Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у справі є її сином та зареєстрований за вказаною вище адресою. При цьому, з 2019 року не проживає за адресою реєстрації, не користується спірним житлом. Реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, позивач змушена нести додаткові витрати на комунальні послуги. З цих підстав, позивач просить суд визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.04.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] під час розмови через мобільний застосунок «WhatsApp» зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Крім того, пояснив, що вже три з половиною років проживає в Польщі, має карту побуту, квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не користується, особистих речей в спірному житловому приміщенні не має. Позивач не чинить йому перешкоди у користуванні її власністю. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , думку відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стосовно заявлених вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою:\~ [ADDRESS] , суд дійшов до такого. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.\~319\~ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що 27.04.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Ухвалою суду від 13.11.2020 року по цивільній справі №333/6512/19 визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. яка належала подружжю на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. 27.04.2002 за р. № 1293 та було зареєстровано в орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 29.04.2002, номер запису 36346 у реєстровій книзі 235 на ім`я [PERSON] . Зазначена ухвала набула законної сили 30.11.2020 року (а.с. 6-8). Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Статтею 72 ЖК Української РСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 ст. 405 ЦК України унормовано, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є сином позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 15.01.1998 року, серії [NUMBER] , актовий запис №30. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що наявність реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] чинить [PERSON] перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю. Факт реєстрації [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 12.04.2022 року. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що три з половиною років проживає в Польщі, має карту побуту серії [NUMBER] та не користується квартирою за адресою: [ADDRESS] , про що надав відповідну заяву. Факт не проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] також підтверджується актом про кількість осіб, що фактично не проживають в приміщенні від 12.01.2022 року за підписом голови правління ОСББ «Олімпійська 20» (а.с. 10). Також, судом при розгляді справи по суті судом прийнято до уваги, що [PERSON] , [INFO] , 13.04.2019 року перетнув кордон України з напрямком на виїзд, що підтверджується повідомленням з ДПС України від 20.07.2022 року (вх. №14218/22Вх) і з цього часу до України не повертався (а.с. 32). Доказів протилежного матеріали справи №333/1406/22 не містять. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що позивач має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладено, враховуючи той факт, що відповідач визнав позовні вимоги, з 13.04.2019 року без поважних причин не користуються квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу [PERSON] , власних речей там не зберігає, обов`язки по утриманню житла не здійснюють, суд вважає, що відповідача слід визнати такими, що втратив право користування вказаним житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача, судовий збір в розмірі 992,40 грн. судом покладається на [PERSON] .

Outcome: approved