Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Ковпаківського районного суду Сумської області справа №592/14471/21 про стягнення з позивача аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягувати з позивача на користь відповідача на утримання сина - [PERSON] [INFO] , щомісячно аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягненню дитиною повноліття. Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 22.01.2021 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] у їхньому шлюбі народився син [PERSON] . Підставою звернення до суду є те, що при винесені судового наказу по справі №592/14471/21 від 23.11.2021 року, не було враховано обставини, зазначені в ст.182 СК України, а саме перебування на утриманні у позивача сина від першого шлюбу [PERSON] , який зокрема потребує постійного медичного нагляду та консультацій з боку спеціалістів, що підтверджується довідкою від 14.12.2021 року та випискою із медичної карти від 14.12.2021 року. Вказує, що відрахування аліментів в розмірі 1/4 на підставі судового наказу, становить для позивача та його сина [PERSON] у дуже скрутне становище, так як лікування, регулярний догляд спеціалістів та придбання лікарських засобів потребує великих коштів. Відтак, просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі судового наказу, а саме до 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягненню дитини повноліття. Ухвалою суду від 26 травня 2022 року провадження у справі було відкрито, визначено, що розгляд справи буде проводитися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання з`явилась адвокат позивача Якименко О.І., яка позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Сторони в судове засідання не з`явились, жодних клопотань чи заяв стосовно відкладення судового засідання, або про поважні причини неявки в судове засідання до суду не надходили. Відповідач правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористалася. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи: 22 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На підставі судового наказу Ковпаківського районного суду м.Києва по справі №592/14471/21 від 23.11.2021 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2021 року і до повноліття. Судовий наказ за нововиявленими обставинами в порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України не переглядався, про що зазначила представник позивача в судовому засіданні. Однак, позивач не погоджується з розміром вказаного стягнення аліментів, оскільки має на утриманні неповнолітнього сина від першого шлюбу [PERSON] [INFO] . Крім того, вказує на те, що його син [PERSON] потребує постійного медичного догляду та лікування. В той час, як відповідач на утриманні інших дітей або членів сім`ї немає, крім того, має нерухомість, а саме: квартири у м.Києві та м.Суми, а також є керівником ТОВ "СНД-АВТОТРАНС". Тому, на переконання позивача [PERSON] не потребує матеріальної допомоги, а стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) становить для нього та його сина [PERSON] у скрутне становище. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , згідно якої батьком дитини дійсно є позивач. Також, на підставі рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.01.2012 у справі №1806/2-4020/11, визначене місце проживання дитини разом з батьком. Відповідно до Довідок про реєстрацію місця проживання особи від 08.10.2021 року місце проживання дитини - [PERSON] та позивача зареєстроване за однією адресою. Також, матеріали справи містять довідку, видану лікарем-ендокринологом від 14.12.2021 року та виписку з медичної карти хворого від 14.12.2021 року, з яких вбачається наявність у [PERSON] хронічної хвороби. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Водночас, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5 ст.183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. У розумінні статті 81 ЦПК України та статті 192 СК України саме позивачу необхідно доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Так, у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №715/2073/20 від 28.05.2021 року, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до судового наказу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2020 року у справі №715/1188/20 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачкою, та суперечитиме її інтересам. На обґрунтування своїх позовних вимог про зменшення розміру аліментів позивач посилається на перебування на його утриманні дитини, яка потребує постійного догляду та лікування, також вказує на задовільне матеріальне становище відповідача, яка не має на утриманні інших дітей чи членів сім`ї. Суд не бере до уваги вказані доводи позивача, як підставу для зменшення розміру аліментів, оскільки матеріали справи не містять доказів понесених значних витрат позивачем на утримання дитини, зокрема, на догляд та лікування дитини [PERSON] . Також, в матеріалах справи відсутні докази сплати значної суми аліментів на утримання дитини від відповідачки, яка є завеликою для регіону проживання позивача, на що посилалась представник позивача в судовому засіданні. При цьому, в матеріалах справи також відсутні докази про те, що матеріальне становище позивача у порівнянні з матеріальним становищем відповідача змінилося настільки, що може бути наслідком зменшення стягуваних аліментів на утримання дитини [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зістаттею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи обставини даної справи, надані суду докази, положення ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру аліментів, відтак, у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Outcome: dismissed