Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] пред`явили до суду позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , у якому просять усунути перешкоди, які чиняться [PERSON] та [PERSON] , зі сторони [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирами [ADDRESS] , та перешкоджають виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року по справі №607/3534/17, зобов`язавши [PERSON] та [PERSON] звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,6 м.кв., і які належать їм на праві приватної власності згідно з рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири; звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири, [ADDRESS] : приміщень 5-комори, 7-туалету, 8-шлюза, 9-тамбура добудованих до квартири [ADDRESS] , згідно виготовленого у 2000 році робочого проекту «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по [ADDRESS] » та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири. В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог покликаються\~на те,\~що згідно\~договору купівлі-продажу\~від 31\~березня 1998\~року,\~укладеного Західно-Українською\~товарною біржою,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~придбано у\~власність квартиру\~ [ADDRESS] .\~Згідно \~договору \~купівлі-продажу\~ від\~ 05.07.1999\~року,\~ посвідченого\~ нотаріусом\~Мартюк Л.\~О.,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~придбано у\~власність квартиру\~ [ADDRESS] .\~Рішенням Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 19\~липня 2012\~року визнано\~дійсним договір\~купівлі-продажу\~квартири [ADDRESS] від\~31.03.1998\~року.\~Таким чином\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~стали співвласниками\~двох суміжних\~квартир за\~ [ADDRESS] ,\~розміщених в\~одному будинку,\~розділених спільною\~цегляною стіною.\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~були видані\~реєстраційні посвідчення\~на володіння\~частками квартир\~ [ADDRESS] .\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~30\~липня 1999\~року підписали\~заяву про\~згоду на\~перепланування квартир\~ [ADDRESS] \~та [ADDRESS] ,\~під офіс\~та магазин\~і нотаріально\~затвердили її. Згідно рішення Тернопільської міської ради №1108 від 08 грудня 1999 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано дозвіл на переобладнання житлових приміщень №23,24, в будинку за адресою [ADDRESS] , під влаштування магазину та офісу. На виконання рішення №1108 від 08 грудня 1999 р. Тернопільської міської ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] було отримано архітектурно-планувальне завдання 615/09 від 29.03.2000 р. на проектування об`єктів нового будівництва, розширення, реконструкції, капітального ремонту та комплексного благоустрою територій. В подальшому на замовлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] у 2000 р. проектно-будівельною фірмою ПМП «Явір» ліцензія TP №00343 було виготовлено робочий проект «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по [ADDRESS] ». 30 вересня 1998 року [PERSON] отримав погодження від сім`ї [PERSON] , яка не заперечувала у влаштуванні добудови громадянином [PERSON] до квартири, що знаходилася по адресу [ADDRESS] згідно проекту архітектури. Згідно виготовленого у 2000 році робочого проекту «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по [ADDRESS] » було передбачено влаштування, до переобладнаних житлових приміщень, прибудов позначених в даному проекті, як приміщення 2 - кафетерій, приміщення 5, 7, 8, 9 - відповідно комора, туалет, шлюз і тамбур вхідний, які були влаштовані на замовлення [PERSON] . За спільні кошти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] були виконані роботи по переобладнанню квартир [ADDRESS] в нежитлові приміщення відповідно до затвердженого проекту, який був виготовлений у 2000 році. У зв`язку із розбіжностями, що виникли між [PERSON] , [PERSON] з одного боку і [PERSON] , [PERSON] з іншого, у 2002 році [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду, щоб вирішити спір про поділ приміщень, переобладнаних з квартир [ADDRESS] між співвласниками. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2005 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири від 31 березня 1998 року та проведено поділ нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] (колишні квартири [ADDRESS] і [ADDRESS] ) відповідно до одного із запропонованих варіантів. Дане судове тішення було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2006 року. На основі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2005 року, яке набрало законної сили, припинилося спільне володіння квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] усіма співвласниками одна частина приміщень реконструйованих квартир [ADDRESS] знаходилася у володінні [PERSON] і [PERSON] , а інша частина приміщень реконструйованих квартир [ADDRESS] , у володінні [PERSON] і [PERSON] . У виділених [PERSON] і [PERSON] приміщеннях проведена реконструкція ждповідно до діючих на той час вимог чинного законодавства. Реконструйовані приміщення були введені в експлуатацію і [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва на права жвсності на промисловий магазин загальною площею 69,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] в виділених їм приміщеннях роботи не проводили. Ухвалою Верховного Суду України від 5 березня 2008 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2006 року у зв`язку із порушенням процедури прийняття рішення. Справу направлено до суду першої інстанції. В подальшому після цілого ряду прийнятих ухвал і рішень судами різних інстанцій у по прийнято рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-9147/11 від 26 березня 2012 року, згідно якого визнано незаконними та скасовано всі рішення Тернопільської міської ради, які стосувались переобладнання, прийняття в експлуатацію та визнання права власності на об`єкт нерухомості промисловий магазин загальною площею 69,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2012 року було скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 2-9147/11 від 29 березня 2012 року. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року було проведено новий поділ нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] (колишні квартири [ADDRESS] і [ADDRESS] ) і виділено [PERSON] і [PERSON] ті самі приміщення, які були їм виділені в 2005 році. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 вересня 2012 року залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2012 року скасовано рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2012 року і залишено в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2012 року. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2013 року залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2013 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2013 року. У задоволенні позову [PERSON] і [PERSON] відмовлено. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2013 року задоволено позов [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання при здійсненні будівництва. Саме [PERSON] замовив роботи по влаштуванню добудови вхідного тамбуру з кафетерієм і підвальним приміщенням, загальною площею 73 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , згідно проекту від 2000 року, і саме він прийняв виконані роботи від виконавця. Ні [PERSON] , ні [PERSON] немає в списку людей, наданого [PERSON] , які брали участь в будівництві вхідного тамбуру з кафетерієм і підвальним приміщенням загальною площею 73 кв. м., за адресою [ADDRESS] згідно проекту від 2000 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 \~ \~ \~ \~ року в цивільній у справі №607/15000/17 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] про зобов`язання припинити торговельну діяльність, яка здійснюється [PERSON] та [PERSON] в квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] . Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні квартирами шляхом припинення торговельної діяльності та усунено перешкоди [PERSON] у користуванні квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця [PERSON] фізичної особи-підприємця [PERSON] припинити торговельну діяльність, яка проводиться ними у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] . 04 листопада 2019 \~ \~ \~ \~року Тернопільським\~міськрайонним судом\~Тернопільської області\~прийнято рішення\~по цивільній\~справі №607/3534/17\~за позовною\~заявою [PERSON] ,\~ [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про усунення\~перешкод в\~користуванні майном\~та за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про встановлення\~порядку користування\~приміщеннями квартир\~ [ADDRESS] \~та [ADDRESS] .\~Усунуто перешкоди\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~у користуванні\~квартирами [ADDRESS] ,\~ [ADDRESS] ,\~зобов`язавши [PERSON] \~та [PERSON] \~надати їм\~ключі від\~вхідних дверей\~цих квартир\~та захисних\~ролетів,\~сигналізації та\~її паролю,\~внутрішніх замків\~міжкімнатних дверей;\~надати доступ\~до будівельних\~матеріалів,\~які використані\~в процесі\~будівництва прибудови\~вхідного тамбура\~з кафетерієм\~та підвального\~приміщення на\~ [ADDRESS] ;\~відновити попередній\~стан цих\~квартир,\~котрий існував\~на день\~їх придбання,\~відповідно до\~технічних паспортів. Стягнуто в рівних частинах з [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] та [PERSON] 1280 гривень судового збору. Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а в частині відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування приміщеннями - визнано нечинним. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON] на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у цивільній справі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування приміщеннями квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] - закрито. Постанова від 16.03.2020 року апеляційної інстанції оскаржена [PERSON] та [PERSON] в суді касаційної інстанції. Відкрито касаційне провадження згідно ухвали Верховного Суду від 04.06 2020 року. На даний час будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, вартістю 31447 грн. із загальної вартості 62894 грн., які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлового приміщення у [ADDRESS] , загальною площею 56,6 м.кв., на які визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 р. та прибудовані на замовлення [PERSON] до квартири [ADDRESS] , приміщення, перешкоджають виконанню рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, ухваленого 04 листопада 2019 року по справі №607/3534/17 і створюють позивачам перешкоди в користуванні приміщеннями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] . 25 травня 2020 року [PERSON] отримано постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №62108143), стягувачем по даному ВП є [PERSON] та постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №62108925), стягувачем є [PERSON] . Згідно постанов про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 року [PERSON] зобов`язано виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27.03.2020 р. Виконання виконавчого листа №607/3534/17), а саме: усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] та [PERSON] : надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та її паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей, надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на [ADDRESS] ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. 03 червня 2020 року [PERSON] висунуто вимогу №51461 виконавця з примусового виконання виконавчого провадження (ВП №62108809 від 19.05.20 р.), стягувачем по даному ВП є [PERSON] . 03 червня 2020 р. державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Приймак А. Ю. складено акт АСВП№62107812 державного виконавця, яким встановлено, що доступ до квартири [ADDRESS] неможливий, а також відсутня технічна документація у справі та акт АСВП№62108143 державного виконавця, яким зафіксовано факт передачі ключів від приміщень тамбура з кафетерієм та підвальним приміщенням, а отже надано доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на [ADDRESS] . 16 червня 2020 року [PERSON] висунуто вимогу №53768 виконавця з примусового виконання виконавчого провадження (ВП №62107812 від 19.05.20 р.), стягувачем по даному ВП є [PERSON] . Згідно даних вимог [PERSON] зобов`язано виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2020 року (Виконання виконавчого листа №607/3534/17), а саме: усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] та [PERSON] : надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та,її паролю, внутрішніх замків міжкітмнатних дверей, надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на [ADDRESS] ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. 17 червня 2020 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Любим А. В. складено акт державного виконавця, яким встановлено, що виконати рішення суду неможливо, оскільки стягувачем не надано технічних паспортів, для відновлення попереднього стану квартир та не прибрано будівельні матеріали. Відтак, позивачі вважають, що на даний час їх права порушені, вони не в змозі самостійно виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2020 року, оскільки не мають права розпоряджатися будівельними матеріалами - належними відповідачам. Разом із цим, саме за ініціативою відповідачів вони змушені виконувати рішення суду Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2020 року. Без відновлення попереднього стану прибудинкової території, який існував на час придбання квартир, неможливо відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. За вказаних обставин просили позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. \~ \~ \~ \~Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечують проти позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів вказують на те, що на підставі рішень, постанов, ухвал судів різних інстанцій, які набрали законної сили, встановлено, що на сьогоднішній день існують 2 різні об`єкти, які куплені в різний час, ринкова вартість яких різна і які перебувають в житловому фонді. Перший об`єкт - це квартира [ADDRESS] . Другий об`єкт квартира [ADDRESS] . 30 липня 1999 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підписали спільну заяву про згоду на перепланування квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Згідно досягнутих ними домовленостей, які існували на час підписання та погодження вказаних заяв, квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , мали об`єднатись і створити один великий об`єкт магазин з офісом, у якому всі співвласники повинні були мати вільний доступ до нього та користуватися без обмежень цим приміщенням. Для цього всі співвласники під даний проект робили всі необхідні погодження з різними інстанціями та службами, за результатами яких отримали: рішення міської ради №1101 від 08.12.1999р.; архітектурно-планувальне завдання 615/09 від 29.03.2000р.. виготовили проектну документацію «Робочий проект «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по [ADDRESS] 2000р.»; отримали ордер (дозвіл) №277 відділу шляхів і споруд зовнішнього від 14.09.2000року та інші погодження. Однак, [PERSON] і [PERSON] створили перешкоди у реалізації спільного проекту, оскільки вирішили зробити це самостійно.В результаті у 2002 році звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Західної товарної біржі, [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі дійсним та про виділ в натурі їх частки із спільного нежитлового приміщення. Відтак, своїми діями позивачі зруйнували домовленості по створенню «магазину з офісом» згідно проекту «Робочий проект «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по [ADDRESS] 2000 року», то і відповідно сама заява втратила чинність, оскільки магазин з офісом, для яких вона погоджувалася не були утворені. Починаючи з липня 2002 року і по даний час, тобто, понад 18 років, [PERSON] і [PERSON] намагаються позбавити нас [PERSON] , [PERSON] права володіння, користування та розпорядженням своїм майном квартирою [ADDRESS] , площею 61,6 кв.м. та в частині квартири [ADDRESS] , площею 8,3 кв.м. при цьому залишаючись співвласниками в іншій частині квартири [ADDRESS] . Відповідачі вказують, що [PERSON] і [PERSON] намагаються ввести суд в оману, оскільки виділені [PERSON] і [PERSON] площа 69,9 кв. м, яка складається з квартири [ADDRESS] (площа 61,6 кв. і частини квартири [ADDRESS] , площа 8,3 кв. м.), при цьому були грубо порушені конституційні права [PERSON] та [PERSON] , зокрема їх позбавили права спільної часткової власності у цих приміщеннях. Так, їм [PERSON] , [PERSON] було виділено тільки частину квартири [ADDRESS] , при цьому право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] залишилося у спільній частковій власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Незаконно, самочинно утворені об`єкти [PERSON] і [PERSON] з квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , загальною площею 69,9 кв.м., та загальною площею 55,2 кв.м. не мають ні назв, ні адресних номерів, ні інвентарної справи, на ці об`єкти ніхто немає права власності, тобто юридично вони не існують і це було встановлено неодноразово під час судових розглядів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.04.2020 року по справі 607/15000/17 відмовлено в позові [PERSON] до ФОП [PERSON] і ФОП [PERSON] про зобов`язання припинити торговельну діяльність, яка здійснюється [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та квартирі [ADDRESS] . Проте, постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/15000/17 від 26 квітня 2020 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] задоволено та вирішено усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] шляхом зобов`язання ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] припинити торгівельну діяльність, яка проводиться ними у кв. [ADDRESS] та [ADDRESS] . Також, 04 листопада 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області по справі №607/3534/17 прийнято рішення, а саме: усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирами по [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] та [PERSON] надати від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та її паролю, внутрішніх міжкімнатних дверей; надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на [ADDRESS] ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував до придбання, відповідно до технічних паспортів. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування приміщеннями - відмовити. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року по справі №607/3534/17 залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Однак, [PERSON] та [PERSON] не виконали рішення суду, а саме: не надали [PERSON] , і [PERSON] ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] та захисних ролетів, сигналізації та паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей; не відновили попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. На сьогоднішній день, [PERSON] , і [PERSON] не можу потрапити в квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , оскільки [PERSON] , [PERSON] не виконують рішення суду і продовжують чинити їм перешкоди в користуванні своїм майном. Крім цього, більше 10 років позивачі здійснювали торгівельну діяльність, проводили самочинно та незаконно будівельно-ремонтні роботи по переплануванню квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2013 року у справі №1915/5467/2012 задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Тернопільської міської ради та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, конструкторських елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвальним приміщенням, загальною площею 73 кв.м., розташованого у [ADDRESS] , вартістю 31447 гривень із загальної вартості 62894 гривень. Рішенням апеляційного\~суду Тернопільської\~області від\~28\~листопада 2013\~року по\~справі №1915/5467/2012\~рішення Тернопільського\~міськрайонного суду\~від 06\~вересня 2013\~року в\~частині задоволення\~позовних вимог\~скасовано та\~ухвалено в\~цій частині\~нове рішення,\~яким визнано\~за [PERSON] \~та [PERSON] \~право власності\~на 1/2\~частину будівельних\~ матеріалів,\~обладнання,\~конструкторських елементів\~вартістю 31447\~гривень \~із загальної\~вартості 62894\~гривень,\~які були\~використані в\~процесі будівництва\~прибудови нежитлового\~приміщення у\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~56,6\~кв.\~м.,\~а саме:\~підвал площею\~26,2\~кв.\~м.\~(\~підлога -\~цементна стяжка,\~стеля -\~плити пера\~стіни -\~стінові бетонні\~блоки );\~перший поверх\~площею 30,4\~кв.\~м.\~(\~підлога -\~плити перекриття,\~стіни (\~цегляні не\~оштукатурені),\~стеля (підшивка\~із дерев`яних\~дошок ),\~вікна (\~дерев`яні,\~роздільні:\~засклені,\~ролети ),\~двері (\~металопластикові,\~ролети ).\~Відповідачі зазначають,\~що не\~відповідає дійсності\~твердження позивачів\~про те,\~що на\~даний час\~будівельні матеріали,\~обладнання,\~конструктивні елементи,\~вартістю 31447\~гривень із\~загальної вартості\~62894\~гривень,\~які були\~використані в\~процесі будівництва\~і прибудови\~нежитлового приміщенням\~у [ADDRESS] ,\~загальною площею\~56,6\~кв.м.,\~на які\~визнано право\~власності за\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~згідно рішення\~апеляційного суду\~Тернопільської області\~від 28\~листопада 2013\~року та\~прибудовані замовлення\~ [PERSON] \~до квартири\~ [ADDRESS] ,\~приміщення,\~перешкоджають виконанню\~рішення Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 04.11.2019\~року по\~справі №607/3534/17\~і створюють\~позивачам перешкоди\~в користуванні\~приміщеннями кв.\~ [ADDRESS] ,\~оскільки всі співвласники квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , у тому числі [PERSON] та [PERSON] , вели погодження проекту «Робочий проект « Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по [ADDRESS] . 2000р.» з різними інстанціями, службами, і отримали дозвіл на проведення будівельних робіт. В даний проект увійшли прибудова нежитлового приміщенням загальною площею 56,6 кв. до квартири [ADDRESS] і прибудови нежитлових приміщень 5 - комори, 7 - туалету, 8 шлюза, 9 тамбура, до квартири [ADDRESS] . Крім цього, відповідачі не є ні власниками прибудови нежитлового приміщенням у [ADDRESS] загальною площею 56,6 кв. м., ні власниками всіх будівельних матеріалів, обладнання, конструкторських елементів, які були використані в процесі будівництва даної прибудови, а також не є власниками нежитлових приміщень 5 - комори, 7 - туалету, 8 шлюза, 9 тамбура, до квартири [ADDRESS] , а тому, позовні вимоги про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,6 м.кв., і які належать їм на праві приватної власності згідно з рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири; звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири, [ADDRESS] : приміщень 5-комори, 7-туалету, 8-шлюза, 9-тамбура добудованих до квартири [ADDRESS] , згідно виготовленого у 2000 році робочого проекту «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по [ADDRESS] » та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири є безпідставними. За вказаних обставин просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 29 грудня 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] подали до суду відповідь на відзив, у якій наголошують на тому, що зазначене у відзиві твердження про те, що [PERSON] та [PERSON] перешкоджали створенню спільного проекту, не відповідає дійсності. Навпаки, саме діями [PERSON] по створенню нової юридичної особи зруйнувалися домовленості сторін по створенню спільного об`єкта нерухомості. При цьому, відновити попередній стан квартири [ADDRESS] , який існував на день її придбання, відповідно до технічного паспорту можливо тільки після вивезення даних будівельних матеріалів. Відновити попередній стан квартири [ADDRESS] , котрий існував на день її придбання, відповідно до технічного паспорту можливо тільки після вивезення будівельних матеріалів, які були використані [PERSON] в процесі влаштування прибудов до квартири [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] «не чинять перешкод у користуванні квартирами, вигадуючи якісь необгрунтовані та неправдиві відмовки», як це вказано відповідачами у відзиві. Станом на даний час дійсно існують непереборні перешкоди у виконанні рішення суду. Для того, щоб здійснити таке відновлення, необхідно застосувати невідомі будівельні технології, які були використані при будівництві будинку. Неможливо використати гнилі перекриття, перестінки і тд, які існували у квартирах на момент їх придбання. Відновлення квартир до попереднього стану, який існував на момент їх придбання передбачає демонтаж прибудови, право власності на 1/2 частину будматеріалів, з яких вона збудована, належить відповідачам. Відтак, позивачі не вправі їх демонтувати. У випадку самостійного демонтажу позивачами таких будматеріалів, відповідачі будуть вправі подати позови про відшкодування завданих їм збитків. Передбачаючи можливість виникнення такої ситуації, [PERSON] , [PERSON] не можуть на даний час виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.11.2019 року. Також, позивачі вказують, що не вони були ініціаторами відновлення попереднього стану квартир [ADDRESS] , котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. Враховуючи те, що на даний час набрало чинності рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2019 у справі №607/3534/17, згідно Ухвали Верховного Суду від 30.09.2020 року нам відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2019, рішення суду потрібно виконувати. В той же час ми не можемо самостійно відновити входи у квартири [ADDRESS] у відповідності до технічних паспортів на ці квартири, оскільки 1/2 частина будматеріалів, якими замуровані дані входи, згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 р. належить [PERSON] та [PERSON] . Також потрібно відновити вікно в квартирі [ADDRESS] , яке замуроване будівельними матеріалами, і яке виходить в приміщення прибудови, яку в зв`язку з цим потрібно демонтувати. Крім цього інші будівельні матеріали, які належать [PERSON] та [PERSON] того ж згідно рішення апеляційним судом Тернопільської області від 28 листопада 2013 року перешкоджають користуватися даними приміщеннями, як квартирами, так як на даний час доступ до ще замурованих вхідних дверей цих квартир можливий тільки через приміщення прибудов, влаштованих з даних будівельних матеріалів. Твердження відповідачів про те, що позивачі більше 10 років здійснюють торгівельну діяльність у квартирах [ADDRESS] , а також проводили самочинні роботи по переплануванню не є коректним. Так, дійсно, [PERSON] та [PERSON] проводили господарську діяльність у приміщеннях, які їм були виділені згідно рішення суду. Поряд з цим, інша частина приміщень була виділена для [PERSON] та [PERSON] . Проте, вони не користувалися приміщенням виключно зі своєї волі. Позивачі використовували виключно виділені їм відповідними рішеннями судів приміщеннями, а не проводили самочинні перепланування. Відтак, прав відповідачів такими переплануванями не було порушено. Позивачі не перешкоджали відповідачам у завершенні перепланування та ремонтних робіт для того, щоб в подальшому користуватися частиною приміщень. Проте, [PERSON] та [PERSON] з власної волі не використовували приміщення самостійно несучи господарський ризик у вигляді неотримання прибутку від нерухомого майна. У відзиві відповідачі стверджували про те, що [PERSON] та [PERSON] не виконали рішення суду, а саме не надали [PERSON] , [PERSON] ключів від вхідних дверей квартир [ADDRESS] , та захисних ролетів, сигналізацій і її паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей, не відновили попередній стан квартир, котрий існував па день їх придбання відповідно до технічних паспортів. Однак, такі вимоги виконати неможливо, оскільки самих вхідних дверей, а відповідно і захисних ролетів та сигналізацій (у тому вигляді в якому вони існували на момент придбання квартир) немає в наявності. Ключі від внутрішніх замків міжкімнатних дверей надати неможливо, оскільки самих дверей немає в наявності. З цих підстав просили позов задовольнити. 01 лютого 2021 року відповідачі подали до суду заперечення на відповідь на відзиві. У якому вказують, що під час будівельно-ремонтних робіт по переплануванню квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] і утворенню об`єкта [ADDRESS] , позивачам не заважали їхні будівельні матеріали прибудови до кв. [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] , під час і утворенню об`єкта 23а по. [ADDRESS] . не зверталися до [PERSON] , [PERSON] здійснити вивіз будівельних матеріалів, які були використані процесі будівництва прибудов. Будівельні роботи по будівництву добудови з вхідним тамбуром в кафетерій та підвальним приміщенням загальною площею 56,6 кв. м. по [ADDRESS] проводились в період з 08.09.2000р. по 01.10.2001р.. Ступінь готовності приміщення на момент зупинки будівництва становила 80-90%, згідно висновку експертизи «Звіт № 459 Будівельно-технічної експертизи від 29.06. 2005р. Крім цього, [PERSON] незаконно, одноосібно, без погодження з [PERSON] , [PERSON] , відвів земельну ділянку і уклав договір оренди земельної ділянки, площею 0,0045 га під уже готову добудову вхідного тамбуру з кафетерієм і підвального приміщенням загальною площею 56,6 кв. м. розташованих по [ADDRESS] .; також провів ряд будівельних робіт ( замурував двері, вікна кв. [ADDRESS] ), з метою захоплення і привласнення цієї прибудови, квартири [ADDRESS] і частини квартири [ADDRESS] . Разом із цим, рішення суду по справі №607/3534/17 про відновлення попереднього стану квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів відноситься до площ, які знаходяться тільки у межах кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] та не відносяться до прибудинкових територій квартир [ADDRESS] . 26 березня 2021 року відповідачі подали до суду заперечення на відповідь на відзив, які приєднані до матеріалів цивільної справи. Зміст поданих заперечень відповідає змісту відзиву та запереченням на відповідь на відзиві від 01 лютого 2021 року. 10 червня 2021 року судом закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивача [PERSON] адвокат Бабій Г.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. 31 березня 1998 року [PERSON] , [PERSON] , діючі від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON] та [PERSON] , діючий за згодою батьків продали [PERSON] 2/5 частини, [PERSON] - 3/20 частини, [PERSON] - 2/5 частини, [PERSON] - 1/20 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] , про що свідчить укладений між ними договір купівлі - продажу, який зареєстрований на Західно-українській товарній біржі за № 196 від 31.03.1998 року. (а.с.10) Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 2/5 частки, за [PERSON] 3/20 частки вказаної квартири, що підтверджується реєстраційними посвідченнями, виданими 17 квітня 1998 року. (а.с.13) 05 липня 1999 року сторонами у справі придбано у власність квартиру [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі - продажу вказаної квартири від 05 липня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. Згідно вказаного договору [PERSON] купив 3/20 частини, [PERSON] 1/20 частину, [PERSON] 2/5 частини, [PERSON] 2/5 частини двокімнатної квартири. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стали співвласниками приміщення по [ADDRESS] , яке складається з двох квартир [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету ТМР від 08.12.1999р. №1108 затверджено Акт комісії по обстеженню житлових приміщень №23,24 в [ADDRESS] , дозволено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за власні кошти виготовити проектну документацію, після погодження проектної документації з відповідними службами, провести переобладнання приміщень №23,24 в [ADDRESS] з добудовою вхідного тамбура під влаштування промислового магазину та офісу і вивести їх з житлового фонду міста. Після проведення робіт по переобладнанню здати приміщення в експлуатацію з оформленням відповідних документів. Згідно листа Управління містобудування та архітектури ВК ТМР від 16.09.2005р. №11705/09 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.12.1999р. №1108 дозволу на будівництво кафетерію (приміщення 1-2) не надавалося. На замовлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проектно-будівельною фірмою ПМП «Явір» виготовлений робочий проект переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по [ADDRESS] . За робочим проектом сторони повинні були здійснити переобладнання житлових приміщень під промтоварний магазин з кафетерієм, добудову вхідного тамбуру в промтоварний магазин, влаштування другого евакуаційного виходу. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2012 року у справі № 2-9147/11 суд визнав незаконними та скасував: -рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 липня 2007 року № 1028 «Про розгляд заяви гр. [PERSON] , гр. [PERSON] щодо виведення частини квартир з житлового фонду міста»; -рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08 травня 2007 року №\~575 "Д" про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; -рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №\~1424 від 03 жовтня 2007 року про присвоєння промисловому магазину заг.пл. 69,9 м2, який утворився внаслідок реконструкції частини квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] за адресою [ADDRESS] ; -рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №\~1565 від 17 жовтня 2007 року, згідно якого вирішено оформити право власності за СПД [PERSON] на 8/11 частин та за СПД [PERSON] на 3/11 частин приміщення промислового магазину, загальною площею 69,9 м2 за адресою [ADDRESS] ; -свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежиле приміщення, приміщення промислового магазину на [ADDRESS] (8/11 частин) від 20 листопада 2007 року, видане на ім`я [PERSON] ; -рішення ХІV сесії V скликання Тернопільської міської ради від 03 грудня 2007 року №\~5/14/122 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , суб`єкту підприємницької діяльності [PERSON] »; рішення ХІV сесії V скликання Тернопільської міської ради від 18 березня 2008 року № 5/16/147 «Про внесення змін в рішення міської ради» в частині внесення змін в рішення Тернопільської міської ради від 03 грудня 2007 року №\~5/14/122; -рішення XXX сесії V скликання Тернопільської міської ради №\~5/30/71 від 27 листопада 2009 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. 0,0045 га для обслуговування добудови до промислового магазину за адресою: [ADDRESS] [PERSON] ; договір оренди земельної ділянки пл. 0,0045 га в [ADDRESS] від 30 квітня 2010 року, укладений між Тернопільською міською радою та СПД [PERSON] ; -договір оренди земельної ділянки пл. 0,0045 га в [ADDRESS] від 30 квітня 2010 року, укладений між Тернопільською міською радою та СПД [PERSON] . Дане рішення залишено в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2012 року. Зокрема, в даній ухвалі зазначено, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано вважав, що співвласниками квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] є не тільки [PERSON] та [PERSON] , а також позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також те, що реальний поділ квартир між співвласниками фактично втратив чинність, виконавчий комітет Тернопільської міської ради не мав повноважень за відсутності заяв усіх співвласників та за відсутності повного переліку документів приймати рішення щодо виведення частин вказаних квартир з житлового фонду міста. Таким чином, визнано незаконними та скасовано всі рішення Тернопільської міської ради, які стосуються переобладнання, прийняття в експлуатацію та визнання права власності на об`єкт нерухомості - промисловий магазин на [ADDRESS] , присвоєння вказаному об`єкту нового адресного номера; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 листопада 2007 року, видане на ім`я [PERSON] на 8/11 частин нежитлового приміщення - промислового магазину по [ADDRESS] та рішення щодо надання в оренду земельної ділянки під вказаний об`єкт нерухомості. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року, було скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2013 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] . Ухвалено в цій частині нове, яким позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , треті особи Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, Тернопільська міська рада про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних при здійсненні будівництва задоволено частково. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, вартістю 31447 грн. із загальної вартості 62894 грн., які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлового приміщення у [ADDRESS] , загальною площею 56,6 м2, а саме: підвалу, площею 26,2 м2: підлога - цементна стяжка; стеля - плити перекриття; стіни - стінові бетонні блоки. І поверх площею 30,4 м2: підлога - плити перекриття; стіни - цегляні, не оштукатурені; стеля - підшивка із дерев`яних дощок; вікна - дерев`яні, роздільні, не засклені, ролети; двері - металопластикові, ролети. В задоволенні решти вимог - відмовлено. Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишено без змін. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року ухваленого у цивільній справі №607/3534/17 задоволено позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та ухвалено: усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] та [PERSON] : надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та її паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей; надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на [ADDRESS] ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів; стягнути в рівних частина з [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] та [PERSON] 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. судового збору; у задоволенні\~позову [PERSON] ,\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про встановлення порядку користування приміщеннями відмовлено. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у цивільній справі №607/3534/17 задоволено заяву [PERSON] та [PERSON] про відмову від зустрічного позову; прийнято відмову [PERSON] та [PERSON] від зустрічного позову; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування приміщеннями про встановлення порядку користування приміщеннями визнано нечинним; апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON] на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині зустрічного позову закрито. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у цивільній справі №607/3534/17 апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном залишено без змін; поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у вказаній частині. Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №607/3534/17 скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року в частині позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] , шляхом зобов`язання надати ключі від вхідних дверей квартир, захисних ролетів, внутрішніх замків міжкімнатних дверей, сигналізації та її паролю й надання доступу до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на [ADDRESS] та про відновлення попереднього стану квартир, який існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. \~ \~ \~ \~У Постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №607/3534/17 судом констатовано, що [PERSON] , \~ [PERSON] підтвердили факт того, що \~ [PERSON] ,\~ [PERSON] не мають вільного доступу до спірних приміщень, оскільки вважають, що ними зроблений ремонт, встановлено сигналізацію, а [PERSON] , [PERSON] можуть їм занедбати приміщення. \~ \~ \~ \~Скасовуючи рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у справі №607/3534/17 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Верховний Суд прийшов до висновку, що переобладнання спірних квартир у нежитлові приміщення та прибудову до них здійснено за згодою всіх чотирьох співвласників, а тому позов двох співвласників про зобов`язання інших двох співвласників відновити їх попередній стан, є неефективним способом захисту. З урахуванням встановлених судами обставин: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартир [ADDRESS] , між співвласниками виник спір щодо об`єктів на які поширюється правовий режим спільної часткової власності; для захисту прав/інтересів позивачів ефективним є пред`явлення, зокрема, вимоги про поділ спільного майна або визначення часток кожного з них у праві власності. Предметом спору у даній цивільній справі є усунення перешкод, які чиняться [PERSON] та [PERSON] , зі сторони [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирами [ADDRESS] , та перешкоджають виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року по справі №607/3534/17, зобов`язавши [PERSON] та [PERSON] звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,6 м.кв., та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири; звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири, [ADDRESS] : приміщень 5-комори, 7-туалету, 8-шлюза, 9-тамбура добудованих до квартири [ADDRESS] , згідно виготовленого у 2000 році робочого проекту «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по [ADDRESS] » та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири. Положеннями статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з вимогами статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Правом власності, згідно із частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові, відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, належить права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно з вимогами частини 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1 ст. 356 ЦК України). Право спільної часткової власності, відповідно до вимог частини 1 ст. 358 ЦК України, здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до положень частин 1, 5 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з положенням статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року забезпечено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі № 742/1034/19 (провадження № 61-1001св21) вказано, «що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року в справі № 759/7564/17 (провадження № 61-16776св19) зазначено, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом». З урахуванням встановлених судами обставин, оскільки Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у цивільній справі №607/3534/17, враховуючи те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартир [ADDRESS] , між співвласниками виник спір щодо об`єктів на які поширюється правовий режим спільної часткової власності, та з огляду на те, що частка кожного співвласника у спільній власності не визначена, суд приходить до переконання, про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed