Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

У липні 2019 року представник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець Говоров Павло Володимирович про звільнення майна з-під арешту. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11.10.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та громадянин України [PERSON] уклали договір кредиту № 014-359-КЖ. Також, 11.10.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір 014-359-ЗЖ відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 14.06.2010 Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» організаційно-правову форму шляхом перейменування Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором кредиту та Іпотечним договором, 21.09.2018 Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» зареєструвало за собою право власності на вищезазначену квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, позивачу стало відомо, що реалізувати заставне майно неможливо, оскільки постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 55565158, виданий 17.01.2018, видавник: приватний виконавець Говоров Павло Володимирович, накладено арешт на нерухоме майно відповідача та заборона на його відчуження. Позивач просив суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що накладений постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 55565158, виданий 17.01.2018, видавник: приватний виконавець Говоров Павло Володимирович. 22.07.2019 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 27.03.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було замінено позивача з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»). На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву, а третя особа - на подання пояснень по суті спору. 25.11.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. \~ \~ \~ \~У судове засідання 18.08.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено\~в судовому\~засіданні, 11.10.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та громадянин України [PERSON] уклали договір кредиту № 014-359-КЖ. Також, 11.10.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір 014-359-ЗЖ відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 14.06.2010 Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» організаційно-правову форму шляхом перейменування Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.06.2019, іпотекодержателем вищевказаного нерухомого майна виступає Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». В подальшому,\~21.09.2018\~право власності\~на квартиру [ADDRESS] , було зареєстроване за Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», що підтверджується інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.06.2019. Однак, позивачу стало відомо, що реалізувати заставне майно неможливо, оскільки постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 55565158, виданий 17.01.2018, видавник: приватний виконавець Говоров Павло Володимирович, накладено арешт на нерухоме майно відповідача та заборона на його відчуження. 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно Рішення № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 15.10.2019, було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме з 15.10.2019. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 було вирішено затвердити Передавальний акт. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 4, 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи з системного тлумачення \~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,\~ і роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Позивач звернувся до суду не як стягувач за виконавчим провадженням, а як власник майна, яке не належить боржнику. На майно накладено арешт, який перешкоджає власнику вільно володіти та розпоряджатися належним йому майном, тому з метою усунення перешкод у володінні і розпорядженні майном власником подано відповідну позовну заяву з метою захисту свого порушеного права власника. До подібних за змістом правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 13 березня 2019 року у справі № 815/2969/16 та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 335/12353/17. В матеріалах справи наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірної квартири. Згідно даної інформації, квартира є власністю Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та перебуває під арештом. Зазначений арешт був накладений на квартиру в той час, коли вона перебувала у власності відповідача та продовжує діяти й на теперішній час. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що постановою державного виконавця було накладено арешт на квартиру, яка на даний час належить позивачу, враховуючи, що існування арешту перешкоджає банку в повному обсязі реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку, про наявність підстав для скасування арешту, накладеного на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , та, відповідно, задоволення позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. 41 Конституції України, ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,\~

Outcome: approved