Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що є власником квартири номер [ADDRESS] . Позивач стверджував, що за його згодою в спірну квартиру в 2016, 2018 році вселились відповідачі. Стосунки сторін, однак, не склались. Відповідачі, проживаючи у спірному майні, не беруть участі в його утриманні, матеріально позивачу, який має вади здоров`я, не допомагають. Способом захисту порушеного права позивач визначив усунення перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів та зняття місця проживання останніх з реєстраційного обліку за спірною адресою за рішенням суду. Позивач в процесі розгляду справи на задоволенні позову наполягав. Відповідачі процесуальним правом надання відзиву не скористались. Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав : Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.03.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-169. Сторони є членами сім*ї в сенсі СК та ЖК України. Як вбачається з довідки № П1-71618-ю/л про зареєстрованих осіб у спірному житловому приміщені Департаменту надання адміністративних послуг ОМР позивач надав відповідачам право на проживання у спірній квартирі як членам сім*ї, погодився на реєстрацію місця їх проживання за спірною адресою. Вказані обставини визнані позивачем також у позовній заяві. На час вирішення спору відповідачі фактично проживають за спірною адресою. За частиною\~1\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. В порядку\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Разом із тим, за положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло та не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З норм ЖК України вбачається, що виселення члени сім`ї власника квартири можливе за рішенням суду у випадках, якщо останні : -систематично руйнують або псують жиле приміщення; -використовують приміщення не за призначенням; -систематично порушують правила співжиття (роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі) Вказані випадки є підставою для виселення за умови, що заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними (підтвердження: постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, тощо). Окрім того, виселення осіб за рішенням суду можливе при : - самоправному зайнятті жилого приміщення - визнанні ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер - припинення трудових відносин робітників і службовців з підприємством, установою, організацією за власним бажанням у випадку надання їм службового жилого приміщення (квартири) Жодні зі вказаних обставин позивачем як підстава позову не визначені, відповідно, жодними доказами не підтверджені. Сам по собі факт не сплати відповідачами комунальних послуг (довідки №22/01-01 від 18.01.2022 року ОСББ «Акація 125»), наявність судимості у відповідача [PERSON] (вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 03.12.2021 року по справі №521/19963/21 року), ненадання відповідачами матеріальної допомоги позивачу через стан його здоров`я не можуть розглядатись судом як законна підстава для виселення. При вирішенні спору суд враховує також і практику ЄСПЛ, за якою рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві» (зокрема, рішення «Садов`як проти України» від 17.05.2018 року). Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме статті 2 ЦПК України, згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З наведених підстав пред`явленого позову, доказів в обґрунтування позовних вимог вбачається, що виселення відповідачів в даному випадку є незаконним, по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, не є пропорційним. Так само суперечать закону і вимоги позивача про зняття місця проживання відповідачів з реєстраційного обліку за спірною адресою за рішенням суду, оскільки наявність рішення суду про виселення є підставою для подання особою заяви про скасування реєстрації місця проживання особи в порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад". Так, обраний спосіб захисту права як зняття місця проживання відповідачів з реєстраційного обліку за спірною адресою не є правильним. Вищевикладене виключає задоволення позову по всіх позовних вимогах.

Outcome: dismissed