Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

11.11.2021 представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача 23140,45 грн. заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30.07.2019 у розмірі 23140,45 грн., що складається із 18659,12 грн. заборгованості за тілом кредиту та 4481,33 грн. заборгованості за простроченими відсотками. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 19000 грн.. Проте умов укладеного договору належним чином не виконав. У зв`язку з цим утворилася заборгованість за кредитом. Також стверджує, що при підписанні анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг. Ухвалою від 18.11.2021 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 10.12.2021 з повідомленням сторін. 10.12.2021 відповідач подав зустрічний позов до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення завданої шкоди. Ухвалою від 10.12.2021 вирішено проводити розгляд \~ \~справи \~ за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.01.2022. Ухвалою від 14.01.2022 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення завданої шкоди та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. У зустрічній позовній заяві відповідач сформулював наступні позовні вимоги. А саме, визнати порушення відповідачем ст.1 Протоколу ЄКПЛ (22 - 23), шляхом свавільного втручання відповідача у його право на мирне володіння своїм майном (коштами заробітної плати). Визнати порушення\~відповідачем ст.3\~ЄКПЛ (24\~-\~25)\~у спосіб\~приниження моєї\~людської гідності\~ та нелюдським до нього поводженням, з одночасним штучним створенням боргової кабали. Визнати порушення відповідачем ст.14 ЄКПЛ (26) в поєднанні зі ст.1 Протоколу 1 ЄКПЛ за ознакою його неприналежності до службових/посадових осіб державної влади і відмінне в зв`язку із цим поводження із ним, яке не мало законних підстав і всупереч законним (22 - 23) підставам. Визнати порушення відповідачем ст.14 ЄКПЛ (26) в поєднанні зі ст.3 ЄКПЛ (27) шляхом дискримінації моїх фундаментальних прав і свобод, через відмінне поводження з ним лише тому, то він відмовляється одягати захисну маску, за цією ознакою в банках відповідача зі мною відмовляються розмовляти та обслуговувати. Визнати порушення ст.1 Протоколу 12 (26) ЄКПЛ, а саме дискримінацію моїх прав і свобод, гарантованих Міжнародними Договорами і Конституцією, а також ЗУ, вище (21 - 26) перерахованих та відмінне зі мною поводження за тією ж (38) ознакою. Стягнути з відповідача 120\~000 грн. моральної шкоди за порушеннями його конвенційних (35 - 39) прав. Закрити провадження у справі за позовом відповідача на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК у зв`язку із відсутністю предмету спору - щодо тіла боргу, та відмовити в задоволенні позовних вимог відповідача про стягнення відсотків простроченої заборгованості і щодо стягнення з нього судового збору (18 - 20). Просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (договорів відповідача про надання йому банківських (18 - 20) послуг. Також просив постановити окрему ухвалу (ст.262 ЦПК) через зловживання відповідачем своїми процесуальними правами. 31.01.2022 представник позивача подав відзив на зустрічну позовну заяву. 07.02.2022 відповідач подав відповідь на відзив. 07.02.2022 підготовче судове засідання відкладалось за клопотанням відповідача. Ухвалою від 14.06.2022 підготовче провадження було закрито. 08.08.2022 розгляд справи відкладався для повторного виклику відповідача. 22.09.2022 в судовому засіданні представник позивача первинний позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, вказаних у ньому. У зустрічному позові просив відмовити за безпідставністю. Відповідач в судовому засіданні первинний позов не визнав. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 30.07.2019 сторони уклали кредитний договір у вигляді заяви-анкети, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 19000 грн. У вказаній вище заяві-анкеті зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він знайомився з даним договором до його підписання і погодився з його умовами. До кредитного\~договору позивач\~додав:\~1)\~витяг з\~Тарифів обслуговування\~кредитних карт\~«Універсальна»;\~2)\~витяг з\~«Умов та\~правил надання\~банківських послуг»\~в редакції\~на момент\~підписання заяви.\~ При\~цьому,\~позивач стверджує,\~що вони\~є невід`ємними\~частинами спірного договору. Отже, цей договір за своєю правовою природою є договором приєднання. Підписана відповідачем анкета-заява підтверджує факт ознайомлення відповідача (Клієнта) з умовами кредитування та погодження з такими умовами, а також підтверджує його бажання отримати кредит на таких умовах кредитування. Згідно із ст. 526, 530, 610 та ч.1 ст.612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач частково вносив платежі на погашення заборгованості за кредитним договором. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором був здійснений відповідачем 30.06.2021, що свідчить про його користування кредитними коштами та погодженням з умовами кредитного договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 18659,12 грн.. Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, судом встановлено наступне. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 30.07.2019 містить анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. 09.06.2020 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту (а.с.11-13) , який містить умови кредитування, в тому числі тип кредиту, строк договору, пільговий період, процентна ставка поза межами пільгового періоду, відсотків річних. Зокрема, у ньому зазначено, що процентна ставка поза межами пільгового періоду становить 43,2 % відсотків річних при кредитному ліміті до 50000 грн.. З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаного паспорту, підписаного відповідачем, суд дійшов висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані. Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Останній свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 30.07.2019 належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 18.10.2021 становить 23140,45 грн., та складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18659 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 4481,33 грн.. За змістом статті 1056-1ЦКУкраїни в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048ЦКУкраїни позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків у розмірі 4481,33 грн. також підлягають до задоволення. Що стосується вимог за зустрічним позовом, судом враховано наступне. Відповідач просив закрити провадження у справі щодо стягнення з нього тіла кредиту у зв`язку із відсутність предмету спору. Дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Факт наявності між сторонами договірних правовідносин підтверджується підписаною відповідачем анкетою-заявою від 30.07.2019 та паспортом кредитування від 09.06.2020. Останній не заперечив факт існування та підписання вказаних документів. \~ \~ \~ \~Відповідач ствердив, що він не мав намір укладати кредитний договір з позивачем, кредитну картку йому запропонували відкрити у банку і він був змушений погодитись, оскільки йому затримували заробітну плату за місцем роботи. Вказав, що він належним чином не ознайомився із умовами кредитування, так як не має персонального комп`ютера, інтернету та телефону з доступом до інтернету. Тому просив визнати спірний кредитний договір нікчемним з підстав, що такий не було укладено в належній формі. Відповідно до ч. 1 ст.203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього\~Кодексу. Недійсним\~є правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У\~випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Наявна в матеріалах справи копія паспорту споживчого кредиту, підписана відповідачем, свідчить обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з типом кредиту, строком договору, пільговим періодом, процентною ставкою поза межами пільгового періоду, відсотків річних (а.с.11-13 т.1). Оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між ним та банком укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору. Також, на думку суду, доведено, що відповідач належним чином був повідомлений про умови кредитування. З наданих суду доказів встановлено, що банком були виконані усі умови договору, а відповідач свої обов`язки належним чином не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Тому спірний договір є дійсним правочином, і підстав для визнання його нікчемним немає. Інших порушень прав відповідача з боку позивача у спірних правовідносинах судом не встановлено. Тому немає підстав для стягнення з позивача сатисфакції у розмірі 120000 грн. за порушення його прав. Що стосується інших вимог відповідача за зустрічним позовом, суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23). Крім того, суд звертає увагу, що відповідач у зустрічній позовній заяві сумбурно виклав свої позовні вимоги. Щодо порушення вказаних у зустрічній позовній заяві пунктів Конвенції відповідач не навів доказів про те, що дії банку призвели до цих порушень. Суд наголошує, що процесуальним законом закріплено принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, сторони мають обов`язок доказування і подання доказів (ст.ст.10,11,60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на догадках і припущеннях суду чи учасників процесу. Відповідач обгрунтованих заперечень щодо доводів позивача не надав. Зазначені вище обставини, встановлені судом, спростовують наведені відповідачем обставини у зустрічному позові. Враховуючи вище наведене, ,\~позов підлягає\~задоволенню у\~повному обсязі,у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відповідача слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 грн..

Outcome: approved