Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» в якому просить суд: визнати дії відповідача протиправними; зобов`язати відповідача звільнити позивача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором позики №200322-15594-1 від 22.03.2020 у вигляді нарахування плати за користування кредитом за підвищеною 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, визначений у п. 1.3. договору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.03.2020 між нею та відповідачем було укладено договір позики №200322-15594-1, у відповідності до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 3000,00 грн. Строк позики за договором складає 30 днів. 14.09.2020 позивачем було сплачено кошти за користування кредитом та проценти у розмірі 4450,00 грн. Позивач визнає, що внесла кошти із запізненням. Зазначає, що намагалась добросовісно виконати умови кредитного договору, проте вчасно не змогла це зробити. На вказані обставини вплинув той факт, що вона має на утриманні малолітню дитину та є матір`ю одиначкою, а також те, що в зв`язку із введеними на території держави карантинними заходами позивач не мала можливості знайти додаткові джерела доходів для того щоб вчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та нараховані відсотки за користування кредитом. Після повернення кредиту відповідач почав вимагати від позивача повернення відсотків за користування кредитом в розмірі 16700,00 грн. 30.09.2020 позивач на адресу відповідача надіслала лист з метою досудового врегулювання даного спору, проте відповідачем було проігноровано лист позивача. Позивач вважає, що відповідачем було протиправно застосовано до позивача збільшення відсоткової ставки за договором кредиту, оскільки ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (Covid-19)» №533-IX - звільняє від штрафних санкцій та забороняє підвищувати процентну ставку за споживчими кредитами, а ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX - поширює заборону підвищувати процентну ставку на всі кредитні договору. На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2020 справу за позовом [PERSON] передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 31.03.2021 справа за позовом [PERSON] надійшла до Солом`янського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2021 головуючим суддею у справі визначено суддю Солом`янського районного суду м. Києва Оксюту Т.Г. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2021 року прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва та відкрито спрощене позовне провадження. 27.09.2021 від представника відповідача надійшли пояснення у яких відповідач послався на таке. Умовами договору №200322-15594-1 від 22.03.2020 не передбачено нарахування штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу за невиконання позичальником своїх зобов`язань. Пунктом 3.3. кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідачем не здійснювалось нарахування позивачу прихованих комісій, пені, штрафних санкцій по кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до такого. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 22.03.2020 між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «ФК «Фінанс інновація» було укладено договір позики №200322-15594-1. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позивачу було надано кредит в сумі 3000,00 грн. на споживчі цілі (п. 1.1. договору). Сторони погодили процентну ставку за користування кредитом в розмірі 2,0% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. договору (п. 1.2. договору). Відповідно до п.1.3. договору, строк надання кредиту та строк дії договору становить 16 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Вбачається, що 14.09.2020 позивачем було сплачено кошти за користування кредитом та проценти у розмірі 4450,00 грн. Позивач у позові визнає ту обставину, що сплатила кредитні кошти із запізненням, проте не погоджується із фактом нарахування відповідачем процентів за порушення грошового зобов`язання, на що слід зазначити наступне. Зі змісту договору №200322-15594-1 від 22.03.2020 вбачається, що умовами договору не передбачено нарахування штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу за невиконання позичальником своїх зобов`язань. Відповідно до п. 3.3. кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, п. 3.3. кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Таким чином вбачається, що відповідачем не здійснюється нарахування прихованих комісій, пені, штрафних санкцій по договору № 200322-15594-1 від 22.03.2020 року у відповідності до чинного законодавства України. Правовими позиціями Великої Палати ВС у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14- 318цс18, встановлено що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України; в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, Велика Палата ВС встановила та надала роз`яснення що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання позичальником, а саме не повернення суми кредиту та нарахованих процентів в строк визначений кредитним договором, права кредитодавця охороняються та забезпечуються саме ч.2 ст. 625 ЦК України. З огляду на викладене вбачається, що нарахування процентів відповідно до п.3.3 кредитного договору, є правомірним та відповідає чинному законодавству. За змістом ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. З огляду на викладене, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed