Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

18.10.2021 позивач звернувся до суду із даним позовом у якому просить: 1) визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № GCVPGA00000044, що укладений 20 червня 2007 року між ним та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»; 2) визнати сплаченою в повному обсязі заборгованість за кредитним договором № GCVPGA00000044, що укладений 20 червня 2007 року між ним та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк». В обгрунтування позову зазначив, що 20 червня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № GCVPGA00000044, згідно якого отримав кредит у вигляді поновлювальної лінії у розмірі 250 000 доларів США на споживчі цілі, а також 18 750 доларів США на сплату страхових платежів по Договору (п.7.1.Договору). Кредит надавався строком до 16 травня 2012 року із щомісячною сплатою відсотків, комісії за обслуговування кредиту та щомісячного платежу достатнього для погашення за наявної заборгованості за кредитним договором, а також інших платежів. Відповідно до положень додаткового договору № 2 від 17 травня 2013 року до вище вказаного кредитного договору серед іншого внесено зміни і щодо строків повернення кредиту - шляхом перенесення граничного терміну повернення кредиту до 16 травня 2017 року. Позивач вказує, що у зв`язку з значною девальвацією гривні в 2014 році у нього виникла заборгованість за даним кредитним договором. У лютому 2015 року банк звернувся з позовною заявою до Радехівського районного суду з позовом в якому просив суд стягнути з нього (достроково), тобто до закінчення дії кредитного договору усю заборгованість по цьому кредиту. На момент звернення загальна сума становила 51\~459,00 доларів США, що станом на 03.02.2015 року становило 835\~694,15 гривень. Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року справа №451/272/15-ц позов задоволено в повному об`ємі та стягнуто з нього на ко\-ристь Банку усю заборгованість за кредитним договором в сумі 835 694 грн. 15 коп. та судовий збір в сумі 3654 грн. 60 коп. На виконання рішення суду, що набрало законної сили судом видано виконавчий лист, який був пред`явлений за заявою Банку до виконання у орган державної виконавчої служби. 15 травня 2015 року державним виконавцем Довбуш М.В. відкрито виконавче провадження по виконанню згаданого виконавчого листа. 18 червня 2015 року цим же державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав сплати боржником всієї суми заборгованості за судовим рішенням. Також зазначає, що 14 вересня 2021 року він звертався до Відповідача по справі з проханням надати відмітку про повне погашення ним отриманого 20.06.2007 року кредиту та відповідно, припинити кредитний договір у зв`язку з його виконанням, проведеним належним чином. Розглянувши його звернення АТ КБ «ПРИВАТ\-БАНК» повідомив, що задовольнити таку вимогу не може, оскільки за згаданим договором існує прострочена заборгованість, яку йому запропоновано погасити. На його погляд такі дії банку є на законними і звернення до суду зумовлене необхідністю захисту його інтересів. Відтак просить задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати. Ухвалою від 21.10.2021 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 11.03.2022 р. підготовче провадження закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 18.04.2022 р., яке в подальшому, було відкладено на 27.05.2022 р.. 27.05.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 05.07.2022 р., яку в подальшому було продовжено до 05.09.2022 р. Сторони скористались своїми правами визначеними ст. ст. 178-179 ЦПК України, зокрема: 06.12.2021 р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву; 17.12.2021 р. позивач подав відповідь на відзив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 20.06.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № CGVPGA00000044 (а.с. 5-10) та Додатковий договір № 2 від 17 травня 2013 року із зміною п. 7.1 Договору (а.с.11). Відповідно до укладеного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 250000 доларів США терміном до 16.05.2012 року. Відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленими кредитним договором. Правовідносини, що виникли між сторонами носять зобов`язальний характер. Однак [PERSON] належним чином не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. 11 березня 2015 року Радехівським районним судом Львівської області ухвалено рішення, яким позов задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на ко\-ристь Банку усю заборгованість за кредитним договором в сумі 835 694 грн. 15 коп. та судовий збір в сумі 3654 грн. 60 коп. Як вбачається із змісту рішення Радехівського районного\~суду Львівської\~області від 11.03.2015 заборгованість відповідача за кредитним договором № CGVPGA00000044 станом на 03 лютого 2015 року становить 51459 доларів США, в т.ч. 43494,27 доларів США заборгованість за кредитом; 3977,57 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 846,72 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 675,35 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 15,39 доларів США штраф (фіксована частина); 2449,70 доларів США штраф (процентна складова), що в гривневому еквівалентів відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.02.2015 року становить 835694,15 грн. Заборгованість за кредитним договором зафіксована станом на 03 лютого 2015 року. Зазначені обставини сторонами не оскаржувалися, рішення суду набрало законної сили 23.03.2015, в матеріалах справи наявна відповідна копія рішення, що підтверджує зазначені обставини (а.с. 39-41). 15 травня 2015 року державним виконавцем Довбуш М.В. ВДВС Радехівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 47552489 на підставі виконавчого листа № 451/272/15-ц виданого 03.04.2015 Радехівським районним судом про стягнення з [PERSON] на ко\-ристь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 835 694 грн. 15 коп. (а.с. 25). 18 червня 2015 року цим же державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення), що підтверджується довідкою ВП-спецрозділ (а.с. 44-45). Також встановлено, що 18 січня 2016 року Радехівським районним судом Львівської області ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено (а.с. 15-18). Із змісту рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18.01.2016 вбачається, що у вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» зверталося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договорі №GCVPGA00000044 від 20.06.2007 року, однак у позові було відмовлено, так як із ухваленням Радехівським районним судом Львівської області рішення від 11.03.2015 року про задоволення вимог кредитора по цьому ж договору, припинилися правовідносини сторін, що ґрунтувалися на кредитному договорі. Дане рішення суду ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.05.2016 залишено без змін (а.с. 19-23). 20 квітня 2017 року рішенням Червоноградського міського суду Львівської області у позові [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим відмовлено. Також із змісту рішенняЧервоноградського міського суду Львівської області від 20 квітня 2017 року вбачається, що припинення правовідносин за кредитним договором не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов`язання, що виникло у період з 03.02.2015 року по 12.06.2015 року (дати фактичного виконання рішення суду), яким правовідносини за кредитним договором припинено. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України). Як встановлено вище, позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, тому рішенням Радехівським районним судом Львівської області від 11.03.2015 р. у справі № 451/272/15-ц, позов задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на ко\-ристь Банку усю заборгованість за кредитним договором станом на 03.02.2015 р. в сумі 835 694 грн. 15 коп. Кредитор сам визначив заборгованість за кредитним договором, погодився із рішенням суду, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, та не оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилався на те, що він повністю виконав рішення суду та погасив заборгованість за кредитним договором. Вказував, що до звернення до суду з цим позовом, позичальник направив 14.09.2021 кредитору заяву, в якій просив: визнати заборгованість сплаченою у повному обсязі; припинити кредитний договір у зв`язку з його виконанням, проведеним належним чином; скасувати чинність обтяження на нерухоме майно. Зазначав, що розглянувши його звернення АТ КБ «ПРИВАТ\-БАНК» повідомив, що задовольнити таку вимогу не може, оскільки за згаданим договором існує прострочена заборгованість, яку позивачу запропоновано погасити. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, і є датою, коли зобов`язання позичальника перед банком за кредитним договором припинилося. Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Враховуючи викладене, помилковими є посилання представника відповідача про не припинення кредитного зобов`язання, оскільки у позивача залишились невиконані зобов`язання за період 03.02.2015 по 12.06.2015, у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про стягнення заборгованості. У позичальника не виникає будь-яких інших зобов`язань за кредитним договором, при цьому кредитор має право порушувати питання про стягнення з [PERSON] коштів на підставі статті 625 ЦК України за період невиконання рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року у справі № 451/272/15-ц. Однак таке право кредитора виникає в силу Закону, а не договору. Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 569/613/19 (провадження № 61-18981св19), від 26 лютого 2020 року у справі № 569/23247/18 (провадження № 61-14784св19), від 15 квітня 2021 року у справі № 570/648/19 (провадження № 61-7308св20). Також ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.05.2016, якою залишено рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18.01.2016 без змін встановлено, що відповідно із ухваленням Радехівським районним судом Львівської області рішення від 11.03.2015 року про задоволення вимог кредитора та стягнення всієї суми заборгованості по кредитному договору, в тому числі достроково стягнутого тіла кредиту обрахованої станом на 03.02.2015 року (а.с.40-42), припинилися правовідносини сторін, що ґрунтувалися на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків тощо. Разом з тим, із врахуванням дати прийняття рішення\~\~ про стягнення заборгованості, періоду її нарахування - станом на 03.02.2015 року та моменту фактичної сплати заборгованості 12.06.2015 року, що підтверджується квитанціями про внесення платежів на виконання судового рішення та постановою про закінчення виконавчого провадження від 18.06.2015 року (а.с.44), пройшов певний період часу, а тому наведене тягне відповідальність, встановлену законом, в тому числі ст.. 625 ЦК України, однак вимог про стягнення коштів на підставі наведеної норми закону, банк не заявляв, розрахунок боргу станом на 28.08.2015 року банком зроблено з посиланням на інші правові норми, що обґрунтовано визнано судом першої інстанції безпідставним. Відтак, судами встановлено, що за період з 02 лютого 2015 року по 12 червня 2015 року Банк має право лише на стягнення з [PERSON] сум, передбачених ст.625 ЦК України, а тому відповідальність за порушення грошового зобов`язання, виникає не з кредитного договору, а передбачена законом. Крім того,\~суд не\~бере до\~уваги твердження\~представника відповідача,\~що рішеннямЧервоноградського міського суду Львівської області від 20 квітня 2017 року встановлено наявність зобов`язання, що виникло у період з 03.02.2015 року по 12.06.2015 року (дати фактичного виконання рішення суду), яким правовідносини за кредитним договором припинено. При цьому, доказів реалізації свого права на стягнення будь-яких інших платежів, пов`язаних із затримкою виконання судового рішення, кредитор не надав, як і доказів наявності самої заборгованості. З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 1816,00 грн. підлягає стягненню з відповідача у користь позивача.

Outcome: approved