та ЦК України. Отже, суд приходить до висновку про визнання недійсним договору дарування. При цьому, судом, на виконання вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом враховано правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 430/1281/14-ц (провадження № 61-43510сво18), відповідно до якої при розгляді спорів про відчуження одним із подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя слід передусім визначитись з об`єктом, тобто з тим, що відчужується. Предмет правочину є іншою правовою категорією, а саме - об`єктом, а не його частиною. Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог\~статті 362 ЦК України\~про переважно право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому. Договір дарування спільного сумісного майна подружжя, укладений без згоди іншого з подружжя, є недійсним в цілому. Доводи [PERSON] , що квартира не мала статусу спільної сумісної власності, була придбана у 2011 році на етапі будівництва та оформлена 15.02.2012 за особисті кошти [PERSON] , які отримані внаслідок продажу іншої нерухомості, спростовані дослідженими доказами у судовому засіданні. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки судом визнано договір дарування, на підставі якого прийнято рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на спірну квартиру, визнано недійсним, рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, з наступним припиненням права власності [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] . Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №450/441/19. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів. Відповідно до квитанції №202410040 від 05.02.2021 за позовні вимоги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1816 грн (а.с.8) та відповідно до квитанції №202410039 від 05.02.2021 за пред`явлення заяви про забезпечення позову [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 454 грн (а.с. 37), тобто у загальній сумі позивачем сплачено 2270 грн, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 1135 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved