Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2004 року, актовий запис № 96. Мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки не підтримують з початку 2022, тому просить розірвати шлюб. Позивачка в судовому засіданні на позові наполягала, проти надання строку на примирення категорично відмовлялась, про що також нею подане клопотання, де вказала, що на протязі 18 років подружнього життя вона знаходилась під моральним тиском відповдача. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив надати строк на примирення. Суд, заслухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно дост.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно дост.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 жовтня 2004 року у відділі РАЦС Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №96. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження [NUMBER] та [NUMBER] . Позивачка зазначила, що вони шлюбних стосунків не підтримують з початку 2022 року, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем та вказує, що втратила почуття любові та поваги до відповідача. Таким чином, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо надання строку на примирення, про який просив відповідач, суд виходить з наступного. Право наохорону сім`ї закріплено в основному законі держави - Конституції України. Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї. Ст. 51 Конституції України наголошує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, які мають рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей (ст. 112 СК України). У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком. У п. 10 Постанови сказано, що судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства і примирення подружжя допоможе зберегти сім`ю. У випадку виявлення обставин або фактів, під час підготовки справи до розгляду або під час попереднього засідання, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №200/952/18 встановив, що надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком. У висновку наголошується на тому, що суди при розгляді справ про розірвання шлюбу повинні уникати формалізму та розглядати кожен випадок як індивідуальний, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, встановивши що позивачка категорично наполягала в судовому засідання на розірванні шлюбу та неможливості надання строку на примирення, остання втратила почуття любові та поваги до відповідача, останній, як з`ясувалося, проявляв психологічний тиск на позивачку, суд приходить до висновку, що такий шлюб не може бути збережений, оскільки суперечитиме інтересам позивачки, а від так неможливості надання сторонам строку на примирення. На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110,112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved