Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

У грудні 2021 року представник позивача адвокат Гунько О.Ю., діючи від імені та представляючи інтереси [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] в м. Носівка Чернігівської області померла баба позивача по лінії матері [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 27 липня 1962 року домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . На день смерті [PERSON] разом із нею проживала її дочка [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не складала. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] фактично, вступивши в управління та користування спадковим майном. Вона проживала в спадковому будинку, проводила в ньому ремонти, обробляла присадибну земельну ділянку. Разом із тим у неї залишився оригінал правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок. Станом на 15 квітня 1991 року у спадковому будинку проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Тобто на підставі законодавства, яке регулювало власність колгоспного двору, на момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кожен стали власниками 1/3 його частини. Позивачеві [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) було відмовлено в реєстрації права власності на 1/3 частини зазначеного житлового будинку. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли в рівних частинах (по 1/6 частини) дружина [PERSON] та дочка [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом, але вони юридично не оформили своїх спадкових прав. 23 лютого 2021 року державний нотаріус Носівської районної державної нотаріальної контори винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частини житлового будинку, що належала померлому [PERSON] як члену колгоспного двору. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй як члену колишнього колгоспного двору, та на 1/6 частини зазначеного будинку, яку вона фактично успадкувала після смерті чоловіка, але на яку не оформила своїх спадкових прав. Позивач прийняла спадщину після смерті матері. Позивачеві було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті матері. Саме тому представник позивача звернувся до суду та просив судовим рішенням: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Носівка Чернігівської області; - визнати за нею право власності на 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору; - визнати за нею право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ; - визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Ухвалою судді від 02 грудня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08 лютого 2022 року. Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада Чернігівської області визнає позовні вимоги, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 51). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] дала показання, що вона є сусідкою позивача. Свідку достовірно відомо, що [PERSON] , яка померла у 1986 році, була матір`ю [PERSON] , вони постійно проживали разом у [ADDRESS] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, проживала в цьому ж будинку до своєї смерті, доглядала за господарством, обробляла земельну ділянку, проводила ремонти. У судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] дала показання, що вона є гарною знайомою позивача, в іншому її показання повністю співпадають із показаннями свідка [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що [INFO] в м. Носівка Чернігівської області померла [PERSON] (а. с. 9). Після її смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (після впорядкування адресних реквізитів - [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 27 липня 1962 року домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а. с. 18). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 43). Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 40) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 13 грудня 2021 року № 6540/01-17 (а. с. 41). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 10) та копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). Отже, вона була спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Прийняття спадщини підтверджується різними діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили у володіння (користування, розпорядження) спадковим майном. Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом чи за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом 6 місяців з дня її відкриття. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Згідно з роз`ясненнями, даними в п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] постійно на час смерті та після смерті матері [PERSON] проживала в будинку по [ADDRESS] , місце свого проживання та реєстрації не змінювала до самої смерті (померла у 2014 році), після смерті матері зберігала оригінал правовстановлюючого документа на будинок, користувалася присадибною земельною ділянкою, що підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, поясненнями заявника та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , не довіряти яким у суду підстав немає. Отже, [PERSON] після смерті матері [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а, отже, уважається такою, що прийняла спадщину в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Докази по справі суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують факт, який просить встановити позивач. Інших доказів, які б спростовували доводи позивача щодо фактичного прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , сторонами не надано. Отже, суд робить висновок про доведеність того факту, що [PERSON] фактично прийняла спадщину, що відкрилася після смерті її матері [PERSON] , адже вступила в управління та володіння майном померлої, а тому з урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених доказів, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про встановлення факту прийняття спадщини. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на житловий будинок суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що житловий будинок [ADDRESS] (раніше - будинок [ADDRESS] ) відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується вказаним вище свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння. Станом на 15 квітня 1991 року в зазначеному будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 557 від 11 квітня 2019 року (а. с. 19). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Прізвище [PERSON] після укладення шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (17). Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 50). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Із копії довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 220 від 07 лютого 2020 року вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований по [ADDRESS] . На день його смерті з ним були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 11). [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 16) та копією свідоцтва про укладення її шлюбу із [PERSON] (а. с. 17). Отже, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом установлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 49). Отже, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] успадкували 1/3 частини спірного житлового будинку в рівних частинах (по 1/6 частини), але юридично не оформили своїх спадкових прав. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , що належала померлому як члену колгоспного двору. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно, спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а колгоспні двори ліквідовано, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 145/02-31 від 23 лютого 2021 року (а. с. 21). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 14). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини вищевказаного житлового будинку (1/3 частини будинку, яка належала їй як члену ліквідованого колгоспного двору, + 1/6 частини будинку, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , але на яку не оформила за життя спадкових прав). За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 70). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 16) та копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 17). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 556 від 11 квітня 2019 року (а. с. 15). Судом установлено, що до майна померлої [PERSON] приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Л. Чуєнко заведено спадкову справу за № 56/2014 (а. с. 65-78). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, подавши у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірний житловий будинок в цілому став належати [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Л. Чуєнко із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті матері. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, тобто відсутній правовстановлюючий документ на будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 233/02-31 від 16 вересня 2022 року (а. с. 82). Крім того, судом встановлено, з метою реєстрації свого права власності на увесь спірний житловий будинок позивач зверталася до Носівської міської ради, однак їй було повідомлено, що здійснити таку реєстрацію права власності неможливо, оскільки житловий будинок як майно колгоспного двору належав його учасникам на праві спільної сумісної власності, а державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, що підтверджується повідомленням Носівської міської ради № 19-11/437 від 15 лютого 2021 року (а. с. 30). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 73,8 кв. м, житлова площа - 36,8 кв. м (а. с. 23-25). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 31 січня 2020 року становить 130995,00 грн. (а. с. 26). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , а, отже, позовні вимоги про визнання права власності також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 2218,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 6). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved