Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що неповнолітня дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні , а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2022 року провадження по справі відкрите . Позивач у наданій суду заяві позов підтримала, просила розглядати усправу у її відсутність.. Відповідач в наданому суду клопотанні позов визнав , просив розглянути справу у його відсутність. Суд , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позов належить задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.ч.1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 жовтня 2018 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час малолітня дитина проживає з матір`ю , що відповідачем не оспорювалося . [PERSON] визнав ту обставину, що він є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі ј частини доходу щомісячно, інших утриманців немає , і з огляду на положення ч.1 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе позов задовольнити. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача з урахуванням вимог ч.1 ст.142 ЦПК, враховуючи , що відповідач визнав позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті. На підставі ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved