Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

1.Позиція позивача. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом, згідно якого, прохає стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 травня 2013 року, 11639 (одинадцять тисяч шістсот тридцять дев`ять) гривень 44 копійки, яка складається з наступного: 4994 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 75 копійок нараховано відсотків за користування кредитом, 6758 (шість тисяч сімсот п`ятдесят вісім) гривень 80 копійок нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок штраф (фіксована частина) . 530 (п`ятсот тридцять) гривень 45 копійок штраф ( процентна складова), та судові витрати у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок. Позовні вимоги вмотивовано тим, що [PERSON] звернулась до Позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30 травня 2013 року, згідно до якої отримала кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами про надання банківських надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського розрахунку та кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1\~і\~2 глави 71\~цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Банком на підставі договору про банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Таким чином, у порушення п.2.1.1.5.5 Договору, а також ст.. 509,526,1054 ЦК України Відповідач зобов`язання по договору не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 18.09.2018 року має заборгованість 11639,44 гривень. В уточненій позовній заяві позивач зазначає, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 30.05.2013 року, згідно до якої отримала кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно до п. 2.1.1.5.7 Договору. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору передбачена можливість зміни Тарифів Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: - у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; - у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по картових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору). На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвосчасне отримання Клієнтом про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS-повідомлення клієнтом про зміни даних правил , клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі , а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір с обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту ,процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість є борговими зобов`язаннями. Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати ,за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти у розмірі, зазначених у тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п 2.1.1.12.6 Договору. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 03.09.2020 року має заборгованість 30937 (тридцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 98 копійок, з яких: 5420 (п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень 14 копійок заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 5420 (п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень 14 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1948 (одна тисяча дев`ятсот сорок вісім) гривень 36 копійок заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот ) гривень 00 копійок штраф (фіксована частина), 1449 (одна тисяча чотириста сорок дев`ять) гривень 43 копійки штраф (процентна складова). Щодо заяви про зменшення позовних вимог, позивач посилається на приписи п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України Крім прав та обов`язків, визначених у\~статті 43\~цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № б/н від 30.05.2013 року, в розмірі 7368,50 грн., з яких: 5420,14 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 5420,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1948,36 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625, а також понесені позивачем судові витрати. 2. Позиція відповідача. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Відповідач просить застосувати позовну давність в один рік щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) у розмірі 6758,80 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 530,45 грн. - відмовити в задоволені цих вимог. Відмовити в задоволені вимог втягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 4994,75 грн. Відмовити в задоволенні стягнення з неї судового збору. АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що 30.05.2013 року позивач отримала кредит у розмір 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. А станом на 18.09.2018 рік має заборгованість 11639,44 грн. Позивач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 30.05.2013 року позивач отримала в АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2100,00 гривень, так як була студенткою, та не вистачало коштів на медичну допомогу, ліки, книжки, канцелярські товари. Суми коштів вносила на погашення заборгованості: - 104,95 грн. (21.10.2014 р.); - 220,00 грн. (22.10.2014 р.); - 110,00 грн. (28.11.2014 р.); - 110,00 грн. (27.12.2014 р.); - 112,00 грн. (21.01.2015 р.); - 110,00 грн. (23.02.2015 р.); - 110,00 грн. (23.03.2015 р.); - 110,00 грн. (20.04.2015 р.); - 110,00 грн. (15.05.2015 р.) - 130,00 грн. (20.06.2015 р.); - 100,00 грн. (24.07.2015 р.); -200,00 грн. (26.08.2015 р.); - 100,00 грн. (27.09.2015 р.); - 200,00 грн. (26.10.2015 р.); - 100,00 грн. (23.11.2015 р.); - 100,00 грн. (24.11.2015 p.); - 105,00 грн. (24.12.2015 р.); - 105,00 грн. (26.01.2016 р.); - 39,11 грн. (24.02.2016 р.); - 65,87 грн. (24.02.2016 р.); -24,88 грн. (16.04.2016 p.); -53,38 грн. (21.04.2016 р.); -83,50 грн. (22.04.2016 р.); - 129,00 грн. (24.05.2016 р.); - 145,08 грн. (16.09.2016 р.); -225,42 грн. (16.09.2016 р.); - 134,00 грн. (24.09.2016 р.); - 128,28 грн. (21.11.2016 р.); - 136,00 грн. (16.12.2016 р.); -137,06 грн. (20.01.2017 р.); - 73,13 грн. (24.02.2017 р.); - 62,69 грн. (03.03.2017 р.); - 150,00 грн. (10.03.2017р.); - 152,45 грн. (16.04.2017 р.); - 157,13 грн. (19.05.2017 р.); -159,63 грн. (21.06.2017 р.); - 709,00 грн. (25.10.2017 р.); - 20,00 грн. (29.01.2018 р.); - 21,74 грн. (02.03.2018 р.); На загальну суму 4411 )чотири тисячі одинадцять) гривень 59 копійок. Позивач вважає, що тіло кредиту вже виплатила та відсотки теж сплатила. Що стосується нарахованої пені в розмірі 6758,80 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 530,45 грн., то розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду , якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України. Неустойка не повинна перевищувати 50% тіла кредиту, тіло кредиту 2100,00 гривень. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Останній платіж відповідач внесла на погашення кредиту в сумі 709,00 грн. 25.10.2017 р., так як вважала, що розрахувалась з банком. Але з`ясувалось, що банк безпідставно протиправно знімав кошти з її рахунку та переводив на свій рахунок назвавши це «Автоматичним списанням грошей для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER] » 29.01.2018 р. в сумі -20,00 грн., 02.03.2018 р. в сумі 21,74 грн.. Тому позивач вважає, що сплив строк позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу,пені). Згідно п.1\~ч.\~2\~ст.\~258\~ЦК України,\~позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності почався з часу невиконання відповідачем зобов`язань по кредитному договору, а саме 25.10.2017 року. Позивач не розуміє, які річні відсотки в АТ КБ «ПриватБанк». 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. У жовтні 2018 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 30.05.2013 року (а.с.1-3). 02 жовтня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 208/6706/18 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с.35). 07 листопада 2018 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін ( а.с.37). 06 червня 2019 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Таран І.М., до суду подала клопотання, згідно до змісту якого просить долучити до справи докази, а саме: довідку про термін дії картки, підтвердження реєстрації в Приват24, повідомлення про підвищення відсоткової ставки 2014-2015р., довідка про зміну кредитного ліміту, виписка про рух коштів по рахунках (а.с. 47-58). 06 червня 2019 року на електронну пошту суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 59-68). 14 червня 2019 року до канцелярії суду надійшов від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву (а.с. 73-80). 22 квітня 2020 року на електронну пошту суду від Таран І.М., яка діє в інтересах позивача АТ КБ «ПриватБанк», надійшла заява, у якій просить видати копію рішення по справі (а.с. 88). 04 квітня 2020 року електронну пошту суду від Таран І.М., яка діє в інтересах позивача АТ КБ «ПриватБанк», надійшла заява, згідно до змісту якої просить відкласти розгляд справи на іншу дату (а.с. 89). 31 серпня 2020 року електронну пошту суду від Таран І.М., яка діє в інтересах позивача АТ КБ «ПриватБанк», надійшла заява, згідно до змісту якої просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з необхідністю додаткового часу для уточнення позовних вимог (а.с. 96). 31 серпня 2020 року електронну пошту суду від Савіхіної А.М., яка діє в інтересах позивача АТ КБ «ПриватБанк», надійшла справа про відкладення судового засідання (а.с. 97 а). 05 жовтня 2020 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява (а.с. 100 113). 13 жовтня 2020 року позивач подав до суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи (а.с. 115 136). 19 жовтня 2020 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Таран І.М., подала до суду клопотання, згідно до змісту якого просить винести заочне рішення, позовні вимоги підтримує в повному обсязі на підставі уточненої позовної заяви (а.с. 138). 03 грудня 2020 року на електронну пошту суду Таран І.М., яка діє в інтересах позивача АТ КБ «ПриватБанк», надійшла заява, згідно до змісту якої просить розглядати справу за відсутністю представника Банку ,просить винести заочне рішення, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 141). 09 грудня 2020 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 144-153). 03 серпня 2021 року на електронну пошту суду від представник позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату (а.с. 161). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання в якому просив суд розглядати справу без участі їх представника у спрощеному позовному провадженні, у разі неявки відповідачів не заперечував проти розгляду заочного розгляду справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі (а.с.7, 141). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами\~ст.130 ЦПК України. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України. В порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та відповідачами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 30 травня 2013 року відповідач [PERSON] підписала «анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с. 11). Згідно з останнім наданим банком розрахунком, відповідач станом на 24.11.2020 року має заборгованість 7368 (сім тисяч триста шістдесят вісім) гривень 50 копійок, яка складається з наступного: 5420 (п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень 14 копійок заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 5420 (п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень 14 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1948 (одна тисяча дев`ятсот сорок вісім) гривень 36 копійок заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 (а.с. 145-149). Згідно довідки, наданої позивачем, між позивачем та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки 12.08.2014 року № [NUMBER] з терміном дії до 05/18, 18.04.2019 року картка № [NUMBER] з терміном дії до 03/23, як вбачається дата підписання кредитного договору № б/н в довідці не зазначена (а.с. 120). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, 12.08.2014 року відбувся старт карткового рахунку [NUMBER] , на якому 12.08.2014 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2100,00 гривень, в подальшому: 12.08.2014 року кредитний ліміт було зменшено до 2100,00 гривень, 31.01.2017 року було збільшено кредитний ліміт до 2900,00 гривень; 12.08.2018 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 гривень (а.с. 119). Як вбачається з наданого банком Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вони з відповідачем не погоджені та не підписані ним (а.с.20-34). Разом з тим, із наданої позивачем виписки за договором б/н станом на 27.07.2020 рік по рахунку вбачається, що відповідач фактично отримав у банку кредитні кошти, якими активно користувався (а.с. 116-118). 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору, висновки суду та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Надані позивачем «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 листопада 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів нарахованих на прострочений кредит, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.05.2013 року, банк посилався на Умови та Правила. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів нарахованих на прострочений кредит, оскільки з наявної в матеріалах справи Заяві від 30.05.2013 року вбачається, що сторонами не погоджено розмір процентів, а у наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості Відповідача, проценти за користування кредитом обраховані за різними ставками: 30,00% річних, 34,8% річних, 43,2% річних. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. А тому ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11\~Закону України\~від 12\~травня 1991\~року №\~1023-XII «Про захист\~прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та «Умов та правил надання банківських послуг», оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору № б/н від 30 травня 2013 року з відповідачем [PERSON] ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону №\~1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд звертає увагу, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30 травня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Вказаний висновок відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, таким чином, суд вважає, що заявлена позовна вимога щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у сумі 5420 (п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень 14 копійок, підлягає задоволенню. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141ЦПК України,\~суд стягує з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі ним позову до суду, в процентах від задоволення позовних вимог, що становить - 810 (вісімсот десять) гривень 52 копійки.

Outcome: partial