Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати виконавчий напис, вчинений 22 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1739, таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що виконавчим написом від 22 червня 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1739, передбачено стягнення на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №238/П/05-2007-840, укладеним 08 жовтня 2007 року ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інвест хаус», та позивачкою. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В. на підставі виконавчого напису, вчиненого 22 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Н.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1739, 15 жовтня 2020 року відкрив виконавче провадження № 63305603. Позивач вказує, що 03.11.2020 приватний виконавець Павлюк Н.В. наклав арешти на все її рухоме і нерухоме майно, а також кошти. Вказує, що для вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Зазначає, що право примусового стягнення боргу завершилося 08 жовтня 2017 року, в той же час, в оскаржуваному виконавчому написі стягнення заборгованості проводиться за період із 05 березня 2020 року по 10 червня 2020 року. Виходячи з цього, вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, а тому просить задовольнити позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року було задоволено заяву про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано від приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. належним чином засвідчені копії документів на підставі яких вчинявся виконавчий напис № 1739 від 22.06.2020. Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву. Станом на день ухвалення рішення, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не надав. Приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., вимоги ухвали від 09 листопада 2020 року не виконав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 20 листопада 2020 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову, однак позивачка 23 листопада 2020 року подала заяву про відмову від заяви про забезпечення позову від 20 листопада 2020 року та представник подав заяву про вручення ухвали суду від 09 листопада 2020 року про забезпечення позову. Ухвалою суду від 28 листопада 2020 року було залишено без розгляду заяву представника позивача від 20 листопада 2020 року про забезпечення позову. 03 серпня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про залучення співвідповідача, в якій просить залучити ТОВ « ФК «Форт» в якості співвідповідача. 06 серпня 2021 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову. 17 серпня 2021 року адвокат позивача подав клопотання про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову. 28 серпня 2021 року представник позивача подав до суду доповнення до клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 24 травня 2022 року було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. 31 січня 2022 року до суду надійшла заява від керівника юридичного відділу ТОВ «ФК ФОРТ» про вступ правонаступника, у якій просить замінити відповідача ТОВ «ФК «Інвест Хаус» правонаступником ТОВ «ФК ФОРТ». 31 січня 2022 року керівник юридичного відділу ТОВ «Інвест Хаус» подав до суду заяву, в якій повідомляє, що ТОВ «ФК «Інвест Хаус» відступило право вимоги ТОВ «ФК ФОРТ», та просить замінити відповідача ТОВ «ФК «Інвест Хаус» правонаступником ТОВ «ФК ФОРТ». 04 лютого 2022 року до суду надійшла заява від керівника відділу врегулювання проблемної заборгованості ТОВ «Інвест Хаус» про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 23 червня 2022 року було відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про заміну відповідача правонаступником, відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК Форт» про вступ правонаступника, задоволено клопотання преставника [PERSON] про залучення співвідповідача, залучено до участі в справі в якості співвідповідача ТОВ «ФК «Форт», відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про зупинення провадження. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до умов договору «Автопакет» № 238/П/05/2007-840 від 08 жовтня 2007 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] , банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 9 690, 10 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором. Ціль кредиту - придбання автотранспортного засобу, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14, 85 % річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Строк погашення кредиту надавався до 07 жовтня 2014 року. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії вказаного договору, його укладено в письмові письмовій формі, відміток про нотаріальне посвідчення такий договір не містить. 22 червня 2020 року приватним нотаріусом Личуком Т.В. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1739, за змістом якого: - Запропоновано стягнути на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 238/П/05/2007-840 від 08 жовтня 2007 року, договору про відступлення прав вимоги № GL2N79735, укладеного 05.03.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» з відповідними додатками, боржником за яким є [PERSON] ; - Строк платежу по кредитному договору настав. Боржником допущено прострочення платежів; - Стягнення заборгованості проводиться за період з 05.03.2020 по 10.06.2020; - Сума заборгованості складається з: - суми заборгованості за тілом кредиту - 32 269, 63 грн; - суми заборгованості за відсотками - 28 653, 04 грн; - суми заборгованості за штрафними санкціями - 75 617, 79 грн; - суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300,00 грн. - Загальна сума заборгованості становить 140 840, 46 грн. Постановою приватного виконавця Павлюка Н.В. від 15.10.2020 відкрито виконавче провадження № 63305603 з примусового виконання виконавчого напису № 1739 від 22.06.2020. 03 листопада 2020 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними, а саме: Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 рішення суду залишено без змін. Суд враховує в якості рекомендаційних/консультаційних роз`яснень викладене у п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» за змістом якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 (в редакції постанови КМУ від 29.11.2001). Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд враховує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.06.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Слід зазначити, що з матеріалів справи не вбачається, що договір, укладений з позивачем, на підставі якого винесено оскаржений виконавчий напис, був нотаріально посвідчений. Таким чином, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вказаним вимогам Переліку. Отже, оскільки укладений з позивачем договір від 08.10.2007, який наданий нотаріусу для вчинення оскарженого виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), де, зокрема, зазначено наступне: «укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Пізніше таку правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п. 93-95 постанови від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на наведене, вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений, з огляду на що, позов підлягає задоволенню. Крім того, судом береться до уваги, що у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічного висновку, викладеного вищевказаній постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). При цьому, у справі, яка переглядається, відповідачем не доведено, що сума заборгованості була такою, як зазначено у оскарженому виконавчому написі нотаріуса. Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що при винесенні оскарженого виконавчого напису приватний нотаріус вчинив дії щодо перевірки безспірності заборгованості. Також, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) вказала, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові аналізувала інші відносини і вказувала на подібність строку зазначеного у ст. 88 Закону України «Про нотаріат» зі строком позовної давності, який визначений ст. 256 ЦК України в контексті застосування єдиного трирічного строку для захисту прав як фізичних так і юридичних осіб. Дійсно, строк визначений у ст. 88 Закону України «Про нотаріат» відноситься до строків захисту цивільних прав, однак це не свідчить про розповсюдження на нього правил ст. 264 ЦК України щодо переривання перебігу позовної давності. Позовну давність слід відрізняти від інших видів строків захисту цивільних прав. Так, не є позовною давністю строк для вчинення виконавчих написів та деякі інші строки. До вказаних строків правила глави 19 ЦК України про зупинення, переривання, поновлення позовної давності не застосовуються. Таким чином, суд приходить висновку, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено поза межами трирічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та перериватися чи поновлюватися такий строк не може, оскільки він є присічним. Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до Постанови ВС у справі № 200/3452/17 провадженні № 61-18790св19 нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Що стосується позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест хаус» суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи 05 листопада 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» та ТОВ «ФК Форт» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №Б/Н, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором №238/П/05/2007-840 від 08 жовтня 2007 року перейшло до ТОВ «ФК Форт». Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне в позові до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з ТОВ «ФК ФОРТ» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840, 80 грн. та 420, 80 грн., сплачені останнім при зверненні до суду з позовом та заявою про забезпечення позову, що в сумі становить 1 261, 60 грн.

Outcome: approved