Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

31.10.2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь - 2000 (дві тисячі) доларів США заборгованості за договором позики (розписки) від 24.07.2008 року, а також судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що жодного договору позики відповідач [PERSON] з позивачем [PERSON] не укладала, підпис, який є у розписці від 24.07.2008 року, їй не належить і є підробленим. Просив суд у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 24.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики, на підтвердження якого 24.07.2008 року [PERSON] було видано [PERSON] боргову розписку, в якій нею було зазначено, що вона, [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі дві тисячі доларів США, що еквівалентно 9700 гривень (дев`ять тисяч сімсот гривень).» Таким чином, вказана розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] та містить істотні умови укладеного між сторонами договору позики, а саме підтверджує факт отримання [PERSON] вказаної суми, містить зобов`язання повернути ці грошові кошти, та містить дату отримання коштів - 24.07.2008 року. Суд констатує, що згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умови договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.2 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Отже, у позивача [PERSON] є право, передбачене ст.1049 ЦК України пред`явити [PERSON] вимогу про повернення протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги позики за розпискою від 24.07.2008 року, а саме грошових коштів у сумі дві тисячі доларів США. Позивач скористався своїм правом та направив відповідачу у письмовій формі вимогу про повернення позики, цінним листом з описом вкладення, яку відповідач отримала 22.07.2018 року. В даній вимозі [PERSON] вказав як адресу для листування, банківські реквізити для здійснення переказу на його особистий рахунок з метою добровільного повернення суми позики, та номер свого засобу зв`язку. Однак, [PERSON] не скористалася цією можливістю, суму позики в добровільному порядку не повернула. Крім того, заперечуючи факт укладення з позивачем [PERSON] шляхом написання розписки договору позики, відповідач [PERSON] просила суд призначити судову почеркознавчу експертизу для встановлення чи підпис в розписці від 24.07.2008 року про отримання нею коштів належить їй чи іншій особі. Ухвалою суду від 04.10.2021 року така експертиза була призначена, а матеріали справи скеровані експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України для її проведення. Однак, 02.02.2022 року вказані матеріали справи були повернені експертною установою з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи в зв"язку з ненаданням [PERSON] вільних та експериментальних зразків її підпису, а також неоплатою вартості експертизи. Дані обставини, на думку суду, свідчать про те, що відповідач [PERSON] , заявляючи клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, не була зацікавлена в її проведенні, а лише таким чином намагалася затягнути розгляд даної цивільної справи. Судом також перевірено, що у борговій розписці від 24.07.2008 року зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався. Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 2000 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому укладення і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Таким чином, в судовому засіданні достовірно з'ясовано, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо повернення боргу позивачу, уникає зустрічей з позивачем. Відповідачем - [PERSON] не спростовано отримання коштів у позивача згідно розписки, оригінал якої долучений до матеріалів справи. Тому суд, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] . Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача слід стягнути 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору. На підставі наведеного, ст.ст.202, 205, 509, 526, 610, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved