Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

11.05.2022 представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив суд стягнути з АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки 496200 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позову зазначив про те, що 26.01.2006 року на залізничній станції Гейківка внаслідок наїзду потягу загинув син позивачки - [PERSON] . Внаслідок смерті сина позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та невідворотній втрати її сина, яких зазнала та продовжує зазнавати позивачка, оскільки є особою похилого віку, яка залишилася самотньою після смерті чоловіка і сина та позбавлена моральної та матеріальної підтримки з боку померлого сина. Вважає, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди, спричиненою позивачу смертю сина має бути покладений на АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», оскільки шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки, у зв`язку із чим просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 16 травня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 24 червня 2022 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те, що в матеріалах цивільної справи відсутній процесуальний документ за фактом загибелі [PERSON] , який би вказував на наявність вини відповідача. Вказувала, що лист відділу Криворізького СМЕ від 21.10.2021 не містить чіткого формулювання причин загибелі сина позивача. Крім того, у вказаному листі зазначено про «не уточнений транспортний нещасний випадок», що сам по собі не свідчить про травмування [PERSON] внаслідок наїзду поїзда. Також у відзиві представник відповідача зазначила про те, що матеріали позову не містять жодних посилань на належні та допустимі докази завдання моральної шкоди позивачу, а також належного обґрунтування розміру моральної шкоди, у зв`язку з чим відповідач вважав позов необґрунтованим та просив відмовити в його задоволенні. Представник позивача правом на подання відповіді на відзив не скористався. Ухвалою суду від 13.07.2022 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, її інтереси в ході судового засідання представляв адвокат Бутко О.О. Представник позивача в ході судового засідання підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Зокрема вказувала про не доведення вини відповідача у спричиненні шкоди позивачу, а також не доведення позивачем ні факту заподіяння шкоди, ні його розміру. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з п.п.1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зі змісту ч.5 ст.1187 ЦК України слідує, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні до даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням поїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем поїзду є АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», то воно зобов`язане відшкодовувати шкоду завдану транспортними засобами, якими воно володіє. При цьому, відповідно до ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що виконавчим комітетом Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 01.02.2006 року складено відповідний актовий запис № 02, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 01 лютого 2006 року (а.с. 3). Згідно корінця лікарського свідоцтва про смерть до форми №106/о-95 №318 від 30 січня 2006 року [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до п.4.1 зазначено, що причиною смерті стали множинні переломи кісток голови, тулуба та кінцівок, ушкодження внутрішній органів, сполучена травма тіла (а.с.4). Листом вих. № 931 від 21.10.2021 року за підписом завідувача Криворізького міжрайонного відділу КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР Рубанова А. повідомлено [PERSON] , про видачу лікарського свідоцтва про смерть № 318 від 30.01.2006 року: а) травматичний шок б) множинні переломи кісток голови, тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів; в) сполучена травма тіла; г) не уточнений транспортний нещасний випадок. Труп доставлений зі ст. Гейківка (а.с. 5). Листом вих. №04/60-82-7417-21 від 25.11.2021 року за підписом першого заступника керівника Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури Потєшнього М. повідомлено [PERSON] , що відповідно до п.п."в" п.31 Переліку документів, що створюються під час діяльності органів прокуратури України, із зазначенням строків зберігання документів затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №2 від 08.01.2019 року, закриті кримінальні провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями Кримінального кодексу України, санкції яких встановлюють позбавлення волі, та наглядові провадження заведені за ними зберігаються 10 років, після чого підлягають знищенню. На підставі викладеного, не можливо надати копію процесуального рішення за фактом загибелі [PERSON] внаслідок наїзду потягу на станції Гейківка (а.с.6). Відповідно до листа Криворізької транспортної прокуратури на адресою [PERSON] № 579- від 10.04.2006, за фактом смерті [PERSON] була проведена перевірка, в ході якої встановлено, що в порушенні кримінальної справи за фактом його смерті відмовлено, у зв`язку з відсутністю складу злочину передбаченого ст.ст. 115, 276 КК України. Дана подіяла мала місце 27.01.2006 близько 01:10 год на станції Гейківка в 170 м від краю посадочної платформи по напрямку до ст. Кривий Ріг-Головний. Смерть останнього настала внаслідок нещасного випадку та винних в його смерті немає. Зокрема встановлено, що 26.01.2006 приблизно о 21:40 год, [PERSON] будучи в стані алкогольного сп`яніння , знаходячись на станції Гейківка був помічений робітниками залізниці спочатку стоячим на платформі, а потім лежачим біля пасажирських платформ станції. Оглядачем вагонів він був піднятий на ноги та направлений додому, після чого [PERSON] пішов у невідомому напрямку, про перебування на території станції сторонньої особи - [PERSON] оглядач вагонів повідомив чергового по станції, після чого 27.01.2006 о 01:10 год [PERSON] був смертельно травмований електровозом ВЛ-8-300 потягу № 2102. За результатами огляду СМЕ в крові [PERSON] виявлено 1,9 проміле етилового спирту, що відповідає середньому ступеню сп`яніння. До зіткнення машиніст електровоза застосовував екстрене гальмування, при якому гальмівний шлях склав 320 м, а розрахунковий гальмівний шлях складав 330м. Таким чином, смерть [PERSON] відбулася внаслідок нещасного випадку, отримані ним травми характері для залізнично-дорожньої травми. Виявлені тілесні ушкодження підтверджували факт нещасного випадку, а саме потрапляння [PERSON] під рухомий залізний склад, перебуваючи в стані сп`яніння (а.с. 62). Вказані обставини підтверджено й актом № 4 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті, витребуваного судом, відповідно до якого о 01:07 год 27.01.2006 мала місце подія нещасного випадку на станції Гейківка, навпроти І посадкового платформи головного шляху № ІІ. Потерпілий [PERSON] лежав всередині колії ІІ шляху, на сигнали, що подавалися не реагував. У потерпілого виявлені множинні переломи кісток голови, тулубу та кінцівок з пошкодженням внутрішніх органів, в його крові виявлено 1,9 проміле етилового спирту. Причиною нещасного випадку визнано знаходження на залізничних шляхах в нетверезому стані, в неробочий час, порушення п. 2.1, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті (а.с. 67). Вищевказані докази в своїй сукупності підтверджують факт загибелі [PERSON] саме на станції Гейківка та саме в результаті наїзду потяга. У зв`язку з чим, доводи представника відповідача про недоведеність позивачем факту смерті [PERSON] на залізниці, внаслідок наїзду потяга, не заслуговують на увагу. Відсутність постанови про закриття кримінального провадження за даним фактом зумовлена закінченням строків зберігання даного процесуального документа, що не спростовує встановленого судом факту смерті [PERSON] в результаті наїзду потяга. Померлий [PERSON] доводився сином [PERSON] (а.с. 8), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого ВДАЦС Первомайського району м. Владивосток (а.с. 7). З огляду на встановлену законодавством презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). В ході судового засідання судом встановлено факт смерті [PERSON] , який доводився сином позивачу, те, що смерть настала в результаті дії джерела підвищеної небезпеки - поїзда, між дією джерела підвищеної небезпеки - потягу та наслідками у виді смерті [PERSON] існує причинний зв`язок. Доказів існування обставин непереборної сили, або умислу потерпілого на виникнення вказаних обставин, зокрема свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті, відповідачем суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що виходячи з презумпції вини володільця джерела підвищеної небезпеки, саме відповідач має відшкодувати моральну шкоду завдану позивачу внаслідок смерті її сина. Доводи сторони відповідача про відсутність за встановлених судом обставин вини відповідача, як підстави для відмови в позові, суд не приймає до уваги, оскільки головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач, яка являється матір`ю [PERSON] , будучи його близькою людиною, безумовно пережила душевні страждання зумовлені передчасною, трагічною смертю сина. Доводи представника відповідача про те, що позивач не довела факт заподіяння їй моральної шкоди завданої смертю сина, суд розцінює критично, оскільки кожна людина відчуває моральні страждання та переживання внаслідок смерті сина, тим більше для кожної матері передчасна смерть її дитини безумовно є трагедією, викликає душевний біль, неспокій, порушення звичного способу життя. Моральна шкода характеризується тим, що її не можна відчути на дотик, осягнути зором, така шкода проявляється станом душі людини, її внутрішніми переживаннями та стражданнями. З урахуванням обставин даної справи, а саме смерті сина позивача у віці 28 років, суд приходить до висновку, що позивачу як матері померлого було завдано моральної шкоди, викликаної втратою близької людини, її дитини, у зв`язку з чим відбулися суттєві, безповоротні зміни в її житті, що спричинили відчуття самотності, тривоги. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не тяжкістю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, суд враховує те, що позивач втратила не просто близьку людину, а дитину, хоча й дорослу дитину, але смерть якої відбулася у досить молодому віці та за трагічних обставин. Суд враховує й те, що нещасний випадок з сином позивача мав місце більше 16 років тому, тривалий час позивач не зверталася до суду з метою відшкодування понесених моральних страждань, проте наслідки вказаного випадку - смерть сина позивача, є незворотними і час не може, й не зможе повністю загоїти отриману душевну рану позивача, непоправну втрату і страждання зумовлені загибеллю сина, адже такі страждання є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя. На даний час [PERSON] є людиною похилого віку, а тому відсутність сина, людини, яка б могла бути її опорою та підтримкою по життю, безумовно викликає моральні страждання. Беручи до уваги викладені обставини, суд оцінює моральну шкоду завдану позивачу смертю сина в 100000 грн. Разом з тим, враховуючи обставини справи, зокрема те, що порушення [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті та перебуванням на залізничній станції в стані алкогольного сп`яніння сприяло виникненню нещасного випадку, наслідком якого є смерть самого [PERSON] , враховуючи певну вину самого [PERSON] в наслідках, що настали, виходячи з принципів розумності та справедливості,

Outcome: partial