Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

28.01.2022 [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом, в якому згідно зміненого предмету позовних вимог просив внести зміни до свідоцтва на спадщину за законом, що видане 18.02.2016 державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області у спадковій справі №130/2016, зареєстровано в реєстрі за № 2-257, зазначивши, що спадкоємцями вказаного у свідоцтві майна, померлої [INFO] [PERSON] , є її діти [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 кожен. Стислий виклад позиції позивача. [INFO] в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області померла матір позивача [PERSON] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Спадщину після смерті [PERSON] , у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняли чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . У 2021 році позивачу стало відомо, що її рідний брат [PERSON] оформив спадщину після смерті матері без її відома. Відповідно до спадкового реєстру [PERSON] заповіт не залишала, відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) було встановлено, що в 2022 році було заведено спадкову справу до майна померлого. В подальшому відповідач надав позивачу копію свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної частки (паю). Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що її рідний брат відповідач [PERSON] обманним шляхом здійснив переоформлення права на земельну частку (пай) та право власності на земельну ділянку, яке належало їх матері виключно на своє ім`я, шляхом приховування від нотаріуса наявності інших спадкоємців першої черги після смерті матері, про свій намір отримати спадщину не поставивши до відома позивача, яка являється спадкоємцем першої черги. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги просив задовольнити. Визнав, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] (який вже помер), дочка [PERSON] та син [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні 08.06.2022 представником позивача було визнано факт, що [PERSON] за дорученням [PERSON] у 2016 році укладала договір оренди земельної ділянки, яка отримана останнім в спадок на підставі свідоцтва, яке є предметом позову. Стислий виклад заперечень відповідача. 10.05.2022 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав того, що позивачем пропущено строк позовної давності, враховуючи, що остання з 11.07.2016 отримує орендну плату за земельну ділянку на що її уповноважив відповідач. Відповідно доводи позивача про те, що вона дізналась про порушення свого права лише в 2021 році є такими, що не відповідають дійсності. Однак в судовому засіданні представник відповідача клопотання про відмову у задоволенні позову в зв`язку із пропущенням строків позовної давності не підтримала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав того, що представник позивача звернувся до суду з порушенням норм матеріально права, адже при поданні позовної заяви представник позивача повинен був керуватись нормами ЦК УРСР , які діяли на час виникнення правовідносин, а не ЦК України. Додатково вказала, що погоджується з тим, що позивач, відповідач та їх покійний батько, прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] на підставі ст. 549 ЦК УРСР. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 08.02.2022 ухвалою судді відкрито провадження у справі призначено підготовче засідання на 05.04.2022. Витребувано у нотаріуса копію спадкової справи. 17.02.2022 надійшла витребувана судом спадкова справа. 05.04.2022, 11.05.2022 та 08.06.2022 розгляд справи відкладено. 10.05.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву, який надійшов до суду 10.05.2022. 11.05.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, від якого у судовому засіданні вона відмовилась. 08.06.2022 від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову. 30.06.2022 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду на 20.09.2022. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] зазначені [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). [PERSON] померла [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.15). Як вбачається з довідки Біликовецької сільської ради від 15.06.2016 №302 [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області. На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем проживали та були зареєстровані: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , онука [PERSON] , онук [PERSON] (а.с.16). Відповідно до копії довідки Жмеринського районного сектору ДМС України від 30.06.2016 № 24/1223 [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно копії Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація за параметрами [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.18). Відповідно до копії Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за № 58597451, у реєстрі зареєстровано свідоцтво право на спадщину № 58597474 (а.с.19), відповідно до копії якого спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] спадщина складається з права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Україна» с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області, розміром 2,07 в умовних кадастрових гектарах (а.с.20). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право владності на земельну ділянку з кадастровим номером 0521080300:06:002:0112, площею 1,7662 га зареєстровано за [PERSON] (а.с.21,21 зворот). Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадатсру у Вінницькій області від 18.01.2022 № 191/14-22 за [PERSON] рахується земельна ділянка № [NUMBER] , загальною площею 1,7662 га (а.с.22). Відповідно до копії спадкової справи № 130/2016 до майна мерлої [PERSON] , 18.02.2016 [PERSON] звернувся до Жмеринської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельної ділянки, що перебувала у колективній власності КСП «Україна», розміром 2,07 га після смерті [PERSON] , одночасно повідомив, що інші спадкоємці відсутні. Відомості про вчинення нотаріусом дій, передбачених ст. 63 Закону України «Про нотаріат» щодо повідомлення (пошуку) інших спадкоємців, у спадкові справі відсутні. На підставі даної заяви останньому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.33-52). Згідно копії довіреності від 04.07.2016, посвідченої приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу, Котляр П.О. уповноважив [PERSON] представляти його інтереси та діяти від його імені у всіх установах організаціях (а.с.75). На підставі даної довіреності [PERSON] від імені [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.76-80). Мотиви суду. Норми права застосовані судом. При вирішенні спору суд аналізує наступні норми права. Так, представник позивача звернувшись до суду за захистом порушених прав просив суд винести рішення, яким внести зміни до свідоцтва про право на спадщину на підставі ст. 1300 ЦК України (в редакції ЦК України 2004 року). Згідно ст. 1300 ЦК України (в редакції ЦК України 2004 року) дійсно за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Проте, як встановлено судом, спадщина після смерті [PERSON] відкрилась в 1999 році, тобто під час дії ЦК УРСР (в редакції 1963 року), а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлої. Відповідно до п. 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В п. 5 вказано, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі -ЦК УРСР 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 524,529 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами спадщину після смерті [PERSON] відповідно до статті 549 ЦК УРСР прийняли чоловік померлої, дочка [PERSON] та син [PERSON] . Статтею 560 ЦК У РСР встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 ЦК У РСР1963 року). Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому ЦК УРСР не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом та не містив норми щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, аналогічної закріпленій у ст. 1300 чинного Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, застосовувати норми ст.1300 ЦК України 2004 року, яка регламентує внесення змін в свідоцтво право на спадщину, є безпідставним і не може застосовуватись судом до відносин, які виникли задовго до набрання чинності даної статті. Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права підлягає відмові у його задоволенні, зважаючи на принцип диспозитивності. Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (частина перша статті 264 ЦПК України). За таких обставин, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що представник позивача просив застосувати не чинне на час виникнення правовідносин законодавство, беручи до уваги предмет позову, представником позивача, було обрано невірний спосіб захисту порушених прав, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки у справі наявні документально підтверджені судові витрати лише позивача,пов`язані із сплатою судового збору, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, їх слід покласти на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed