Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати виконавчий напис № 22619 від 21 грудня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 11625,57 грн., таким, що не підлягає виконанню. Вважає вказаний виконавчий напис протиправним, вчиненим з порушенням вимог чинного законодавства і без підстав, за відсутності необхідних документів, визначених Законом, якими підтверджується безспірність заборгованості. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області було відкрито провадження від 20 серпня 2022 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відзиву на позов від відповідача не надходило, однак надана заява про визнання позову в частині визнання недійсним виконавчо7оьнапису нотаріуса, в частині витрат на правову допомогу відповідач вважав вказану суму у розмірі 5000 грн. завищеною та вважав достатньою сумою, яка підлягає відшкодуванню в цій частині - 1907 грн. Третя особа по даній справі - Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегінального управління юстиції (м. Дніпро), письмові пояснення не надали, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна про розгляд справи повідомлялась належним чином, письмові пояснення не надала. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи і надані в ній докази на обґрунтування та спростування вимог, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №22619, з пропозицією про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», на підставі Договору факторингу № РВ-2021-6/10 від 26 жовтня 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № SAMDN51000131412006 від 31 грудня 2013 року, укладеного між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] . Даним виконавчим написом запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» і стягнути з [PERSON] за період з 5.10.2021 року по 21.12.2021 року включно, суму у розмірі: 5959,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5616,07 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 50,00 грн. - плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 11625,57 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просить суд визнати його таким, що не підлягає виконанню. на підтвердження своєї позиції вона посилається на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Так в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-887цс17 від 05.07.2017 р. зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків 'часників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або перебування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно снувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання нього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень (п.2.3 глави 16 Порядку зчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Існуюча на теперішній час судова практика зводиться до того, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. В п.п. 3.2,3.5 п.3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 11 червня 2021 року у нотаріуса взагалі були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 21 грудня 2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Суду не надано доказів з яких можливо було б встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису, оскільки якщо боржник не був належним чином повідомлений про таку вимогу, це є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 13.10.2021 року по справі № 554/6777/17. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Окрім того, судом встановлено, що позивачем [PERSON] була допущена прострочка виконання зобов`язань за кредитним договором від 21 червня 2012 року, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» у липні 2015 року звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2012 року і в позові зазначав про те, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.06.2012 року [PERSON] 21.06.2012 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 31.12.2013 року [PERSON] було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» відповідно до тарифів якої [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту па платіжку картку «Gold», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, 31 грудня 2013 року відбулося переоформлення кредитної картки за кредитним договором від 21 червня 2012 року зі зміною кредитного ліміту, що вказує на безпосередній взаємозв`язок між кредитним договором від 21 червня 2012 року та переоформленням його умов 31 грудня 2013 року, оскільки ці дві події взаємопов`язані одним кредитним договором, який був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 червня 2012 року. В подальшому Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення у справі № 208/5009/15, яким позов був задоволений та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2012 року у розмірі 13817 гри., яка складається з наступного: 5959,50 грн. - заборгованість за кредитом; 5705,74 гри. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1018,13 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина); 634,17 грн. - штраф (процентна складова). Після ухвалення рішення банк звернувся до виконавчої служби з виконавчим листом № 208/5009/15, виданим 17.05.2016 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, внаслідок чого було відкрито виконавче провадження постановою Заводського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області від 14.03.2017 року та примусово стягнуто з заробітної плати [PERSON] суми боргу за кредитним договором від 21.06.2012 року. У зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого листа №208/5009/15, виданого 17.05.2016 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, - постановою Заводського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області від 18.07.2018 року виконавче провадження було закінчене. Таким чином, на момент укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» Договору факторингу №РВ-2021-6/10 від 26 жовтня 2021 року, яким відступлено право вимоги за Кредитним договором № SAMDN51000131412006 від 31 грудня 2013 року, укладеного між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] , у позивачки [PERSON] не було жодної заборгованості за будь-яким договором з ПАТ КБ «Приватбанк», позивач не мала жодних фінансових зобов`язань ані перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» ані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 992.40 грн., які позивачка понесла при подачі до суду позовної заяви. В частині стягнення на користь позивачки з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на її користь 3000 грн., вважаючи що такий розмір витрат буде відповідати характеру як правовідносин так і співмірним виконаній адвокатом роботі по даній справі. Вказане ґрунтується також на правовому висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/7748/18, в якому зазначено, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Outcome: approved