Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

17 серпня 2022 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява [PERSON] до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на майна, яке складається із житлового будинку і господарських споруд зазначених у технічному паспорті літерами «А», «Б», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалами суду від 06 вересня 2022 року та 15 вересня 2022 року за клопотанням позивачки до участі у справі як співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] . Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя останньому належало домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , однак належним чином право власності [PERSON] не оформив. Вказує, що являється єдиною спадкоємицею за законом на майно батька, яке належало йому при житті, оскільки останній проживав разом із своєю дружиною, а її (позивачки) мамою, [PERSON] , 1950 року народження, яка відмовилася від даного майна. Вона (позивачка) є спадкоємицею за законом на майно покійного, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Інших спадкоємців, які б претендували на зазначену частку в домоволодінні, що в [ADDRESS] , немає, вона здійснює догляд за будинком, оплачує комунальні послуги. З огляду на викладене, змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та доводити право на успадковане майно у судовому порядку. Просить позов задовольнити. Позивачка у підготовче судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просила задовольнити позов. Представник відповідача Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явилася, у поданій заяві просила вирішити справу згідно чинного законодавства та проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, подали заяви, в яких просить позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі, визнати за нею право власності на спадкове майно домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , судове засідання провести без їх участі. Відповідно до положень ч.2 \~ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги, що відповідачі позовні вимоги визнають, підстав для відмови у прийнятті визнання позову судом не встановлено, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено,\~що [INFO] в с. Старі Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області помер [PERSON] (а.с.4). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України в день його смерті відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно, в тому числі, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта, до складу домоволодіння на [ADDRESS] входять: житловий будинок, літня кухня (а.с.14 -20). Позивачка у справі [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] та, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом. З довідки №338 від лютого 2019 року, виданої сільським головою Старобогородчанської сільської ради, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстрований та проживав у будинку за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] . В управління спадковим майном після смерті [PERSON] вступила його дружина [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] у Старобогородчанській сільській раді об`єднаної територіальної громади не зареєстрований та не посвідчувався (а.с.12). Дружина [PERSON] \~(мати\~позивачки)\~ [PERSON] \~від прийняття\~спадщини відмовилася\~та на\~обов`язкову часту\~у спадщині\~не претендує\~на підтвердження\~чого нотаріально\~посвідчила заяву\~про відмову\~від прийняття\~спадщини у\~приватного нотаріуса\~Богородчанського районного\~нотаріального округу\~Максьом Г.\~І.\~13\~лютого 2019\~року об\~11\~год 40\~хв зареєстрованій\~у книзі\~обліку та\~реєстрації спадкових\~справ за\~№20,\~що відповідає\~положенням ч.2\~ст.\~1275\~ЦК України.\~ Отже [PERSON] \~прийняла\~спадщину\~після смерті\~ [PERSON] \~відповідно\~до ч.3\~ ст. 1268 ЦК України. Відповідно до технічного паспорта, до складу вказаного домоволодіння входять: житловий будинок, літня кухня (а.с.14 - 20). З метою оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г. І., зареєстрована спадкова справа №9/2019 (а.с.12). Постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г. І. №191/02-31 від 25 липня 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно (житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ), оскільки за життя [PERSON] не виготовив правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно (а.с.13). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У положенні п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зважаючи на встановлені судом обставини, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті спадкодавця є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 1216 - 1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1297\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. При цьому суд враховує, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги, з відповідними заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались, проти визнання права власності за позивачем на спадкове майно не заперечують, що свідчить, що останні приймати спадщину після смерті їх батька - [PERSON] не бажають. Таким чином їх частка у спадщині, яку вони мали право прийняти, переходить до позивача, що відповідає положенням ч.2 ст. 1275 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтями 15,\~16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст.\~16\~ЦК\~України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник\~майна\~може пред`явити позов про визнання його\~права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на\~нерухоме майно,\~які підлягають\~державній реєстрації\~відповідно до\~цього Закону,\~виникають з\~моменту такої\~реєстрації. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, постановою по справі №523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті. Таким чином, незважаючи на те, що позивач після смерті батька не звертався за оформленням спадщини, однак відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину та суд визнає за позивачкою право на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів, оскільки нерухоме майно (житловий будинок) входить до складу спадщини після смерті спадкодавця. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у подачі нею заяви про прийняття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] правомірно, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно, її право власності на зазначене домоволодіння слід визнати в судовому порядку. На підставі\~викладеного,\~ст.\~328,392,\~1261,\~1268 ЦК України,

Outcome: approved