Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до прокуратури Рівненської області, Головного управління Національної поліції в Рівненській області третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби у Рівненській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування. Просила стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Свої вимоги обгрунтовує наступними доводами. Так, 16.05.18 за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018180210000142 внесено відомості за фактом вчинення службовими особами ГІН «Новий Рівень» завідомо неправдивих відомостей у офіційні документи за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчому Радивилівського ВГІ Дубенського відділу ГУНП в Рівненській області Ткачуку Т.В. У даному кримінальному провадженні 26.07, 31.08 та 29.12.2018 року слідчим Радивилівського відділу ВП Дубенського відділу ГУНГІ України в Рівненській області виносились постанови про закриття кримінального провадження. Вказані постанови ухвалами слідчого судді Радивилівського районного суду від 10.08.18, 22.11.18 та 1 1.02.19 скасовані, як незаконні, такі що прийняті передчасно, без повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи. У подальшому 17.05.19 слідчим Радивилівського відділу ВП Дубенського відділу ГУНП України в Рівненській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 219 КГІК України. Отже, винесення слідчим СВ Радивилівського ВП Дубенського відділу поліції ГУНП в Рівненській області незаконних постанов та скасування останніх протягом тривалого часу сприяло пропущено строків досудового розслідування та закриттю справи на підставі ст. 284 КПК України. Таким чином, бездіяльність органу досудового розслідування при розслідуванні кримінального провадження № 12018180210000142 призвела до не встановлення осіб винних у вчиненні злочину. При цьому, за приписами ч.2 ст. 28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Таким чином, закриття кримінального провадження внаслідок закінчення строків досудового розслідування стало можливим внаслідок, протиправної бездіяльності прокурорів прокуратури Рівненської області, які здійснювали процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні та не забезпечили повного, неупередженого та об`єктивного розслідування і прийняття законного процесуального рішення у розумний строк. Внаслідок вищевказаної, бездіяльності працівників Радивилівського відділення Лубенського відділу ГУНП в Рівненській області, а також працівників Радивилівського відділення Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області Позивачу заподіяна значна моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, яких Позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Так, неправомірна бездіяльність вищевказаних осіб щодо нездійснення повного об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального провадження призвела до душевних страждань, які виразились у переживаннях, стресі, порушенні сну через незахищеність прав та свобод Позивача від злочинних посягань інших осіб. Розчаруванні у системі правоохоронних органів держави, які не забезпечили відшукання та притягнення до кримінальної відповідальності осіб винних у вчиненні злочину, яким порушено права та законні інтереси Позивача. Бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури призвели до порушення звичного укладу життя Позивача. Так, остання через незаконні дії та бездіяльність вищевказаних осіб була вимушена витрачати власний час на оскарження незаконних рішень про закриття кримінального провадження. Крім того, позивач була вимушена витрачати власний час на написання скарг на бездіяльність слідчого до Дубенської місцевої прокуратури та прокуратури Рівненської області. Неодноразово їздила в прокуратуру Рівненської області на особисті прийоми, які проводились прокурором області та його заступниками. Однак, органи прокуратури належних заходів для забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування не здійснили, що призвело до закриття кримінального провадження у зв`язку з закінчення строків досудового розслідування. Більше того, на окремі скарги Позивач взагалі не отримував відповіді, внаслідок чого був змушений вкотре звертатися до суду зі скаргою на бездіяльність прокуратури Рівненської області. Ухвалою Рівненського міського суду у справі №569/1127/19 від 02.04.19 прокуратуру Рівненської області зобов`язано надати відповідь на скаргу від 04.01.19. Пережиті за цей період часу душевні страждання, стрес через неправомірну бездіяльність органів досудового розслідування, надмірні зусилля необхідні для організації свого життя та суду призвели до ушкодження здоров`я Позивача, у зв`язку із чим остання виїжджала для лікування до Італії, де їй здійснено оперативне втручання з приводу хвороби серця. Таким чином, неправомірними діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокурора Позивачу заподіяно моральну шкоду у виді душевних страждань викликаних не лише протиправною поведінкою щодо неї, а й внаслідок ушкодження її здоров`я. Розмір заподіяної їй моральної шкоди Позивач визначає у сумі 200 000 (двісті тисяч) грн. У судовому засіданні позивачка, представник позивачки підтримали позов у межах його доводів. Просили позов задовольнити повністю. Відповідачем прокуратурою Рівненської області подано до суду відзив з якого вбачається, що ними заперечуються позовні вимоги у задоволенні яких просили відмовити з наступних підстав. Реалізація позивачем свого процесуального права і оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді Радивилівського районного суду про задоволення скарг позивача на постанови слідчого СВ Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку, передбачена нормами КПК України. Саме по собі скасування слідчим суддею постанов слідчого СВ Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області про закриття кримінальних проваджень не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та бездіяльність слідчого і прокурора й причинний зв`язок між ними. Крім іншого, позивач посилається на відсутність процесуального контролю з боку працівників Радивилівського відділу Дубенської місцевої прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження, а також щодо не надання прокуратурою області відповідей на звернення, зокрема на подану нею 04.01.2019 скаргу-клопотання. Однак, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обгрунтовуючи в чому саме полягає спричинена їй моральна шкода, позивачка лише зазначила, що більшість з перерахованих вище втрат немайнового характеру мала місце в її випадку. Так, позивач повинна зазначити чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі вона оцінює заподіяну йому шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди. У судовому засіданні представник відповідача прокуратури Рівненської області прокурор Власова І.А. позов не визнала, підтримала поданий до суду відзив, просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Рівненській області в судове засідання не з`явилася .З поданого до суду відзиву вбачається, що позов ними не визнається, вважають що відсутні підстави для його задоволення. Свою правову позицію обґрунтували наступними доводами. Позивач просить відшкодувати шкоду, завдану йому незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури. Позивач в позовній заяві вказує, що йому спричинена моральна шкода бездіяльністю посадових осіб прокуратури Рівненської області та Радивилівського відділення поліції Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, не вказуючи даних осіб. В своєму позові позивач посилається на бездіяльність органу досудового розслідування при розслідуванні кримінального провадження №12018180210000142, що призвела до не встановлення осіб, винних у вчиненні злочину. Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду в 200 000 грн., аргументуючи її розрахунок душевними стражданнями, які виразились у переживаннях, стресі, порушенні сну через незахищеність прав та свобод позивача від злочинних посягань інших осіб, розчаруванні у системі правоохоронних органів держави, які не забезпечили відшукання та притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у вчиненні злочину, яким порушено права та законні інтереси позивача. Також позивач вказує на порушення звичного укладу життя, так як була вимушена витрачати власний час на написання скарг на бездіяльність слідчого, неодноразово їздила на прийоми в прокуратуру Рівненської області. Це все призвело до ушкодження її здоров`я та оперативного втручання з приводу хвороби серця. Позивачем не обґрунтовано та не надано жодних належних доказів того, що йому завдано моральну шкоду, в чому проявилися наслідки такої шкоди, з яких розрахунків вона виходила при обрахунку розміру заподіяної моральної шкоди, а отже відсутні підстави, передбачені законом для стягнення компенсації за завдану моральну шкоду. При прийнятті рішень Радивилівським районним судом Рівненської області про скасування постанов про закриття кримінального провадження, оцінка законності дій працівників поліції не здійснювалась, а тому останні не можуть бути належним доказом для визнання дій службових осіб Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області неправомірними. Ухвали про скасування постанов про закриття кримінального провадження, на які посилається позивач, скасовують постанову слідчого про закриття кримінального провадження, при цьому суд не визнає дані постанови незаконними. Підставами скасувань даних постанов суд наводить необхідність виконання додаткових слідчих дій по справі. Після проведення зазначених судом слідчих дій, слідчим було прийнято аналогічне рішення - закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Таким чином, вказана позивачем незаконна бездіяльність працівників Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області нічим не підтверджена. Крім цього, за результатами проведеної службової перевірки працівниками слідчого управління ГУНП в Рівненській області встановлено, що під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №12018180210000142 проведені необхідні слідчі (розшукові) дії направлені на всебічне, повне та об`єктивне проведення досудового розслідування, вказівки прокурора виконані, недоліки, викладені в ухвалах суду щодо стану проведення досудового розслідування усунуто, тому порушень вимог кримінального процесуального законодавства з боку слідчого не допущено. Також необхідно зазначити, що позивачем не надано доказів оскарження, як заявником, постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 17 травня 2019 року відповідно до ст.ст. 303, 304 КПК України, тобто таке рішення слідчого позивач вважає правомірним. У зв`язку з наведеним, питання про відшкодування шкоди може розглядатися в порядку цивільного судочинства тільки після встановлення факту незаконності дій (бездіяльності) працівників поліції. Щодо доводів позивача про заподіяння їй моральної шкоди, якої вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою проти неї самої. Відповідно до доповідної записки слідчого управління ГУНП в Рівненській області та доданих до неї копій матеріалів кримінального провадження, [PERSON] зверталась з заявою про визнання її потерпілою в даному кримінальному провадженні, однак їй було відмовлено у наданні даного статусу учасника кримінального процесу. [PERSON] зверталась із скаргою до прокуратури та до Радивилівського районного суду на дані дії слідчого. Відповідно до ухвали Радивилівського районного суду від 18.07.2018 у справі №568/785/18 у задоволенні скарги [PERSON] на рішення слідчого про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні відмовлено. Відповідно до п.19 ч.1 ст. 3 КПК України, сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники. Таким чином, [PERSON] не є стороною кримінального провадження, тобто, їй кримінальним правопорушенням не завдано ні моральної, ні фізичної, ні майнової шкоди, тому вона не наділена правами та обов`язками, які передбачені ст.55 КПК України. [PERSON] являється учасником кримінального провадження - заявником. Доказів того, що закриттям кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування позивачу, як заявнику, була спричинена моральна шкода, позивачем не надано. Просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби у Рівненській області Клімкович Я.Й. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав викладених у письмових поясненнях на позов. Свою правову позицію обґрунтували наступними доводами. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду чітко врегульовані у ст. 1167 ЦК України, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, в даному випадку, моральна шкода, у разі доведення Позивачем її наявності, підлягає стягненню не за рахунок Державного бюджету України, а за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, дії якого завдали шкоди. До позовної заяви не долучено відповідних рішень суду, які мали б преюдиціальне значення для справи про відшкодування моральної шкоди. У резолютивних частинах ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2019 у справі №569/1127/19, ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області від 10.08.2018 у справі №568/970/18, ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області від 22.11.2018 у справі №568/1554/18 та ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області від 11.02.2019 у справі №568/119/19 судами не було визнано дії слідчого Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області незаконними та/або протиправними. Казначейство зазначає, що реалізація Позивачем права на оскарження постанов про закриття кримінального провадження №12018180210000142 у порядку, встановленому КПК України становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнала Позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду. завдану особі. Отже, сам факт скасування судами постанов про закриття кримінального провадження №12018180210000142 не є доказом заподіяння Позивачу моральної шкоди, оскільки вищевказані судові рішення безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. (Вказане узгоджується з висновками, здійсненими Верховним Судом у постанові по справі №382/814/17 від 13.11.2019). Наявність певних недоліків у роботі Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. На підставі наведеного, Казначейство вважає, що Позивачем не доведено всіх обов`язкових умов для відшкодування моральної шкоди саме за рахунок Державного бюджету України. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивачем у справі №569/10686/20 лише перераховано обставини, у чому могла полягати моральна шкода, без подання будь-яких доказів, на підставі яких, суд мав би реальну можливість встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимогу про стягнення моральної шкоди. У позовній заяві не вказано, з яких міркувань [PERSON] дійшла до визначення суми у розмірі 200 000, 00. Позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів ушкодження її здоров`я та/або порушення інших цивільних прав, що у силу вимог ст. 81 та 83 ЦПК України свідчить про не доведення обставин, на які [PERSON] посилається як на підставу своїх вимог. Просили відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви [PERSON] . Ухвалою суду від 13.07.2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду. Ухвалою суду від 12.11.2020 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби у Рівненській області. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.05.2018 за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018180210000142 внесено відомості за фактом вчинення службовими особами ПП «Новий Рівень» завідомо неправдивих відомостей у офіційні документи за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчому Радивилівського ВП Дубенського відділу ГУНП в Рівненській області Ткачуку Т.В. З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 10.08.2018 р. скаргу [PERSON] про скасування постанови від 26 липня 2018 року про закриття кримінального провадження № 12018180210000142 від 16 травня 2018 року задоволено повністю. Скасовано постанову слідчого Радивилівського ВП Дубенського відділу ГУНП України в Рівненській області Ткачука Т.В. від 26 липня 2018 року про закриття кримінального провадження за № 12018180210000142 від 16 травня 2018 року. Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 22.11.2018 р. скаргу [PERSON] про скасування постанови від 31 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження № 12018180210000142 від 16 травня 2016 року і дії слідчого Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП України в Рівненській області Т.В.Ткачука передбачені ч. 1 ст. 40 КПК України задоволено частково. Скасовано постанову слідчого Радивилівського ВП Дубенського відділу ГУНП України в Рівненській області Ткачука Т.В. від 31 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження за № 12018180210000142 від 16 травня 2016 року. В задоволенні інших вимог відмовлено. Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 11.02.2019 р. скаргу [PERSON] на постанову від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження №12018180210000142 від 16.05.2018 року задоволено. Скасовано постанову слідчого Радивилівського ВП Дубенського відділу ГУНП України в Рівненській області Ткачука Т.В. від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження за № 12018180210000142 від 16 травня 2018 року. Ухвалою Рівненського міського суду від 02.04.2019 р. скаргу [PERSON] задоволено частково. Зобов"язано прокуратуру Рівненської області розглянути скаргу-клопотання (повторно) [PERSON] від 04.01.2019 та надати останній в установлений законом строк відповідь. В задоволенні інших вимог відмовлено. Відповідно до доповідної записки слідчого управління ГУНП в Рівненській області та доданих до неї копій матеріалі кримінального провадження, встановлено, що [PERSON] зверталась з заявою про визнання її потерпілою в даному кримінальному провадженні. Постановою слідчого СВ Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ст..лейтенанта поліції Ткачука Т.В. від 12.07.2018 р. [PERSON] відмовлено у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018180210000142 від 16.05.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.366 КК. Відповідно до ухвали Радивилівського районного суду від 18.07.2018 у справі №568/785/18 у задоволенні скарги [PERSON] на рішення слідчого про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні відмовлено. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на наявність спору про право у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, такі справи підлягають розгляду в порядку позовного провадження. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Разом з тим відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Структура національного законодавства України та його загальний зміст свідчить про те, що процесуальні питання розгляду справ у судах можуть бути врегульовані не тільки процесуальними кодексами, а й нормативними актами, які за своєю загальною суттю хоч і не є процесуальними, однак, врегульовуючи матеріально-правові відносини, містять процесуальні норми, що стосуються процедур такого врегулювання. Саме до таких нормативних актів відноситься й Закон № 266/94-ВР. Для визначення порядку виконання цього Закону було також прийнято наказ Міністерства юстиції України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - наказ № 6/5/3/41). Відповідно до положень статті 3 цього Закону в наведених у статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Звертає на себе увагу правова термінологія цієї норми, яка у своїй диспозиції застосовує два терміни, спрямовані на відновлення порушених прав потерпілої особи: відшкодування та повернення. При цьому положення статті 4 цього Закону визначають відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, за рахунок державного бюджету, повернення майна в натурі - пунктом 2 , а в разі неможливості такого повернення - відшкодування його вартості за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким його передано безоплатною. Передбачене статтею 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Зазначені положення цивільного законодавства застосовуються при визначенні підстав та розміру моральної шкоди, спричиненої потерпілій особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, та свідчать про обов`язкове встановлення під час відшкодування шкоди не тільки підстав для відшкодування, а й того, у чому саме полягала моральна шкода та виходячи з принципів розумності та справедливості при визначенні її розміру. Відтак моральна шкода у цих правовідносинах у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України та статтею 4 Закону № 266/94-ВР, відшкодовується особі, щодо якої допущено передбачені статтею 1 цього Закону дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди. Факт спричинення моральної шкоди, як і її розмір, що перевищує мінімально встановлений законом, підлягають встановленню та доведенню при розгляді відповідної вимоги, поданої у будь-якій формі з дотриманням необхідних, передбачених статтею 175 ЦПК України елементів у позовному провадженні. Як встановлено судом, [PERSON] у правовідносинах, які мали місце між нею та відповідачами була як заявник. Щодо скоєння певними особами кримінального правовопрушення, її не визнали потерпілою стороною у кримінальному провадженні. Судом не встановлено, а позивачкою не надано належних та достовірних доказів спрямованих на доведення позовних вимог, зокрема, які саме неправомірні дії , перелік яких визначений ст. 4 ЗУ № 266/94-ВР, були вчинені до неї з боку слідчих органів поліції, з боку прокуратури, що завдали їй моральної шкоди, що дає право на відшкодування моральної шкоди. Отже, суд вважає, що [PERSON] не довела наявність у неї права на відшкодування моральної шкоди , завдної їй незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного враховуючи правову позицію викладену у Постанові ВП ВС від 08.02.2022р. (справа № 201/10234/20),

Outcome: dismissed