Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Посилається на те, що сторони зареєстрували шлюб 09.09.2010 року і від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . 31.03.2020 року рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 27.03.2021 року сторони повторно уклали шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за актовим записом №185. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони є людьми різних поглядів на життя. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час спільне проживання та ведення господарства припинено. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і немає підстав для її збереження. Сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання дітей. Просить суд шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за актовим записом №185 - розірвати, дочку [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля батька [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля матері [PERSON] , [INFO] . В судове засідання [PERSON] не з`явилася. Подала до суду заяву від 25.08.2022 року, яка завірена приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І., про розгляд справи просить провести без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву від 25.08.2022 року, яка завірена приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І., про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Розгляд справи просить провести без його участі. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247\~ ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.03.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 09.09.2010 року у відділ реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №173 розірвано./а.с.10-11/ Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] /а.с.6/. 27.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] повторно укладено шлюб, про що\~ Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис за №185 /а.с.4/. За період перебування у даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] /а.с.5/. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони є людьми різних поглядів на життя, між ними відсутня повага та взаємопорозуміння. Сім`я розпалася та існує лише формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 р. у справі № 200/952/18. Враховуючи наведене, оскільки сторони дійшли згоди щодо місця проживання дітей, суд приходить до висновку, що доньку [PERSON] , [INFO] слід залишити на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля батька [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] - залишити на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля матері [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті з державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved