Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на наступне. 26.11.2019 вони із відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] . В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом відповідача до неї про розірвання шлюбу. Дитина проживає разом із нею в [ADDRESS] . Квартира, де вона проживає разом із дитинию належить їй на праві приватної власності. Вона має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задоволення гармонійного розвитку її особистості в атмосфері любові і моральної стабільності. Через те, що між нею та відповідачем не досягнуто домовленості з визначення місця проживання їх спільної дитини та справа про розірвання шлюбу перебуває в провадженні суду, відповідач ініціював перевірку умов проживання дитини органом опіки та піклування Вінницької міської ради. Працівники служби у справах дітей Вінницької міської ради 05.11.2021 здійснили перевірку умов проживання дитини та по її результатах склали акт оцінки потреб особи, якою було спростовано твердження відповідача. Внаслідок звернення відповідача до органу опіки та піклування вона вимушена звернутися до суду із даним позовом щодо визначення місця проживання дитини. Вона на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач не має власного житла, припинив підприємницьку діяльність в жовтні 2021 року. Дитину батько матеріально не забезпечує, здоров`ям, розвитком та життям дитини не цікавиться, участі у вихованні дитини не приймає. Зазначає, що вирішення питання про визначення місця проживання дитини зумовлено виключно інтересами дитини на отримання кращих умов проживання, що матиме позитивні наслідки її розвитку та психіки. З огляду на малий вік дитини та її потреби в постійному перебуванні біля матері, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір"ю, це відповідатиме інтересам дитини, оскільки вона має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини та забезпечувати належний догляд. На підставі викладеного просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] , стягнути із відповідача понесені нею судові витрати (а.с. 2-4). Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Панасюком І.І. подано відзив на позовну заяву (а.с. 44-54), в якому викладено наступну позицію. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.11.2021 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не визнає позовні вимоги, вважає позов необгрунтованим, недоведеним належними та допустимими доказами. Відповідач зареєстрований в [ADDRESS] , проте фактично проживав в [ADDRESS] . Під час шлюбу між сторонами неодноразово виникали конфлікти через те, що мати створювала перешкоди в участі батька у вихованні дитини. Відповідач був вимушений вирішувати ці питання через органи опіки та піклування, а також звернення до правоохоронних органів. На даний час відповідач має у власності житловий будинок по [ADDRESS] . В даному будинку створені всі умови для дитини у вигляді окремої облаштованої кімнати. Відповідач є приватним підприємцем та може забезпечити дитину всім для неї необхідним. Відповідач відвідує дитину, цікавиться успіхами дитини, купує всі необхідні речі. Спілкуванню дитини з матір`ю ніхто не перешкоджає. Разом із тим, під час тимчасового проживання дитини із батьком протягом 2 тижнів позивачка жодного разу не відвідала дитину. Проживання дитини із батьком повністю відповідає інтересам дитини і жодних перешкод у спілкуванні матері з дитиною не чинить. Визначення місця проживання дитини з матір`ю впливатиме на відносини дитини та батька, оскільки це позбавляє його батьківських прав, однак не звільняє від виконання батьківських обов"язків. Враховуючи викладене, просив в задоволенні позову відмовити повністю, стягнути з позивачки на користь відповідача понесені ним судові витрати в сумі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 06.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини (а.с. 31). Ухвалою суду від 20.06.2022 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвокат Тюркіна С.О., витребувано зі Служби у справах дітей Вінницької міської ради письмовий висновок про доцільність чи недоцільність визначення місця проживання дитини сторін; визнано явку позивачки [PERSON] в підготовче судове засідання обов`язковою (а.с. 148). Ухвалою суду від 16.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 191). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Тюркін О.С. пояснив, що позивачкою дотримані вмоги ст. 161 Сімейного Кодексу, позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просив позов задоволити. Також зазначив, що висновок органу опіки та піклування позивачка визнає лише в частині висновку щодо обстеження умов проживання дитини. Відповдач [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки у нього з позивачкою є домовленність, що дитина буде проживати з нею, оскільки він розуміє, що в такому віці так краще. Просив суд звернути увагу, що у підготовчому судовому засіданні сама позивач суду пояснила, що спору з даного приводу у них немає, просто вона хоче, щоб було рішення суду. Також зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки, як батько, має рівні права з позивачем, а рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір"ю дає можливість перетинати кордон без згоди батька, а враховуючи, що, як йому відомо, позивач має стосунки з іноземцем, він побоюється, що буде позбавлений можливості знати, де перебуває його донька. Представник відповідача - авдокат Панасюк І.І. заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив в його задоволенні відмовити, підтримавши позицію відповідача. Також просив врахувати докази, наявні в матеріалах справи, які підтверджують бажання батька брати активну участь у вихованні доньки, а також підтверджують конфлікти між сторонами з приводу днів побачень батька з донькою, але жодним чином не підтверджують конфлікт з питання визначення місця проживання їх спільної доньки з матір"ю. Просив суд звернути увагу, що сторони не були позбавлені вирішити дане питання під час розірвання шлюбу в судовому порядку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Остапець Н.М. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, висоновок виконкому Вінницької міської ради від 29.07.2022 №01/00/011/137749 підтримує повністю (а.с. 185). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, інші докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 26.11.2019 (а.с. 12), який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2021 розірвано (а.с. 136-137). Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №50600 від 19.10.2020 позивачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №76572 від 19.10.2021 за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської в реєстрі наявна інформація щодо реєстрації місця проживання двох повнолітніх осіб та однієї неповнолітньої особи в [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав квартири [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 16). З копії акту оцінки потреб сім`ї/особи обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] вбачяається, що в квартирі [ADDRESS] зразкове дотримання санітарно-гігієнічних умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина має окрему кімнату та все необхідне для дитини (а.с. 17-21). Відповідно до копії характеристики з місця проживання від 21.02.2022 (а.с. 118) [PERSON] за місцем проживання характерихується позитивно. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання, видану виконкомом Якушинецької сільської ради №4701/08-04 від 08.11.2021 (а.с. 58) відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . Відповідно до довідки Якушинецької сільської ради №4721/08-04 від 09.11.2021 відповідач [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] (а.с. 59). Згідно копії нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 22.10.2012, Витягу про державну реєстрацію прав та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідач [PERSON] прийняв у дарунок та є власником житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 61, 62, 63). Відповідно до актів обстеження умов проживання відповідача [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 63, 64) в помешкані створені умови для проживання дитини [PERSON] [INFO] . Згідно довідки ГУ ДПС у Вінницькій області відповідач [PERSON] перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області з 29.10.2010 по 26.10.2021 (а.с. 65). Відповідно до копії трудового договору від 29.10.2021 відповідач [PERSON] перебуває у трудових відносинах із ФОП [PERSON] (а.с. 66-68). Відповідно до довідки-характеристики Якушинецької сільської ради від 23.12.2021 [PERSON] за місцем проживання характеризується з позитивної сторони (а.с. 69). З копії податкових декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підпримця за період з 2019 року по 2021 рік вбачається, відповдач [PERSON] сплачував податки (а.с. 72-84). Згідно копії рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №186 від 27.01.2022 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини (а.с. 128) відповідачу [PERSON] визначено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] . Окрім того, зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з врахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини. Відповідно до копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10.02.2022 з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 166-168). З копій квитанцій (а.с. 129-132) вбачається, що відповідачем [PERSON] з 29.07.2021 перераховувалися кошти позивачці [PERSON] , призначення частини даних коштів вказана як аліменти на утримання дитини [PERSON] .. Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/2114 від 13.01.2022 (а.с. 104-105) орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за неможливе надання висновку щодо доцільності чи недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , оскільки мати дитини [PERSON] не надала визначених чинним законодавством України документів, відсутність у даний час спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/137749 від 29.07.2022 (а.с. 182-184 )орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , оскільки спір між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини відсутній. Оцінюючи вищеперераховані докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). З огляду на викладене, суд не бере до уваги, як докази у даній справі відеозаписи, що надані стороною відповідача (а.с. 140, 161), на яких зафіксовано факт вчинення відповідачу перешкод в спілкуванні та побаченні з дитиною, оскільки предметом даного спору є визначення місця проживання дитини сторін, а представлені стороною відповідача відеозаписи вказаують на існування між сторонами спору щодо виконання позивачкою рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №186 від 27.01.2022 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини». В межах даної цивільної справи позовні вимоги щодо усунення перешкод успілкуванні з дитиною та у її вихованні не заявлялося. Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства». Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Предметом позовних вимог є визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матер`ю [PERSON] . Підставою даного позову є недосягнення між сторонами домовленості щодо визначення місця проживання їх спільної малолітнньої дитини. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України?27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,?§ 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ?від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У зв`язку із зазначеним, при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 761/25544/19(провадження № 61-20015св21). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради прийшов до висновку, що не доцільне визначення місця проживання дитини сторін, оскільки між сторонами відсутній спір з цього приводу, про що було заявлено відповідачем [PERSON] на засіданні комісії. Окрім того, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №186 від 27.01.2022 батькові дитини [PERSON] визначені способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] .. Таким чином, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування є належним чином вмотивований, не суперечить дійсним обставинам справи та відповідає інтересам дитини, тому враховується судом при ухваленні рішення. Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б дозволили дійти до висновку, що між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини з матір`ю, а відповідач не здатен створити дитині належних умов для виховання та розвитку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов виснову, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які посилається, як на підстави своїх вимог. Щодо стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 р. №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 р. №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 р. №6-рп/2013). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Судом встановлено, що відповідно до Договору про надання правничої допомоги №24/12/21 від 29.12.2021 укладеним між [PERSON] та адвокатом Панасюком І.І. та ордеру Серії ВН №187220 від 29.12.2021, адвокату Панасюку І.І. було надано повноваження для надання правової допомоги при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених відповдачем [PERSON] витрат на правничу допомогу суду надано Договору про надання правничої допомоги №24/12/21 від 29.12.2021 укладеним між [PERSON] та адвокатом Панасюком І.І., розрахунок орієнтокної вартості послуг за правову допомогу, загальна вартість якої становить 10032,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера №25 від 29.12.2021 на суму 10032,00 грн., видану адвокатом Панасюком І.І.. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, виходячи із доведеності, співмірності та розумності розміру понесених судових витрат відповдача [PERSON] , складності справи, судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] в заявленому розмірі, тобто 10000,00 гривень. Відповідно до ст.ст. 7, 19, 29, 141, 157, 160, 161 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 3, 4, 13, 76-81, 133,137, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved