Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

30.03.2020 р. позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який був уточнений в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2001 р., мають двох дітей - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2018 р. позивач, разом з дітьми, виїхала до м.Запоріжжя. Після припинення спільного проживання відповідач не заперечував щоб донька проживала разом з нею, і змінив свою позицію після пред`явлення позову про стягнення аліментів. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 14.11.2019 р. шлюб між сторонами було розірвано. Судовим наказом Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.11.2019 р. з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Діти, як [PERSON] , так і [PERSON] , часто хворіють, що потребує додаткових витрат. З листопада 2018 р. по квітень 2021 р. позивач понесла додаткові витрати на обстеження та лікування дітей в сумі 8352,97 грн. За позовом [PERSON] просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з нею та стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину понесених додаткових витрат в сумі 4176,80 грн. Ухвалою від 08.04.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.04.2021 р. 29.04.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 26.05.2021 р. через перебування судді у нарадчій кімнаті. 26.05.2021 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 17.08.2021 р. 17.08.2021 р. розгляд справи відкладено на 20.09.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 20.09.2021 р. розгляд справи відкладено на 11.11.2021 р. на підставі п.4 п.2 ст.223 ЦПК України для отримання висновку органу опіки та піклування. 11.11.2021 р. розгляд справи відкладено на 16.12.2021 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 16.12.2021 р. розгляд справи відкладено на 22.03.2022 р. через перебування судді в нарадчій кімнаті. 22.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 16.05.2022 р. на підставі наказу № 5 від 01.03.2022 р. 16.05.2022 р. розгляд справи відкладено на 23.06.2022 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 23.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 08.09.2022 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не запеерчує. Представник третьої особи направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення по справі просить ухвалити на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням інтересів дитини та висновку органу опіки та піклування. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов, в процесі розгляду справи, не подавав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу 08.09.2022 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача та представника третьої особи, суд вважає, що позов обґрунтований, законний і підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9), яка після розірвання 14.11.2019 р. шлюбу між сторонами проживає разом з матір`ю (а.с.10). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.37, 12, 173). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.60), фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.173). З наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що [PERSON] має постійне місце проживання (а.с.12, 175), працює (а.с.14), за місцем проживання та роботи характеризується позитивно (а.с.13, 14). Відповідно акту обстеження умов проживання від 04.08.2021 року, за адресою [ADDRESS] (а.с.151), матір`ю були створені належні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку дітей. Відповідно до ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування(а.с.172-174), який в силу положень ст.76 ЦПК України, є також доказом у справі, на засіданні комісії було розглянуто матеріали та заслухано матір [PERSON] 08.06.2022 р. спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР було проведено обстеження умов проживання у матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де для проживання, навчання, виховання, відпочинку та розвитку дітей створені належні умови. Згідно довідок від 27.04.2022 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2021 р. квартира [ADDRESS] належить повнолітній доньці [PERSON] - [PERSON] , яка у заяві від 25.01.2022 р. зазначала, що не заперечує проти проживання матері та молодшої сестри без реєстрації у придбаній нею квартирі. Згідно довідки «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 12.03.2020 р. малолітня [PERSON] перебуває під наглядом з листопада 2018 р., часто хворіє на вірусні інфекції, мати здійснює догляд за [PERSON] і виконує рекомендації у повному обсязі. Згідно характеристики на ученицю ЗНВК № 63, [PERSON] навчається у освітному закладі з першого класу, з боку рідних відчувається підтримка та допомога в життєвих ситуаціях, мати регулярно відвідує батьківські збори. За запитом відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей 22.12.2021 р. службою у справах дітей виконавчого комітету Бериславської міської ради було обстежено умови проживання [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] та складено відповідний акт обстеження у якому зазначено, що [PERSON] проживає один у двоповерховому будинку, де зроблено сучасний ремонт. У присутності головного спеціаліста служби була з`ясована думка батька щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] та відповідач письмово повідомив, що заперечує проти проживання своєї доньки разом з матір`ю через нездатність повноцінно виховувати дитину. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування дійшов висновку, що доцільно визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наданих сторонами доказів свідчить, що сторони мають постійне місце проживання, за місцем роботи та мешкання позивач характеризується позитивно. З огляду на викладене, беручи до уваги вік, інтереси дитини, необхідності забезпечення її розвитку у спокійному та стійкому середовищі, необхідності вирішення соціальних питань, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із матір`ю. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утримання дітей суд виходив з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.8) та [PERSON] , [INFO] (а.с.9), які проживають разом з матір`ю. Судовим наказом Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.11.2019 р. з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування. Право одного із батьків, з яким проживає дитина, на стягнення додаткових витрат є відмінним від права на стягнення аліментів - коштів на утримання дитини. Лише за наявності особливих обставин, визначених законом, крім звичайних витрат на утримання дитини, виникає потреба у додаткових витратах. Аналізуючи положення ст.185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність потреби у таких витратах має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. В обґрунтування позову в цій частині, позивачем надано медичні документи (а.с.27-36, 115-116, 118-120, 127-132) та докази витрат на проходження обстеження дітьми та придбання медичних препаратів (а.с.20-26, 117, 120-121) за період з листопада 2018 р. по квітень 2021 р. на загальну суму 8352,97 грн. Виходячи із принципу рівності обов`язку батьків по утриманню дітей, суд стягує з відповідача на користь позивача Ѕ частину цих витрат, що становить 4176,49 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved