Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що вона проживала із своєю бабусею [PERSON] у будинковолодінні по [ADDRESS] , де і продовжує проживати із своєю родиною . Відповідачем по справі є рідна мати позивача - [PERSON] , яка на час смерті її матері, бабусі позивача [PERSON] проживала окремо від них. За час свого життя бабуся [PERSON] заповіт ні на кого не складала . 18.10.2003 року помирає [PERSON] , провівши її похорони, [PERSON] продовжувала проживати і продовжує по даний час у її будинковолодінні по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Підмихайлівського старостинського округу від 04.08.2022р. за №603. Так як [PERSON] проживала в цьому будинковолодінні, а мати окремо, то вони з мамою не визначилися тоді на кого має перейти ця спадщина бабці , тому до нотаріуса з нею зразу не зверталась, бо не було тоді в цьому необхідності. Таким чином проживаючи разом із спадкодавцем [PERSON] на час її смерті, позивач прийняла все її спадкове майно, але неоформляла його. В 2010 році відповідач запропонувала, що вона звернеться до нотаріуса про прийняття спадщини і подала тоді 01.12.2010р. заяву до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] . Але нотаріусом їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва, так як у її свідоцтві про народження було відсутнє її по-батькові та саме свідоцтво про право власності на будинковолодіння було видане спадкодавцю , після смерті самого спадкодавця. [PERSON] звернулася з позовом до суду про права власності на спадкове майно після смерті бабці [PERSON] . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05.08.2011 року було визнано за нею право власності на спадкове майно після смерті бабці [PERSON] на будинковолодіння та грошові вклади. В даний час серед бабусиних документів сторони знайшли документи на земельний пай, який належав бабці [PERSON] на підставі державного акту серія ІФ №007041 від 16.11.1999р.. Тому для до прийняття спадщини позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на це майно, яке було забуте і віднайшлося. Про те 24.05.2022р. нотаріусом була винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за того, що в 2010 році у спадковій справі є заява матері [PERSON] - відповідачки по справі про видачу їй свідоцтва на спадщину матері [PERSON] , як спадкоємця першої черги, а позивач другої, та рекомендовано звернутись до суду з цього приводу. Тому змушена захистити свої спадкові права в судовому порядку. На підставі наведеного, [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на земельну ділянку розміром 0,4980га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером: 2622885600:04:001:0274, яка належала [PERSON] згідно державного акту про право власності на землю серія ІФ №007041. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Кобзан Р.М. надав суду заяву, що позов підтримує, просить його задовольнити, слухати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій зазначила про визнання позову та про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідачі по справі визнали вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved