Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

У лютому 2022 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання безстрокового трудового договору, укладеного 09.06.2015 р. між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Траст Інжиніринг», у відповідності до вимог частин третьої статті 38 КЗпП України. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 09.06.2015 р. між ним та відповідачем було укладено трудовий договір, яким прийнято на посаду директора за сумісництвом, окремий письмовий контракт із ним не укладався, відомості про нього були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Засновниками відповідача є треті особи, між тим Публічне акціонерне товариство Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит», визнано банкрутом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Клининг» знаходиться на тимчасово окупованій території, що унеможливлює здійснення звернення до учасників відповідача про звільнення з посади. Ухвалою суду від 16.02.2022 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Траст Інжиніринг» відзив на позовну заяву не подано. Третіми особами: Публічним акціонерним товариством Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит», Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Клининг» пояснення щодо позову не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Інжиніринг». У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про розірвання трудового договору у відповідності до вимог частини третьої статті 38 КЗпП України [PERSON] не надано суду жодного письмового доказу. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У цій справі позивачем подано позовну заяву про звільнення, посилаючись на те, що роботодавець порушує умови трудового договору та положення законодавства про працю, проте такі підстави позивачем не доведені, факту порушення трудового законодавства не встановлено, отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed