Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

В жовтні 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.04.2021 р. справу направлено за підсудністю до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. До канцелярії Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області справа надійшла 08.07.2021 р. 12.07.2021 року ухвалою суду по справі було відкрите виконавче провадження та призначене підготовчє судове засідання. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що 25 грудня 2015 року до неї звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 10000 (десять тисяч) доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 25.12.2015 року 229 970 (двісті двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень. Враховуючи, що вона добре знала Відповідача і на той час в неї була така сума грошей, вона погодилась позичити йому10 000 (десять тисяч) доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 25.12.2015 року 229 970 (двісті двадцять дев`ять дев`ятсот сімдесят) гривень, за умови повернення зазначеної вище суми згідно графіка погашення позики рівними частинами по 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень щомісячно протягом сорока восьми місяців, починаючи з 01 грудня 2015 року до 01 листопада 2019 року. Саме на цих умовах сторони і уклали письмовий договір позики від 25 грудня 2015 року. При фактичному одержанні вказаної суми грошей відповідачем була надана власноручно написана розписка від 25.12.2015 року в присутності двох свідків [PERSON] і [PERSON] . Починаючи з 01 грудня 2015 року відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання та жодного разу не сплатив борг. Просить позовну заяву задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Позовні вимоги визнав, присягався борг сплатити у повному обсязі. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між [PERSON] та [PERSON] 25.12.2015 року було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяв у борг 229 970, 00 гривень та зобов`язався повертати борг у строк до 01.11.2019 р. Відповідач [PERSON] змінив прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується копією паспортом та копією свідоцтва про шлюб від 12.12.2019 р., що містяться в матеріалах справи. Відповідно до розписки, складеної та підписаною [PERSON] , ним отримано від позивача гроші в розмірі 229 970,00 грн., які він зобов`язався повернути повністю у строки згідно з договором позики грошей, укладеного 25.12.2015 року. [PERSON] не виконав умови договору належним чином. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Сторони домовились щодо розміру процентів за договором позики, про що свідчить умови договору позики. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики. Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3 ст.215 ЦК України такої вимоги. Так, згідно з розрахунком, позичальник станом на 05 жовтня 2020 року борг не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 10 000 дол. США , що становить по курсу НБУ на день подачі позовної заяви 281 000 грн. - тіло позики, 8341,72 грн. три проценти річних в сумі, 5086,10 грн. інфляційні збитки з урахуванням індексу інфляції та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 26 2328, 84 грн., а разом складає 320 656,66 грн. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки тощо. Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає за можливе стягнути з відповідача борг за договором позики від 25.12.2015 року у розмірі 294 427 грн., що складається з 281 000 грн. заборгованість по позиці, 8341,72 грн. три проценти річних, 5086,10 грн. інфляційні збитки з урахуванням індексу інфляції. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки .

Outcome: partial