Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Позивач, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона 19.11.1994 року уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , про що зроблено запис № 2159 в Лівобережному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів м. Києва. Через певний час подружнього життя у 2001 році вона із чоловіком розлучились та декілька років проживали окремо. З 2004 року позивач знову почала проживати із [PERSON] разом однією сім`єю, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки на той період часу у цьому не було потреби. Від проживання у цивільному шлюбі, без реєстрації та видачі свідоцтва про укладення шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] [INFO] . Однією сім`єю із [PERSON] вони проживали за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.03.2019р. Позивач здійснила його поховання, як дружина, розпорядилася речами померлого. Після винесення рішення Дніпровським районним судом та встановлення факту проживання однією сім`єю позивач [PERSON] оформила усі необхідні пільги на родину. 29.03.2021 року до Київського апеляційного суду було подано апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду від 19.12.2019 року по справі № 755/15047/19. 01.06.2021 року Київським апеляційним судом було скасовано рішення Дніпровського районного суду від 19.12.2019 року по справі № 755/15047/19 та залишено заяву [PERSON] , без розгляду. Як зазначала [PERSON] , через 5 місяців після народження спільної дитини у позивача - [PERSON] та [PERSON] , вона одружилась з [PERSON] . Через два роки у 2007 році у них також народилася дитина, а 27.01 2009 року відбулося розлучення [PERSON] з [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , який помер [INFO] , проживаючи разом із цивільною дружиною позивачем, виховуючи спільну доньку [PERSON] [INFO] офіційно одружився [INFO] із [PERSON] . Тобто, [PERSON] проживав одночасно на дві родини, періодично від`їздив у відрядження з однієї родини до іншої. Таким чином, починаючи з 27.01.2009 року (після розлучення) [PERSON] перестав проживати на дві родини та постійно проживав разом із позивачем. [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно спільної дитини з [PERSON] , що свідчить про невиконання ним своїх батьківських обов`язків та не проживання разом з [PERSON] . На підставі викладеного, позивач просила визнати членами сім`ї, які проживали однією родиною (сім`єю) [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] і їх спільну доньку [PERSON] [INFO] , без укладання шлюбу у період з 2004 року по18.11.2005 року і з 28.01.2009 року по 28.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2021 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 09.02.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому вона проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів ведення [PERSON] , який помер [INFO] , разом з нею спільного господарства та придбання спільного майна. В усіх документах [PERSON] зазначав своєю адресою адресу матері [PERSON] . Докази долучені до позовної заяви в обґрунтування позову не є належними доказами на підтвердження ведення спільного господарства померлого [PERSON] з позивачем. Також зазначила, що встановлення даного факту порушує права її доньки на соціальне утримання від держави, у зв`язку з втратою годувальника. 18.04.2022 року та 01.06.2022 року від позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву в яких вона зазначила, що вимог про позбавлення пільг дитини відповідача [PERSON] , або позбавлення статусу, тощо вона не ставить. Твердження відповідача [PERSON] про порушення її прав або її дитини є хибними і такими що не відповідають дійсності. Посилання відповідача [PERSON] на те, що пільги учасника АТО застосовувались за адресою реєстрації покійного [PERSON] підтверджують той факт, що [PERSON] не проживав і не мав жодних стосунків із родиною відповідача [PERSON] . Зазначила, що заперечення відповідача [PERSON] викладені у відзиві, зводяться до викривлення та спотворення поданої інформації та спростовуються поясненнями матері померлого [PERSON] , письмовими поясненнями свідків, письмовими доказами, що знаходяться в матеріалах справи. 11.07.2022 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказу. 25.07.2022 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про допит свідків. 05.08.2022 року від представника відповідача надійшов письмовий виступ в дебатах. 08.08.2022 року в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] 16.08.2022 року від представника позивача надійшов письмовий виступ в дебатах. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторонами в справі надані пояснення та заперечення, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача та її представника. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника. Суд, вислухавши думку позивача, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] та її представника, допитавши свідків, врахувавши пояснення відповідача та її представника надані у судовому засіданні 25.07.2022 року, заяви учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 19.11.1994 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис №2159 в Лівобережному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів м. Києва. 10.05.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Як зазначає позивач, з 2004 року вона почала проживати з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та [INFO] у них народилась дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2019 року було встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу у період з 2004 року по 28.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 01.06.2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2019 року скасовано. Заяву [PERSON] , заінтересована особа Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Головне управління пенсійного фонду України про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З постанови Київського апеляційного суду від 01.06.2021 року, якою скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2019 року вбачається, що у період, який суд першої інстанції встановив, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без шлюбу, зокрема з 19.11.2005 року по 27.01.2009 року, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . З матеріалів справи встановлено, що 19.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського управління юстиції у м. Києві 07.08.2012 року. 27.01.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач просила визнати членами сім`ї, які проживали однією родиною (сім`єю) [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і їх спільну доньку [PERSON] , [INFO] , без укладення шлюбу у період з 2004 року по 18.11.2005 року і з 28.01.2009 року по 28.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] заперечуючи проти вимог позивача зазначила, що встановлення даного факту порушить її права та права доньки на отримання соціальних пільг як учасника АТО після смерті [PERSON] . Також зазначила, що позивачем не доведено, що у зазначений період [PERSON] проживав разом з нею, оскільки пільги він оформлював за місцем своєї реєстрації де також проживала його мати та останній в усіх документах зазначав місце реєстрації: [ADDRESS] . Однак, суд не приймає до уваги вказані заперечення відповідача з огляду на наступне. Підтвердженням того, що [PERSON] проживала однією сім`єю із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , є копія медичної картки [PERSON] , копія довідки ЖБК «Будіндустрія» № 12-14а від 12.08.2020 р., копія довідки ЖБК «Будіндустрія» № 1-08/14а від 05.08.2019 р., копія акта від 05.08.2019 р., акта від 12.08.2020 р., копія заяви на медичне обслуговування [PERSON] , копія посвідчення на пам`ятну медаль «За вірність та кохання» від 06.12.2015 р. Також, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, разом проводили ремонтні роботи у квартирі, купували меблі, побутову техніку, тощо. Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови відповідача у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача [PERSON] про проживання з [PERSON] у період з 2004 року по 18.11.2005 рік та з 28.01.2009 року по 28.03.2019 року, у суду немає. Заперечення відповідача стосовно не проживання позивача разом з [PERSON] зводяться лише до того, що на її думку, встановлення даного факту призведе до порушення її прав та прав її дитини щодо отримання соціальних пільг. Проаналізувавши матеріали справи, встановлено, що [PERSON] проживаючи разом із цивільною дружиною [PERSON] , виховуючи спільну доньку [PERSON] , [INFO] , офіційно одружився 19.11.2005 року із [PERSON] , коли його новонародженій доньці було 5 місяців. При цьому, починаючи з 27.01.2009 року (після розлучення), [PERSON] припинив проживати на дві родини та постійно проживав разом із [PERSON] . Остаточний розрив відносин та не проживання [PERSON] разом із [PERSON] також підтверджується ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.2017 року у справі №760/16490/17 якою позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів повернуто позивачу для подання до належного суду; рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2008 року по справі № 2-6377/2008 яким [PERSON] , позбавлено батьківських прав у відношенні його доньки [PERSON] ; рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/10823/17 про збільшення розміру аліментів. Зокрема в даному рішенні підтверджуються встановлені факти позбавлення батьківських прав та присудження аліментів з 15.09.2008р. Таким чином, проаналізувавши рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2008 року в справі № 2-6377/2008, яким [PERSON] , позбавлено батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON] , та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/10823/17 від 18.10.2017 року, можна прийти до висновку, що [PERSON] не проживав з [PERSON] з 2007 року, після народження дитини. Дана справа та рішення по справі свідчать про те, що [PERSON] , та [PERSON] вже у 2008 році не проживали однією сім`єю, а офіційно розлучились лише 27.01.2009 року. Встановлено, що [PERSON] був учасником антитерористичної операції, що підтверджується довідкою із військової частини № 4634 від 04.10.2016 року та посвідченням учасника бойових дій. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне для отримання статусу дружини учасника бойових дій та в подальшому оформлення відповідних пільг, для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, згідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проте, позивачу було повідомлено, що вона не має права на відповідні пільги, оскільки не є офіційною дружиною [PERSON] . Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог. При цьому, некоректне формулювання позовної вимоги не є визначальним для суду для вирішення спірних правовідносин у даній справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 18.04.2018 року у справі № 522/13762/14-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved