Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

21.10.2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про витребування майна власниками із чужого незаконного володіння. В обгрунтування позовних вимог посилалися на те, що вони знаходилися в фактичних шлюбних відносинах з червня 2016 року до 14 вересня 2018 року, не перебуваючи в будь-якому іншому шлюбі. На протязі цього часу вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство мали спільний бюджет. 14.09.2018 року їх шлюб було зареєстровано у Новокодацькому районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області згідно актового запису № 401. В 2016 році після початку спільного проживання чоловік познайомив її - [PERSON] зі своєю старшою сестрою [PERSON] , відповідачкою у справі, яка була його єдиною близькою родичкою, дуже близькою для чоловіка людиною, його довіреною особою. На той час у них склалися добрі взаємовідносини, вони часто зустрічалися, разом відзначали свята, вітали один одного з днем народження, планували спільний відпочинок. В липні 2016 року чоловік повідомив її, що у нього є однокімнатна квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] . Ця квартира була придбана для нього його рідною сестрою за його кошти, але оформлена юридично тимчасово на його рідну сестру, відповідачку [PERSON] , виходячи з чого вони могли розпоряджатися та вільно користуватися цією квартирою на власний розсуд. Заперечень щодо розпорядження квартирою у відповідачки не було, вона передала їм ключі від вхідних дверей в квартиру, оскільки вона знала, що квартира придбана за кошти брата, які знаходилися у неї на тимчасовому зберіганні, для брата, тому фактично є його власністю. Позивачі у позові зазначають, що на початку серпня 2016 року вони разом поїхали до м.Одеси, оглянули квартиру, замовили нові вхідні двері та вирішили зробити в квартирі ремонт, купити меблі, предмети інтер`єру, посуд, інші необхідні для побуту речі, оскільки квартира була порожня та зовсім не придатна для проживання. В період із серпня 2016 року по травень 2018 року під час проживання однією сім`єю ними за їх спільні кошти було придбано та завезено в квартиру [ADDRESS] , наступне майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності: 1) двері зовнішні вхідні «Стандарт 100» із установкою вартістю 6900 грн., 2) холодильник «Snaige» вартістю 4695 грн., 3) вбудовану поверхню (газову варочну панель) «Best chef» вартістю 4673 грн., 4) пральну машину «Electerolux» вартістю 6842 грн., 5) телевізор «Samsung» (плазма) вартістю 12 867 грн., 6) диван кутовий коричневого кольору із білою строчкою вартістю 17 670 грн., 7) стіл обідній, коричневий, «Ікеа», вартістю 2 463 грн., 8) два крісла-стільці горіх/беж по ціні 1 956 грн., вартістю двох одиниць 3 812 грн., 9) шафу-купе вбудовану з дзеркальними дверями вартістю 9 100 грн., 10) праску «Tefal» бірюзового кольору вартістю 995 грн., 11) прасувальну дошку в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком вартістю 907 грн., загальною вартістю 70 924 грн. Окрім того, за їх спільні кошти вони зробили в квартирі косметичний ремонт, перефарбувавши стіни та стелю в кімнатах, дрібний ремонт електричного освітлення, після заміни вхідних дверей наклеїли та пофарбували шпалери в передпокої. Як зазначили позивачі у позовній заяві, після закінчення ремонту вони на протязі трьох з половиною років постійно користувалися квартирою - приїздили в квартиру на відпочинок у вихідні дні та у відпустку, між їх приїздами дозволяли відповідачці також періодично приїздити в квартиру на відпочинок, для цього вони передали їй один комплект ключів від квартири. З початку 2019 року взаємовідносини між [PERSON] та його рідною сестрою, відповідачкою, погіршилися у зв`язку з тим, що [PERSON] в лютому 2019 року повідомив сестру, що він має намір працевлаштуватися в м.Одесі та запропонував їй переоформити право власності на квартиру на його ім`я, як це було домовлено між ними до придбання квартири, та що відповідачка була зобов`язана і обіцяла зробити, але вона його прохання проігнорувала, на порушення існуючої домовленості свого зобов`язання не виконала та почала уникати спілкування з ними. 24 серпня 2020 року [PERSON] з [PERSON] , як і кожен рік, приїхали до Одеси на відпочинок, але зайти в квартиру [ADDRESS] не змогли, оскільки, один із замків вхідних дверей без їх відома був замінений відповідачкою. Від молодої сім`ї, яка знаходилася в квартирі, їм стало відомо, що відповідачка здає квартиру разом із належними їм меблями, побутовою технікою та іншими їх речами в найм відпочиваючим та передала зазначену квартиру під охорону агентству «Карабінер». В результаті таких дій відповідачки вони не змогли попасти в квартиру, де знаходитеся придбане ними на їх кошти майно, тому були позбавлені можливості користуватися належними їм речами. Вони зараз же спробували по телефону зв`язатися з відповідачкою, але вона не відповідала на їх дзвінки, тому [PERSON] спочатку звернулася за консультацією до своєї знайомої юриста [PERSON], яка в цей час відпочивала в Одесі, а потім, за її порадою, вони вимушені були звернутися у районний відділ поліції за допомогою. Спочатку [PERSON] вела переговори із представником відповідачки, домовлялися за його пропозицією про сплату компенсації вартості майна згідно наданого ним проекту розписки, на яку вони погодилися, лише надали більш детальний проект розписки, але відповідачка відмовилась виконати свою ж пропозицію. Того ж дня, 24 серпня 2020 року, ними були подані заяви до Приморського ВП в місті Одеса ГУНП України в Одеській області, в яких вони просили прийняти міри до відповідачки [PERSON] щодо незаконного утримання нею їх спільного майна та вчинення перешкод в праві користування належним їм на праві власності майном, оскільки її дії є неправомірними. Вищезазначені заяви були передані на розгляд інспектору поліції Приморського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області капітану поліції [PERSON], який також неодноразово намагався зв`язатися з відповідачкою та з`ясувати всі обставини в досудовому порядку, але відповідачка не вийшла на контакт навіть зі співробітником правоохоронних органів, про що капітан поліції [PERSON] зазначив в Довідці «Про результати розгляду матеріалів за повідомленням оператора 102 (ЖЕО № 40714; 40720; 40762; 40767; 40750 від 24.08.2020р.)». Вони вважають, що, незаконно утримуючи майно, яке належить їх сім`ї на праві власності, відповідачка порушила їх конституційні права, навмисно позбавила їх права володіти, користування та розпорядження належним їм майном та безпідставно привласнила майно вартістю 70 924 грн. 00 коп., яке є їх спільною сумісною власністю. Посилаючись на вищевикладене, позивачі у позові просили: 1. Визнати їх, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , спільною сумісною власністю наступне майно загальною вартістю 70 924 грн.: 1) двері зовнішні вхідні «Стандарт 100» із установкою вартістю 6 900 грн., 2) холодильник «Snaige» вартістю 4695 грн., 3) вбудовану поверхню (газову варочну панель) «Best chef» вартістю 4673 грн., 4) пральну машину «Electerolux» вартістю 6842 грн., 5) телевізор «Samsung» (плазма)вартістю 12 867 грн., 6) диван кутовий коричневого кольору із білою строчкою вартістю 17 670 грн., 7) стіл обідній, коричневий, «Ікеа», вартістю 2 463 грн., 8) два крісла-стільці горіх/беж по ціні 1 956 грн., вартістю двох одиниць 3 812 грн., 9) шафу-купе вбудовану з дзеркальними дверями вартістю 9 100 грн., 10) праску «Tefal» бірюзового кольору вартістю 995 грн., 11) прасувальну дошку в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком вартістю 907 грн.; 2. Витребувати від [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на їх, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , користь належне їм на праві спільної сумісної власності наступне майно, загальною вартістю 70 924 грн.: 1) двері зовнішні вхідні «Стандарт 100» із установкою вартістю 6 900 грн., 2) холодильник «Snaige» вартістю 4695 грн., 3) вбудовану поверхню (газову варочну панель) «Best chef» вартістю 4673 грн., 4) пральну машину «Electerolux» вартістю 6842 грн., 5) телевізор «Samsung» (плазма)вартістю 12 867 грн., 6) диван кутовий коричневого кольору із білою строчкою вартістю 17 670 грн., 7) стіл обідній, коричневий, «Ікеа», вартістю 2 463 грн., 8) два крісла-стільці горіх/беж по ціні 1 956 грн., вартістю двох одиниць 3 812 грн., 9) шафу-купе вбудовану з дзеркальними дверями вартістю 9 100 грн., 10) праску «Tefal» бірюзового кольору вартістю 995 грн., 11) прасувальну дошку в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком вартістю 907 грн., зобов`язавши [PERSON] передати їм, [PERSON] та [PERSON] належне їм на праві спільної сумісної власності вищевказане майно, загальною вартістю 70 924 грн. У разі неможливості повернути їм майно в натурі, просили стягнути з [PERSON] на їх, [PERSON] та [PERSON] користь вартість майна в сумі 70 924 гривні 00 коп.; стягнути з [PERSON] на їх, [PERSON] та [PERSON] користь судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою суду від 23.10.2020 року вказана позовна заява була залишена без руху з наданням позивачам строку для усунення її недоліків. 13.11.2020 року до суду від позивачів надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 01.12.2020 року відкрито провадження у справі, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 21.12.2020 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ільєнко Р.П. надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову та посилався на те, що перший основний факт, який повинен бути доведений позивачами, це саме факт знаходження майна позивачів у чужому незаконному володінні, і належних та допустимих доказів цього позивачі суду не надали. Вважав, що наданий позивачами на підтвердження їх вимог документ із назвою «Акт опису майна, яке знаходиться у квартирі», складений позивачем та особою з даними [PERSON] із вказаною датою складання 24.08.2020р, не є належним та допустимим доказом з огляду на те, що: особа, яка його складала не є посадовою особою будь-якого органу або установи, серед прав та повноважень якої є складання подібних актів; подібний документ може бути складений посадовою особою поліції (огляд місця події або інший огляд), працівниками виконавчої служби, податкової та інших державних служб, тому вказаний документ не є допустимим доказом відповідно до ст. 78 ЦПК України. Вказаний «акт» не містить ідентифікаційних даних щодо майна, яке у ньому вказано - кольору, розмірів, серійних номерів та інших ідентифікаційних ознак тощо (тобто дані з акту не є належними та достовірними доказами по справі в розумінні ст.ст. 77,79 ЦК України); зі змісту позову та заяв позивачів до поліції слідує, що 24.08.2020р. позивачі були позбавлені можливості потрапити у вказану квартиру, і, таким чином, ніяк не могли скласти вказаний «акт»; на акті відсутні підписи будь-кого, окрім позивача-1 та її юриста [PERSON] Відповідно, вказівка на те, що акт складений у присутності якихось працівників патрульної поліції, є неправдивою. Фотографії, долучені до вищевказаного акту, не містять даних ідентифікації щодо місця їх зроблення/фотографування, і, таким чином, не є належними та достовірними доказами по справі в розумінні ст.ст. 77,79 ЦК України. Також зазначає, що копія довідки від 13 (або 23).09.2020р., видана інспектором поліції Приморського ВП у в. Одеса ГУНП в Одеській області [PERSON], містить тільки дані, знову ж таки вказані у заяві позивача-1, однак не містить доказів того, що працівниками поліції були вчинені якісь дії, результатом яких було встановлення наявності майна позивачів у квартирі, таким чином вказана довідка не є належним та достовірним доказом по справі в розумінні ст.ст. 77,79 ЦК України, надання такої довідки не передбачено КПК України, відповідно, довідка не є допустимим доказом у розумінні ст. 78 ЦПК України. Товарні чеки, квитанції до прибуткових касових ордерів, накладні-вимоги та ін. документи щодо придбання позивачами товарів народного споживання є підтвердженням лише придбання позивачами цих товарів, однак ніяким чином не підтверджують доставлення цих товарів за адресою: [ADDRESS] , та знаходження цих товарів за вказаною адресою і, таким чином, не є належними та достовірними доказами по справі в розумінні ст.ст. 77,79 ЦК України; роздруківки з інтернет-сайтів щодо вартості деяких товарів не є підтвердженням їх придбання позивачами і тим більше не є підтвердженням їх знаходження у квартирі. Представник відповідача у Відзиві зазначає, що позовна заява містить факти, нічим не підтверджені та такі, що не мають відношення до цих вимог за цим позовом, однак ці факти позивачі намагаються встановити рішенням по цьому позову. Так, у позові вказано, що «квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана відповідачкою за кошти позивача-2 і на відповідачку оформлена тимчасово, знаходилась у відповідачки на тимчасовому зберіганні, тому фактично є власністю позивача-2». Ці відомості є особистою думкою позивачів та ніякими належними доказами не підтверджені, і сам факт їх наведення у позовній заяві свідчить про бажання позивачів побачити ці факти підтвердженими судовим рішенням, що, на його погляд, є неприпустимим, тому він заперечує щодо відображення у судовому рішенні за позовом вказаної позиції позивачів, особливо з зазначенням на те, що ці факти нібито встановлені. Відповідно до заяви представника відповідача ухвалою суду від 23.12.2020 року здійснено перехід від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 28.12.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від позивачів надійшла письмова Відповідь на відзив, в якій зазначено, зокрема, що відзив не містить реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачки [PERSON] , як фізичної особи та адресу її електронної пошти, не дивлячись на наявність адреси; до відзиву не додано довіреності або іншого документа, що підтверджує повноваження представника, відзив не містить як заперечень самої відповідачки на позов, так і заперечень щодо наведених позивачами обставин та правових підстав позову, з якими відповідачка не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, весь текст відзиву складається із особистої думки адвоката Ільєнко Р.П. щодо допустимості, неналежності та недостовірності письмових доказів, наданих ними на підтвердження своїх позовних вимоги, без належного обґрунтування викладених ним міркувань, навіть з посиланням на документи, які ними не надавались. Так, адвокат Ільєнко Р.П., аналізуючи «Акт опису майна, яке знаходиться в квартирі» від 24.08.2020 року, та складений, як він вказує, відповідачем-1, вважає зазначений акт недопустимим доказом, оскільки відповідач -1 не є посадовою особою будь-якого органу або установи, серед прав та повноважень якої є складання подібних актів. На думку адвоката, подібний документ може бути складений посадовою особою поліції (огляд місця події або інший огляд), працівниками виконавчої служби податкової та інших державних служб. Таке міркування адвоката Ільєнко Р. П. не може бути прийнято судом до уваги, оскільки відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; ніяких обмежень або заборон з приводу складання актів на підтвердження наявності у квартирі відповідачки певного майна, цивільно-процесуальне законодавство не містить, не посилається на наявність таких правових норм і адвокат. Більше того, нами не надавався як доказ «Акт опису майна, яке знаходиться в квартирі», який складений Відповідачем-1, тому залишається незрозумілим, який акт спростовується адвокатом. Окрім того, адвокат вважає дані акту щодо майна та дані фототаблиці неналежними та недостовірними доказами, оскільки вони не містять ідентифікаційних даних щодо майна, яке в них вказано, та дані про місце фотографування, проте такі твердження не відповідають дійсності, оскільки ідентифікаційні дані майна вказані в самому акті, у фототаблиці, яка додана до акту та в якій вказано, шо фотографування проводилось в квартирі [ADDRESS] , а також в товарних документах (чеках, квитанціях до прибуткових касових ордерів, накладних-вимогах про придбання спірного майна та інші), які додані до позову на підтвердження придбання ними цього майна. Надані ними товарні документи свідчать про придбання ними товарів, в більшості з них прямо вказано, за якою адресою товари доставлені. Так, вхідні двері не лише доставлені, але й встановлені в квартирі, холодильник та пральна машина доставлені за адресою квартири, вбудована шафа змонтована в квартирі. Оскільки думка відповідачки з приводу викладених в позові обставин, зокрема з приводу того, кому належить майно та чи знаходиться воно у квартирі, у відзиві не висловлена, то позивачами додатково надано акт-наряд № О-64260700 про гарантійний ремонт належної їй пральної машини «Electerolux» EWS1054SDU, який проводився 03.12.2016 року в квартирі [ADDRESS] за її, [PERSON] , викликом сервісної служби, на її прохання, в присутності та за участі відповідачки, так як вона у той час знаходилася у квартирі та в якому містяться підписи відповідачки [PERSON] . Також, позивачі у відповіді на відзив зазначають, що одним підтвердженням того, що після придбання квартири вони нею користувалися, тому зробили ремонт та завезли майно в квартиру, є дані про укладення [PERSON] договору на підключення за даною адресою Інтернету, яким вони користувалися майже чотири роки із 23.08.2016 року і до 2020 року, до створення відповідачкою їм перешкод у користуванні квартирою. Окрім того, під час переговорів [PERSON] із адвокатом Ільєнко Р.П., які він вів як представник відповідачки, про сплату нею компенсації вартості майна згідно складених сторонами розписок заперечень щодо належності їм спірного майна та його знаходження в квартирі від відповідачки не поступало. Не може бути прийнято до уваги і посилання адвоката на те, що вони не могли скласти акт та фототаблицю, оскільки із змісту позову та наданих заяв до поліції слідує, що вони не могли попасти в квартиру, а отже і не могли скласти акт, ці обставини викладені адвокатом неправильно. Як вказано в позові, 24 серпня 2020 року вони не змогли зайти в квартиру [ADDRESS] у зв`язку із заміною одного із замків вхідних дверей, також вони побачили відкрите вікно, зрозуміли що в квартирі хтось знаходиться, тоді позивач [PERSON] зателефонував відповідачці, щоб впевнитись, чи вона там знаходиться, але вона їм на дзвінок не відповіла, вони звернулись до знайомої юристки [PERSON] , яка порадила їм звернутись до поліції. У відділі поліції вони написали заяви та викликати патруль поліції для з`ясування хто знаходиться в квартирі, на їх прохання знайома їм юристка [PERSON] прибула на місце події у якості свідка. Прибувшим на виклик представникам патрульної поліції двері відкрила молода сім`я відпочиваючих, які пояснили, що їм на час відпустки здали квартиру разом із меблями, побутовою технікою та іншими речами. Вони в цей час залишалися на площадці біля відкритих вхідних дверей в квартиру і називали перелік майна, описуючи його ознаки, а жильці підтверджували, що воно дійсно знаходиться в квартирі. На підставі цього ними було складено акт опису майна, в якому вони вказали належне їм майно, яке знаходилось в квартирі, а квартиранти на їх прохання його фотографували, доки все це відбувалося, поліцейський патруль знаходився разом із ними на площадці біля відкритих вхідних дверей в квартиру, тому перелік майна та його фотографування фактично відбувалося в присутності патрульної поліції. Того ж дня, 24 серпня 2020 року, ними були подані заяви до Приморського ВП в місті Одеса ГУНП України в Одеській області, в яких вони просили прийняти міри до відповідачки [PERSON] щодо незаконного утримання неї їх спільного майна та вчинення перешкод в праві користування ним. Вищезазначені заяви були передані на розгляд інспектору вказаного відділу поліції [PERSON], який неодноразово намагався зв`язатися з відповідачкою та з`ясувати всі обставини в досудовому порядку, проте вона на контакт зі співробітником правоохоронних органів не вийшла. Вказують, що не відповідає змісту позову і вимога адвоката Ільєнко Р.П. щодо не включення до рішення суду обставин придбання квартири [ADDRESS] за належні [PERSON] кошти як абсолютно безпідставна, оскільки таких вимог вони не заявляли і в позові вони відсутні. 28.12.2020 року до суду позивачами надана заява про уточнення позовних вимог до [PERSON] , в якій позивачі посилалися на те, що на підставі «Акту опису майна, яке знаходиться у квартирі», доданої до акту фототаблиці та чеків, квитанцій до прибуткових касових ордерів, накладних-вимог про придбання спірного майна та інших товарних документів, ними уточнюються позовні вимоги шляхом більш детального викладення ідентифікаційних даних майна, яке вони просять витребувати у відповідачки, тому позивачі, з урахуванням зазначеного, позивачі уточнюють позовні вимоги та просять: 1) Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , наступне майно, загальною вартістю 70924 грн.: двері зовнішні вхідні правосторонні «Стандарт 100» з карточкою МДФ, покриті вологостійкою плівкою орнаментом, із замком фірми «КАЛЕ» з установкою, вартістю 6900,00 грн.; 2) холодильник «Snaige» R130, 1101АА, білого кольору маленького розміру типу «барний», з маленькою морозильною камерою вартістю 4695,00 грн.; 3) вбудовану поверхню (газову варочну панель) «Best chef» GH 61 CS BKG, чорного кольору, стеклокерамічна, 4-х комфорна, вартістю 4673,00 грн.; 4) пральну машину «ELECTROLUX» EWS модель 1054SDU, серійний номер 62700042, білого кольору, вартістю 6842,00 грн.; 5) телевізор «Samsung» (плазма) UE43MU6172, чорного кольору, вартістю 12 867,00 грн.; 6) диван кутовий, розкладний, з коробом для білизни, матеріал - штучна замша коричневого кольору з білими стібками, вартістю 17670 грн.; 7) стіл обідній, коричневий, вартістю 2463 грн.; 8) два крісла-стільці горіх/беж по ціні 1956 грн., вартість двох одиниць 3812 грн.; 9) шафу-купе вбудовану розсувну, двері дзеркальні з обрамленням з темно-коричневого профілю, вартістю 9100,00 грн.; 10) праску «Tefal» бірюзового кольору вартістю 995 грн.; 11) прасувальну дошку в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком, вартістю 907 грн. Також позивачі просили витребувати від [PERSON] на їх - [PERSON] та [PERSON] користь належне їм вищевказане майно, загальною вартістю 70 924 грн.; зобов`язавши [PERSON] передати їм - [PERSON] та [PERSON] належне їм на праві спільної сумісної власності вищевказане майно, загальною вартістю 70 924 грн.; у разі неможливості повернути їм майно в натурі, стягнути з [PERSON] на їх - [PERSON] та [PERSON] користь вартість майна в сумі 70 924 грн. та понесені по справі судові витрати. 25.01.2021 року від позивачів до суду надійшла заява про забезпечення позову, яка ухвалою від 27.01.2021 року відповідно до ч.10 ст. 153 ЦПК України була повернута позивачам в зв`язку з несплатою у повному обсязі судового збору. 07.06.2021 року за заявою позивача [PERSON] судом постановлено ухвалу про повернення їй судового збору. Ухвалою суду від 02.07.2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] з представником, та позивач [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримали та просили їх задовольнити. В подальшому позивач [PERSON] надав суду листа з проханням розглянути справу у його відсутності. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на необгрунтованість заявлених позовних вимог, вказуючи на те, що позивачами не надано доказів знаходження вказаного майна у відповідачки, вважав, що дана справа ініційована позивачами для створення доказової бази по іншій справі, де існує спір про вищевказану у позові квартиру. Вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У позовній заяві, з урахуванням її уточнення, позивачі просять визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно, загальною вартістю 70924 грн.: двері зовнішні вхідні правосторонні «Стандарт 100» з карточкою МДФ, покриті вологостійкою плівкою орнаментом, із замком фірми «КАЛЕ» з установкою, вартістю 6900,00 грн.; 2) холодильник «Snaige» R130, 1101АА, білого кольору маленького розміру типу «барний», з маленькою морозильною камерою вартістю 4695,00 грн.; 3) вбудовану поверхню (газову варочну панель) «Best chef» GH 61 CS BKG, чорного кольору, стеклокерамічна, 4-х комфорна, вартістю 4673,00 грн.; 4) пральну машину «ELECTROLUX» EWS модель 1054SDU, серійний номер 62700042, білого кольору, вартістю 6842,00 грн.; 5) телевізор «Samsung» (плазма) UE43MU6172, чорного кольору, вартістю 12 867,00 грн.; 6) диван кутовий, розкладний, з коробом для білизни, матеріал - штучна замша коричневого кольору з білими стібками, вартістю 17670 грн.; 7) стіл обідній, коричневий, вартістю 2463 грн.; 8) два крісла-стільці горіх/беж по ціні 1956 грн., вартість двох одиниць 3812 грн.; 9) шафу-купе вбудовану розсувну, двері дзеркальні з обрамленням з темно-коричневого профілю, вартістю 9100,00 грн.; 10) праску «Tefal» бірюзового кольору вартістю 995 грн.; 11) прасувальну дошку в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком, вартістю 907 грн. В обгрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони знаходилися в фактичних шлюбних відносинах з червня 2016 року до 14 вересня 2018 року, не перебуваючи в будь-якому іншому шлюбі. На протязі цього часу вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство мали спільний бюджет. 14.09.2018 року їх шлюб було зареєстровано у Новокодацькому районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області згідно актового запису № 401. В період із серпня 2016 року по травень 2018 року ними за їх спільні кошти було придбано вищевказане майно та, за твердженням позивачів, завезено в квартиру [ADDRESS] , тому це майно належить їм на праві спільної сумісної власності На підтвердження вказаних позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю позивачі [PERSON] та [PERSON] надали суду слідуючі копії документів: 1) «Спеціфікація № 16/18 витрина» із зазначенням дати замовлення 28.08.2016 року про замовлення дверей зовнішніх вхідних правосторонніх «Стандарт 100» з карточкою МДФ, які покриті вологостійкою плівкою орнаментом, із замком фірми «КАЛЕ» з установкою, вартістю 6900,00 грн., де замовников вказаний [PERSON] ; 2) копію накладної-вимоги № 115124341 від 15.08.2016 року про придбання холодильника «Snaige» R130, 1101АА, вартістю 4695,00 грн., де покупцем вказано [PERSON] ; 3) копія накладної-вимоги № 115164076 від 18.08.2016 року про придбання вбудованої поверхні «Best chef» GH 61 CS BKG, вартістю 4673,00 грн.ґ. де покупцем вказано [PERSON] ; 4) копію накладної-вимоги № 115164885 від 17.08.2016 року про придбання пральної машини «ELECTROLUX» EWS модель 1054SDU, серійний номер 62700042, вартістю 6842,00 грн., де покупцем зазначено [PERSON] ; 5) копію товарного чека від 24.05.2018 про придбання телевізору «Samsung» UE43MU6172, чорного кольору, вартістю 12 867,00 грн.; 9) копію Акта-специфікації від 23.10.2016 року про виготовлення шафи-купе вбудованої розсувної, двері дзеркальні з обрамленням з темно-коричневого профілю, де замовником вказано [PERSON] . На підтвердження придбання інших речей - дивану кутового, розкладного, з коробом для білизни, матеріал - штучна замша коричневого кольору з білими стібками; стола обіднього, коричневого; двох крісел - стільців горіх/беж; праски «Tefal» бірюзового кольору; прасувальної дошки в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком надано рекламні роздруківки з інтернет-мережі із зазначенням вартості подібних товарів, станом на час здійснення роздруківок, які позивачі у позові зазначили як дійсна вартість цих речей на час звернення до суду із даним позовом, вказуючи в судовому засіданні про те, що документи, якими підтверджується покупка ними цього майна, у них відсутні. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12.09.2018 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 14.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 401. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти того, що позивачами було спільно придбано за сумісні кошти вищевказане майно, тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України вказані обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню, тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню з визнанням спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступного майна: двері зовнішні вхідні правосторонні «Стандарт 100» з карточкою МДФ, покриті вологостійкою плівкою з орнаментом, із замком фірми «КАЛЕ» з установкою, вартістю 6900,00 грн.; холодильник «Snaige» R130, 1101АА, вартістю 4695,00 грн.; вбудовану поверхню (газову варочну панель) «Best chef» GH 61 CS BKG, вартістю 4673,00 грн.; пральну машину «ELECTROLUX» EWS1054SDU, вартістю 6842,00 грн.; телевізор «Samsung» UE43MU6172, вартістю 12 867,00 грн.; диван кутовий розкладний з коробом для білизни, матеріал - штучна замша коричневого кольору з білими стібками; стіл обідній коричневий; два крісла-стільці горіх/беж; шафу-купе вбудовану розсувну з дверями дзеркальними з обрамленням з темно-коричневого профілю, вартістю 5700,00 грн.; праску «Tefal» бірюзового кольору; прасувальну дошку в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком. Зважаючи на те, що позивачами не надано документального підтвердження дійсної вартості майна - дивану кутового розкладного з коробом для білизни, матеріал - штучна замша коричневого кольору з білими стібками; стола обіднього коричневого; двох крісел-стільців горіх/беж; праски «Tefal» бірюзового кольору; прасувальної дошки в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком, на що звернуто увагу представником відповідача, суд вважає необхідним визнати це майно спільною сумісною власністю позивачів без зазначення його вартості, як недоведеної. Задовольняючи позовні вимоги позивачів про визнання спільною сумісною власністю позивачів шафи-купе вбудованої розсувної з дверями дзеркальними з обрамленням з темно-коричневого профілю, вартістю 5700,00 грн., суд бере до уваги вартість цього товару, вказану у копії Акта-специфікації від 23.10.2016 року. Щодо позовних вимог позивачів про витребування від [PERSON] на їх користь належного їм майна, загальною вартістю 70 924 грн., а саме: 1) двері зовнішні вхідні «Стандарт 100» із установкою вартістю 6 900 грн., 2) холодильник «Snaige» вартістю 4695 грн., 3) вбудовану поверхню (газову варочну панель) «Best chef» вартістю 4673 грн., 4) пральну машину «Electerolux»вартістю 6842 грн., 5) телевізор «Samsung» (плазма)вартістю 12 867 грн., 6) диван кутовий коричневого кольору із білою строчкою вартістю 17 670 грн., 7) стіл обідній, коричневий, «Ікеа», вартістю 2 463 грн., 8) два крісла-стільці горіх/беж по ціні 1 956 грн., вартістю двох одиниць 3 812 грн., 9) шафу-купе вбудовану з дзеркальними дверями вартістю 9 100 грн., 10) праску «Tefal» бірюзового кольору вартістю 995 грн., 11) прасувальну дошку в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком вартістю 907 грн.; зобов`язавши [PERSON] передати їм належне їм на праві спільної сумісної власності вищевказане майно; у разі неможливості повернути їм майно в натурі, стягнути з [PERSON] на їх користь вартість майна в сумі 70 924 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ст. 318 ЦК України, суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 319 ЦК України (ч.1-3) передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. На вказане вказує також і ст. 41 Конституції України. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 ЦК України. В обгрунтування даних позовних вимог позивачі у позові з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.12.2020 року посилаються на те, що в 2016 році після початку спільного проживання [PERSON] познайомив [PERSON] зі своєю старшою сестрою [PERSON] , яка була його єдиною близькою родичкою та довіреною особою. На той час у них склалися добрі взаємовідносини, вони часто зустрічалися, разом відзначали свята, вітали один одного з днем народження, планували спільний відпочинок. В липні 2016 року [PERSON] повідомив її, що у нього є однокімнатна квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] , яка була придбана для нього його рідною сестрою за його кошти, але оформлена юридично тимчасово на [PERSON] , виходячи з чого вони могли розпоряджатися та вільно користуватися цією квартирою на власний розсуд. [PERSON] передала їм ключі від вхідних дверей в квартиру, на початку серпня 2016 року вони разом поїхали до м.Одеси, оглянули квартиру, замовили нові вхідні двері та придбали вищевказані в позові речі, меблі, предмети інтер`єру, посуд, інші необхідні для побуту речі, оскільки квартира була порожня та зовсім не придатна для проживання. Як зазначили позивачі у позовній заяві, після закінчення ремонту вони на протязі трьох з половиною років постійно користувалися квартирою - приїздили на відпочинок у вихідні дні та у відпустку, між їх приїздами дозволяли відповідачці також періодично приїздити в квартиру на відпочинок, для цього вони передали їй один комплект ключів від квартири. З початку 2019 року взаємовідносини між [PERSON] та його рідною сестрою, відповідачкою, погіршилися у зв`язку з тим, що [PERSON] в лютому 2019 року повідомив сестру, що він має намір працевлаштуватися в м.Одесі та запропонував їй переоформити право власності на квартиру на його ім`я, як це було домовлено між ними до придбання квартири, та що відповідачка була зобов`язана і обіцяла зробити, але вона його прохання проігнорувала, на порушення існуючої домовленості свого зобов`язання не виконала та почала уникати спілкування з ними. Позивачі вказують на те, що 24 серпня 2020 року вони приїхали до Одеси на відпочинок, але зайти в квартиру [ADDRESS] не змогли, оскільки, один із замків вхідних дверей без їх відома був замінений відповідачкою. Від молодої сім`ї, яка знаходилася в квартирі, їм стало відомо, що відповідачка здає квартиру разом із належними їм меблями, побутовою технікою та іншими їх речами в найм відпочиваючим та передала зазначену квартиру під охорону агентству «Карабінер». В результаті таких дій відповідачки вони не змогли попасти в квартиру, де знаходитеся придбане ними на їх кошти майно, тому були позбавлені можливості користуватися належними їм речами, тому 24 серпня 2020 року ними були подані заяви до Приморського ВП в місті Одеса ГУНП України в Одеській області, в яких вони просили прийняти міри до відповідачки [PERSON] щодо незаконного утримання нею їх спільного майна та вчинення перешкод в праві користування належним їм на праві власності майном, а також звернулися до суду із даним позовом про витребування речей та стягнення їх вартості. На підтвердження доводів позивачів в судовому засіданні надали пояснення свідки В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона бувала у квартирі своєї кращої подруги [PERSON] , яка розташована в м.Одесі, в липні 2017 року, серпні 2019 року, в січні 2020 року і бачила, що в квартирі є диван, шафа-купе, пральна машинка, холодильник, стіл, стільці, штори, посуд, коврики, пуфики. Зі слів [PERSON] їй відомо, що ці речі придбані нею сумісно з [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є знайомою позивачів і їй відомо, що вони мають квартиру в м. Одеса, в якій [PERSON] робила ремонт як дизайнер, вони з [PERSON] купували речі та меблі у цю квартиру. 24.08.2020 року вона прибула до м. Одеси для відпочинку. Пообіді їй зателефонувала [PERSON] та повідомила, що вони не можуть попасти до квартири, в якій завжди відпочивали, пізніше попросила приїхати. Вони викликали поліцію і виявилось, що в квартирі перебувають сімейне подружжя, які повідомили, що цю квартиру їм здає в оренду власник квартири. Нею з [PERSON] був складений акт про знаходження в цій квартирі майна, належного позивачам, цей акт складався зі слів тієї сімейної пари, які перебували в квартирі, жильці пофотографували майно, яке є в квартирі, при цьому вони з [PERSON] до квартири не заходили, зранку вони звернулися до поліції з відповідною заявою. В подальшому між позивачами, нею та представником відповідача тривали перемовини щодо можливої компенсації відповідачкою вартості вказаного майна, проте мирно вирішити це питання не вдалося. [PERSON] в судовому засіданні в якості свідка надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові та в судовому засіданні. Крім того, на підтвердження даних позовних вимог позивачами надано суду копію довідки інспектора поліції Приморського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області капітану поліції [PERSON] «Про результати розгляду матеріалів за повідомленням оператора 102 (ЖЕО № 40714; 40720; 40762; 40767; 40750 від 24.08.2020р.)». Також, позивачами як доказ вказаних тверджень було надано суду копію Акту опису майна, яке знаходиться у квартирі» від 24.08.2020 року, складений [PERSON] за участю [PERSON] . Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу квартири серія та номер 1357, виданого 15.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О.М., державна реєстрація проведена 20.07.2016 року за № 39547247, [PERSON] є власником однокімнатної квартири загальною площею 23,8 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог про витребування у відповідачки майна та зобов`язання його повернути власникам, та про стягнення з відповідачки на їх користь вартості вказаного майна, посилаючись на те, що позивачами не надано доказів знаходження вказаного майна у відповідачки, яка ним ніколи не володіла та не утримувала. Суд вважає, що позивачами не надано належних та допустимих доказів цим позовним вимогам, а саме доказів знаходження у відповідачки вказаного ними майна: двері зовнішні вхідні правосторонні «Стандарт 100» з карточкою МДФ, покриті вологостійкою плівкою орнаментом, із замком фірми «КАЛЕ» з установкою, вартістю 6900,00 грн.; 2) холодильник «Snaige» R130, 1101АА, білого кольору маленького розміру типу «барний», з маленькою морозильною камерою вартістю 4695,00 грн.; 3) вбудовану поверхню (газову варочну панель) «Best chef» GH 61 CS BKG, чорного кольору, стеклокерамічна, 4-х комфорна, вартістю 4673,00 грн.; 4) пральну машину «ELECTROLUX» EWS модель 1054SDU, серійний номер 62700042, білого кольору, вартістю 6842,00 грн.; 5) телевізор «Samsung» (плазма) UE43MU6172, чорного кольору, вартістю 12 867,00 грн.; 6) диван кутовий, розкладний, з коробом для білизни, матеріал - штучна замша коричневого кольору з білими стібками, вартістю 17670 грн.; 7) стіл обідній, коричневий, вартістю 2463 грн.; 8) два крісла-стільці горіх/беж по ціні 1956 грн., вартість двох одиниць 3812 грн.; 9) шафу-купе вбудовану розсувну, двері дзеркальні з обрамленням з темно-коричневого профілю, вартістю 9100,00 грн.; 10) праску «Tefal» бірюзового кольору вартістю 995 грн.; 11) прасувальну дошку в чохлі голубого кольору з квітковим малюнком, вартістю 907 грн., як не надано доказів передачі їй цього майна та доказів його безпідставного утримання, а також не надано доказів зазначеної у позові вартості цього майна. З копії довідки інспектора поліції Приморського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області капітану поліції [PERSON] «Про результати розгляду матеріалів за повідомленням оператора 102 (ЖЕО № 40714; 40720; 40762; 40767; 40750 від 24.08.2020р.)» вбачається фіксація звернення позивачки з заявою щодо неправомірних дій [PERSON] , проте з цієї довідки не вбачається, що перевіркою фактів, викладених у заяві, встановлено наявність вказаного майна у квартирі, де власником є [PERSON] . Наданий позивачами суду «Акт опису майна, яке знаходиться у квартирі» від 24.08.2020 року, складений [PERSON] за участю [PERSON] , також не є належним доказом наявності вказаного майна у квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки судом встановлено та поясненнями позивачів зі свідками підтверджено, що він складений безпосередньо за участю позивачки, в ньому не вказано ідентифікаційних ознак щодо майна, яке в ньому вказано (кольору, розмірів, серійних номерів), цей Акт складено позивачкою разом із [PERSON] зі слів сторонніх осіб, які за їх твердженням перебували в квартирі та за участю осіб, які зацікавлені у результаті розгляду даної справи, та без участі будь-якої незаінтересованої особи. З фотокарток, долучених до Акту не вбачається, що вони були здійснені саме у вказаній квартирі та на них зафіксоване спірне майно. Надані позивачами копії товарних чеків та накладних є підтвердженням придбання певних речей позивачами, як це вже встановлено судом, проте не є належними доказами того, що на час звернення позивачів до суду з позовом вказані речі перебувають у незаконному володінні відповідачки. В судовому засіданні свідок [PERSON] , зокрема, пояснила, що вона бувала у квартирі своєї кращої подруги [PERSON] , яка розташована в м.Одесі, і бачила, що в квартирі є диван, шафа-купе, пральна машинка, холодильник, стіл, стільці, штори, посуд, коврики, пуфики, які за словами [PERSON] вона купила сумісно з [PERSON] . Разом з цим із цих свідчень не вбачається, що вказані речі є саме тими речами, про які у позові зазначають позивачі, свідком не зазначені їх ідентифікуючи дані, найменування та модель, тощо. Із пояснень свідка [PERSON] вбачаються обставини складання нею сумісно з [PERSON] . Акту опису речей, яких вона в квартирі особисто не бачила на час їх складання, а Акт складався зі слід сторонніх осіб, які були в квартирі. Зважаючи на вказане, позовні вимоги позивачів, заявлені до відповідача про витребування майна, та зобов`язання передати майно, стягнення вартості майна, задоволенню не підлягають у повному обсязі як не доведені. Ухвалюючи вказане рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог, суд виходить із положень ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог, оскільки у виступах у дебатах представником позивача [PERSON] та позивачем [PERSON] у заяві про розгляд справи про його відсутність зазначено про вимоги до відповідача про визнання майна спільною сумісною вартістю, стягнення вартості майна в розмірі 70924 грн. та не зазначено про витребування майна з володіння відповідачки. При цьому суд бере до уваги те, що у передбаченому цивільно-процесуальним законодавством порядку, зокрема згідно ст. 49 ЦПК України, позивачами не здійснювалися дії, направлені на зменшення позовних вимог або часткової відмови від позову. Ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). В судовому засіданні представником [PERSON] заявлене клопотання про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial