Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання припиненими зобов`язання за договором іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та іпотеку. Позивач зазначив, що згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року у справі №504/933/17 на момент подання позову у позивача відсутні будь-які зобов`язання за кредитним договором №PСNL-501/091/2006 від 21.11.2006 року, у зв`язку із закінченням строку його дії та закінченням строку позовної давності за вимогами, які б міг пред`являти та пред`являв ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та, таким чином, основне зобов`язання за кредитним договором є виконаним, а тому зобов`язання за іпотечним договором №РСNL-501/091/2006, предметом якого була іпотека земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , припинилося. Просив припинити іпотеку за договором іпотеки від 29 листопада 2006 року №РСNL-501/091/2006, укладеним між ЗАТ "ОТП Банк", який був іпотекодержателем та [PERSON] іпотекодавцем. Також просив скасувати заборону відчуження цієї земельної ділянки та відповідний реєстраційний запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося із зустрічним позовом про визнання майна іпотечним. Відповідач зазначив, що на іпотечній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано право власності на будинок загальною площею 194,5 м2, житловою 114,3 м2, а також посилався на те, що всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, між тим позивач не виконує умови кредитного договору №PСNL-501/091/2006 від 21.11.2006 року. На підставі цього у зустрічній позовній заяві відповідач просив визнати вказаний житловий будинок іпотечним майном, а також стягнути з позивача судові витрати. 14.03.2022 року, з метою ефективного розгляду, провадження за обома позовами були об`єднані. Розглянувши обидва позови, дослідивши матеріали та доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягаю задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено кредитний договір № СNL -501/091/2006 на споживчі цілі. На забезпечення цього кредитного договору 29 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (Іпотекодержатель) та позивачем (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки №РСNL-501/091/2006, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П., і зареєстрований у реєстрі за №4897. Предметом іпотеки є земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк») та відповідачем укладено договір про відступлення права вимоги за договорами, в тому числі за кредитним договором №PСNL-501/091/2006 від 21.11.2006 року, який був нотаріально посвідчений Бондар І. М. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за №9200. У Державному реєстрі іпотек внесено відповідний запис №4133220 від 01.12.2010 про іпотеку на земельну ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5122786400:02:001:1428. Підстава обтяження договір відступлення права вимоги, 9200, 26 листопада 2010 року, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., іпотекодержатель - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». У Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відповідний реєстраційний запис №4133220 від 29.11.2006 на цю ж земельну ділянку. Підстава обтяження іпотечний договір, 4897, 29 листопада 2006 р., Приватний нотаріус Чос О. П. Згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до застереження до п. 3.2.1.3. Іпотечного договору від 29.11.2006 року №РСNL-501/091/2006, предмет іпотеки передається разом з усіма його при належностями, поліпшеннями, складовими частинами та внутрішніми системами, що існують на момент укладання договору та виникнуть у майбутньому. Згідно статті 5 Закону України «Про іпотеку» «Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору…» Таким чином, побудований будинок на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, є саме іпотечним майном. Проте, слід зауважити наступне. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору». Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року у справі №504/933/17 визначено, що у позивача відсутні будь-які зобов`язання за кредитним договором №PСNL-501/091/2006 від 21.11.2006 року. Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитним договором припинено, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, також припиняються. А отже будинок, який збудовано на іпотечній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , в даному випадку не може бути визнано іпотечним майном, між тим іпотека, предметом якої є земельна ділянка, за адресою: [ADDRESS] , враховуючи, що основне зобов`язання за кредитним договором припинено, має також бути припинена. Це цілком кореспондується з висновком Верховного Суду України, викладеним у Постанові від 8 лютого 2017 року у справі № 6-2560цс16, а також з висновками ВС у постановах від 06.02.2019 року у справі № 463/3237/16, від 04.11.2020 року у справі № 428/7110/18-ц. Однак, не зважаючи на припинення зобов`язань позивача за кредитним договором, у Єдиному реєстрі заборони відчуження у Державному реєстрі Іпотек досі існують відповідні записи про обтяження цього нерухомого майна. В Постанові від 26.02.2020 у справі № 203/3364/17 ВС дійшов такого висновку: «оскільки на час звернення [PERSON] з позовом про визнання іпотеки припиненою основне зобов`язання за кредитним договором і додаткове зобов`язання за іпотечним договором, надане позивачем в забезпечення виконання основного зобов`язання, припинились, позовні вимоги [PERSON] про визнання іпотеки припиненою та припинення обтяження майнових прав належать до задоволення». Наявність заборони на відчуження спірною земельною ділянкою за відсутністю законних підстав для її існування, порушує право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини. Суд вважає, що існування записів про обтяження та про іпотеку в відповідних державних реєстрах фактично перешкоджає реалізації позивачем свого права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усунення зазначених перешкод можливе шляхом скасування записів про заборону відчуження та про іпотеку щодо зазначеного об`єкту нерухомості спірної земельної ділянки. Згідно зі змістом\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved