Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.09.2021 розірвано. У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Усі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач зазначає, що піклується про сина, систематично приділяє увагу питанням його здоров`я, розвитку та виховання. Крім цього, за адресою спільного проживання позивача та сина сторін створені усі необхідні умови для життя та гармонійного розвитку дитини. Позивач зазначає, що необхідність звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини зумовлена тим, що сторони не можуть дійти згоди щодо офіційного місця проживання сина, внаслідок чого у них періодично виникають суперечки. За таких підстав позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 24.05.2022 позовна заява залишена без руху, позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 30.05.2022 представник позивача усунула недоліки позовної заяви. 17.06.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13.07.2022, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи та зобов`язано орган опіки і піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 13.07.2022 судове засідання відкладено на 03.08.2022 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи. 03.08.2022 усною ухвалою, постановленою у підготовчому засіданні та занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 13.09.2022. У судовому засіданні 13.09.2022 представник позивача адвокат Дячук С.І. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що після розлучення сторін їх спільна дитини проживає з позивачем. Відповідач не приймає жодної участі у житті сина, його вихованні і розвитку. Вказала, що між сторонами наявний спір щодо місця проживання дитини, оскільки мали місце обставини, коли відповідач зазначав, що хоче забрати дитину для проживання з ним. Зауважила, що між позивачем та дитиною існує тісний психологічний зв`язок, в той час як з відповідачем дитина спілкується вкрай рідко. Зазначила, що позивач забезпечує усі необхідні умови для виховання та розвитку дитини. Вважає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам самої дитини. Не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 13.09.2022 позивач [PERSON] не з`явилася, однак бере участь у судовому процесі через представника [PERSON] . У судове засідання 13.09.2022 уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явився, подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі. Указане відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. У судове засідання 13.09.2022 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, у тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.09.2021 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був розірваний. Після розірвання шлюбу дружині відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с 5-7). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.07.2019 (а.с. 8). Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Так, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Так, з наданих суду доказів встановлено, що малолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Указане підтверджується копією витягу про реєстрацію місця проживання особи № 6295/28-03 від 03.05.2022 та копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 542/28-03 від 17.11.2021 (а.с. 9, 10). Також з характеристики, наданої ПП «Вікторія-1» за № 89/2 від 04.05.2022, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , а також, що за час проживання позивача у зазначеній квартирі жодних скарг від сусідів та мешканців будинку на неї не надходило (а.с. 12). Крім цього, з характеристики, наданої 09.05.2022 Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 28, вбачається, що дитина [PERSON] станом на момент видачі характеристики навчався у другому класі та проявив себе старанним, дисциплінованим, вихованим і відповідальним учнем, хлопчик психологічно стійкий, врівноважений, спокійний (а.с. 11). Указані вище обставини в сукупності свідчать про те, що позивач позитивно характеризується за місцем проживання, а також що остання належним чином здійснює свої обов`язки щодо виховання сина та проживання дитини разом з позивачем позитивно впливає на формування дитини як особистості. Також з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 799 від 03.08.2022, вбачається, що орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 56-57). Так, органом опіки та піклування встановлено, що згідно з довідки про доходи від 19.07.2022 [PERSON] отримує дохід у КНП «Тернопільська обласна дитяча лікарня» Тернопільської обласної ради. Указані обставини свідчать про те, що позивач має матеріальну можливість створити дитині всі необхідні умови для її належного виховання і розвитку. Крім цього, під час проведення обстеження умов проживання дитини працівниками органу опіки та піклування встановлено, що квартира, у якій проживає дитина, містить усі комунальні зручності, для дитини відведена окрема кімната, наявні окреме спальне місце, стіл для написання уроків, шкільне приладдя, розвиваючі ігри. Указане дає підстави вважати, що позивач забезпечила дитині належні умови для проживання, навчання та розвитку. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що [PERSON] належними, допустимими та достатніми доказами доведено, що проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з позивачем відповідатиме найкращим інтересам дитини та забезпечить її належний фізичний і духовний розвиток. Доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією ID [NUMBER] від 17.05.2022 (а.с. 21 зв.бік). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved