Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

17.02.2022р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Служби у справах дітей Дніпровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.03.2022р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Третьою особою без самостійних вимог на предмет спору визначено - Дніпровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області. Цією ж ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.03.2022р. від третьої особи витребувано висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дітей (а.с. №25). Ухвалою суду від 05.07.2022р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) задоволено клопотання Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про заміну третьої особи та замінено третю особу у справі з Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с. №46-47, 80). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2013р., від шлюбу у них [INFO] та [INFO] народилися сини [PERSON] та [PERSON] . Позивачка також зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2022р. у справі №199/10212/21 шлюб між стлоронами розірвано. З моменту припинення відносин з відповідачем малолітні сини проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться повністю на її утриманні. В цьому будинку створені комфортні умови для гармонійного розвитку дітей та для забезпечення усім необхідним. Після розірвання відносин відповідач 10 місяців взагалі не бачився з дітьми, не дзвонив, жодним чином не допомагав в матеріальному забезпеченi дiтей. З часом відповідач почав час від часу зустрічатись з дітьми, забирати їх до себе. Після спілкування з відповідачем діти тривалий час перебувають у нервовому стані, погано сплять, неодноразово скаржились на негативні емоції після зустрічі з батьком. На питання про батька у дітей проявляється ситуативна тривожність, присутні прояви неусвідомлених страхів щодо взаємовідносин з батьком. Вступають в дію механізми психологічного захисту, витиснення, заперечення, ізоляція та відчуження. У дітей розірваний та деформований емоційний зв`язок з батьком. Зважаючи на те, що відповідач без узгодження з позивачкою самовільно вже забирав дітей в невідомому напрямку, погрожував відібрати дітей у матері, позивачка має реальні побоювання щодо здійснення цих намірів. Позивачка звертала увагу суду на те, що матеріально забезпечена, має у власності квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] , також у її власності є земельна ділянка розташована у смт. Обухівка, Дніпровський р-н, Дніпропетровської області. Крім того, позивачка зазначила, що з моменту народження і до теперішнього дня їх спільні сини досі ніде не зареєстровані, а тому звертається до суду з даним позовом з метою визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю. 02.06.2022р. представником відповідача - Стенюковою Л.М. (діє на підставі ордеру серії ДП №2400/031 від 02.05.2022 року - а.с. №42) в порядку ст. 178 ЦПК України подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що наведений у позові виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, не відповідає дійсності, разом з тим відповідач не заперечує проти того, щоб суд визначив місце проживання дітей з матір`ю, у зв`язку з чим, вимога про визначення місця проживання дітей є передчасною та відсутній предмет спору (а.с. № 55-58). 01.07.2022р. представником позивачки - Заніздрою А.П. (діє на підставі ордеру серії АЕ №1141838 від 05.07.2022р. - а.с. №82) в порядку ст. 179 ЦПК України подано відповідь на відзив, по тексту якої останній зазначав, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дітей разом із позивачкою не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі, сам факт звернення позивачки до суду з даним позовом підтверджує наявність спору між батьками про місце проживання дітей. Крім того, зазначив, що відсутність реєстрації місця проживання малолітніх дітей суперечить їх інтересам та суттєво обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист (а.с. №86-90). 19.09.2022р. Обухівською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області складено висновок №1027 про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з їх матір'ю - [PERSON] (а.с. №103-105). Представник позивачки - адвокат Заніздра А.П. (діє на підставі ордеру серії АЕ №1141838 від 05.07.2022р. - а.с. №82) у своїй заяві до суду від 20.09.2022р. просив задовольнити позовні вимоги, розглянути справу без його участі. Оскільки заперечень стосовно визначення місця проживання обох дітей саме з позивачкою, не висловлено, то представник позивачки в цій заяві також просив ухвалити рішення суду в підготовчому засіданні (а.с. № 106). Представник відповідача - адвокат Стенюкова Л.М. (діє на підставі ордеру серії ДП №2400/031 від 02.05.2022 року - а.с. №42) в своїй заяві до суду від 20.09.2022р. зазначила, що відповідач не заперечує проти того, щоб діти проживали з матір`ю, спір між сторонами щодо місця проживання дітей відсутній. В цій заяві представник відповідача також зазначила, що не заперечує проти ухвалення рішення суду в підготовчому засіданні 20.09.2022р. за відсутності відповідача та за її відсутності, а також без технічної фіксації, просила ухвалити рішення відповідно до вимог законодавства (а.с.№107). Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в підготовче засідання 20.09.2022р. не з,явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 84, 101), про причини неявки суд не сповістив, заяв про відкладення розгляду не направив. Втім, просив суд ухвалити рішення з урахуванням інтересів дітей, про що зазначив по тексту висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей від 19.09.2022р.(а.с №103-105). З урахуванням поданих суду заяв представників сторін та третьої особи, у відповідності до положень ч.3 ст. 200, ст.223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу з ухваленням рішення в підготовчому засіданні за відсутності представників обох сторін та третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2013р. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2022р. у справі №199/10212/21 шлюб між ними розірвано (а.с. № 109-110). Від шлюбу сторони мають малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно, виданих 19.03.2014р. та 15.09.2017 року Жовтневим відділом ДРАЦС ДМУЮ (а.с. №12, 13). За твердженнями позивачки з моменту припинення подружніх відносин з відповідачем і по теперішній час малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою квартального комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району від 16.02.2022р. (а.с.№16), та знаходяться повністю на її утриманні. По тексту позову позивачка зазначає, що в цьому будинку створені комфортні умови для гармонійного розвитку дітей та для забезпечення їх всім необхідним для задоволення її потреб. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27200276 та копією договору купівлі-продажу від 05.08.2010р. (а.с. №19-20), а також земельна ділянка, яка розташована у смт. Обухівка, Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією договору дарування від 18.10.2016р. (а.с. №18). Вказана квартира [ADDRESS] та яка належить позивачці на праві приватної власності, згідно договору найму житлового приміщення від 17.06.2022р. передана нею у строкове платне користування (а.с. №91-94). Зазначені обставини не спростовані представником відповідача, яка у заяві від 20.09.2022р. зазначила, що відповідач не заперечує проти того, щоб діти проживали з матір`ю (а.с. №107). Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічна норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003р., «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009р.). Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ). Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи все вищезазначене, а також те, що судом не встановлено виняткових обставин, за наявності яких малолітні діти, в її інтересах, можуть бути розлучені з матір`ю, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей саме з матір`ю. У відповідності з частин 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При прийнятті рішення судом також враховано висновок Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19.09.2022р. №1027 про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з їх матір`ю - [PERSON] (а.с. №103-105). При цьому, поза увагою суду не може залишитися той факт, що відповідач в особі свого представника, отримавши в суді 20.09.2022р. висновок органу опіки та піклування від 19.09.2022р. (а.с. № 105), заперечень стосовно визначення місця проживання обох малолітніх синів саме з позивачкою не висловив (а.с. №107). За вищезазначеного та з урахуванням положень ч.3 ст. 200 ЦПК України наявні підстави для ухвалення рішення суду про задоволення позовних вимог в підготовчому засіданні. Підстав для закриття провадження у справі (п.2 чт.1 ст. 255 ЦПК України) з урахуванням предмету позовних вимог та тих обставин, що зазначалися по тексту відзиву на позов (а.с. № 57, абз.9), не вбачається. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved