Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно та припинення права спільної сумісної власності, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем, перебуваючи в шлюбі в 1987 році збудували житловий будинок в [ADDRESS] . Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,34 га., яка була надана відповідачу відповідно до рішення виконавчого комітету Чагорської сільської ради від 18.02.1994 року. Посилається на те, що у квітні 1997 року відповідач перейшов жити до своєї сестри в [ADDRESS] та з того часу не здійснює нагляд за домогосподарством в [ADDRESS] та не утримує дане домогосподарство і не сплачує жодних податків та зборів, а також не сплачує комунальні послуги. Просить суд, ухвалити рішення, яким визнати за нею [PERSON] право власності на нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] , припинивши право спільної сумісної власності на вказане майно, шляхом компенсації [PERSON] 81 432,70 грн., так як поділ вказаного будинку є неможливим. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте направила до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причину своєї неявки суд не повідомив та не просив справу слуханням відкласти, відзиву на позовну заяву від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебуваючи в шлюбі, який було розірвано 15.03.2002 року, у 1987 році збудували житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом, який був виготовлений 20.10.2020 року. Станом на даний час [PERSON] вважається головою домогосподарства, що підтверджується довідкою Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №1538 та виписками з погосподарських книг №24 за 2016-2020 роки, №21 за 2011-2015 роки, №12 за 2006-2010 роки, №6 за 2001-2005 роки. Житловий будинок в [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,34 га, що підтверджується довідкою Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №2129 від 18.08.2021року. Дана земельна ділянка була надана [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Чагорської сільської ради від 18.02.1994 року, що підтверджується копією архівного витягу від 18.08.2021 року. Крім того, встановлено, що з квітня 1997 року [PERSON] не проживає у спірному господарстві, так як перейшов жити до своєї сестри в [ADDRESS] , що підтверджується актами Чагорської сільської ради №516 від 25.06.2014 року та №1029 від 12.08.2021 року та довідками №2029 та 2028 від 12.08.2021 року. Також , у вище вказаних актах було встановлено, що, станом на 1997 рік будинок в [ADDRESS] , був без водопостачання та газопостачання. Встановлено, що спірний житловий будинок в [ADDRESS] був побудований [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі, а тому він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Встановлено, що згідно висновку будівельно-технічної експертизи №193 від 19 серпня 2021 року поділ вказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд не є можливим, і єдиною реальною економічною вигодою від володіння співвласнику 1/2 частки від житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами може бути можливість отримання грошової компенсації. Вартість даного домогосподарства, згідно даного висновку будівельно-технічної експертизи складає 397 792,00 грн. (вартість 1/2 частки домоволодіння складає 198 896,00 грн.) При цьому, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , без допомоги [PERSON] , було здійснено ряд покращень стану домогосподарства, а саме, в 2013 році було зведено прибудову, зазначену в технічному паспорті за літ. «А1-2», господарська будівля літ. «Д», огорожа № 3, хвіртку № 4 та вимощення №ІІ. Вартість даних споруд та робіт складає 13 922 грн. Також [PERSON] було проведено ремонтні роботи в будинку, а саме: - замінено вікна та двері шляхом зняття дерев`яних вікон та дверей та установлення метало пластикових вікон та дверей. Вартість вікон і дверей та роботи по демонтажу старих вікон і дверей та встановлення нових складає 43 095,56 грн. (позиції 1-7 локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1); - замінено підлогу в будинку, вартість використаних будівельних матеріалів та роботи по заміні підлоги складає 10 423,58 грн. (позиції 12-16 локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1); - замінено дах, витрати на матеріали і роботу склали 12 661,53 грн. (позиції 17-19 локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1); - улаштування жолобів підвісних та водостічних труб, витрачено 2 642,04 грн. (позиція 20 локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1); - установка труб для водопостачання та для водовідведення, в тому числі і зведення вигрібної ями та вартість матеріалів складає 8 899,84 грн. (позиції 24- 25 локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1); - улаштування колодязю, витрачено 70 679,53 грн. (позиція 26 локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1); - підведення та установка газу в будинку, витрачено 21 440,58 грн. (позиції 32-37 локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1); - улаштування сходів та навісу над сходами, витрачено 16 764,13 грн. (позиції 28-29 локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1); - роботи по оздобленню стін та стелі, вартістю 44 822,92 грн. (позиції 8 -11 локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1); Всього на утримання та ремонт домогосподарства [PERSON] було витрачено 234 928,13 грн. Як зазначено в ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, що є у власності покладено на власника. З даної суми витрат 117 464,07 грн. (234 928,13 грн./2=117 464,07 грн.) складають витрати, які має солідарно нести [PERSON] [PERSON] сплачує податки на землю, що підтверджується доданими квитанціями до прибуткового касового ордера. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно із ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України під час розгляду справи №6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи №6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 1997 року проживає в [ADDRESS] , за житловим будинком в [ADDRESS] не доглядає та не утримує його. Житловий будинок в [ADDRESS] , не можливо поділити без втрати його цільового призначення, що підтверджується висновком експертизи, який наявний в матеріалах справи. Позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду 81 433 гривень, в рахунок компенсації відповідачу його частки, що підтверджується квитанцією від 02.02.2022 року. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Під час розгляду судом встановлено, що [PERSON] не користується спірним майном з 1997 року, тобто більше 25 років, проживає в іншому житловому будинку в [ADDRESS] . За цей час [PERSON] за власні кошти здійснювала ремонт житлового будинку та добудову інших господарських споруд, сплачувала податки за користування землею. Окрім цього, [PERSON] жодного разу не з`явився до суду на судове засідання, суд розцінює дану поведінку, як байдуже ставлення до обставин розгляду справи. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. При вирішенні питання суми відшкодування [PERSON] , суд зазначає, що [PERSON] не відшкодовано [PERSON] витрати по покращенню стану житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , суд вважає за можливе зменшити вартість частки, яка підлягає відшкодуванню на суму витрат на ремонтні роботи в розмірі 117 464,07 грн. Тому сума, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] складає 81 432,70 грн. (198896,00-117464=81432,70 грн.).

Outcome: approved