Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Рух справи 29.06.2021 до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом позивача, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача: - матеріальний збиток, завданий внаслідок затоплення квартири в розмірі 12 650,00 грн; - моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн; - додаткові судові витрати в розмірі 1 841,00 грн; - додаткові витрати на експертну оцінку визначення вартості заподіяного збитку в розмірі 2 500,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.07.2021 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. 20.10.2021 вказана справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Дніпровського районного суду міста Києва від 12.10.2021. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 27.10.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду від 01.11.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову Свої вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , де він зареєстрований та проживає разом з 99-річною матір`ю. Як вказується у позові, в ніч 23-24 березня 2021 відбувся порив водопровідних комунікацій в квартирі [ADDRESS] , що призвело до залиття квартири позивача. Зазначається, що 24.03.2021 комісією в складі голови правління ЖБК "Полі\-технік-4", фахівця сантехніка ТОВ" Сантехстрой компані", позивача, його мами (з якої вони позивач разом проживає) та сусідів свідків, в присутності наймача квартири, в квартирі [ADDRESS] був проведений огляд та об\-стеження причин залиття. В результаті обстеження виявили пошкодження застарілих внутрішніх подводок і з`єднань до сантехнічних приладів При цьому вина відповіда\-ча була встановлена. Зі слів голови правління кооперативу відповідач по телефону був ознайомлений з тим, що трапилося, але у будинку не появлявся. У зв`язку з такими обставинами, позивач вказує, що залиття належної йому на праві власності квартири, завдало йому матеріальної та моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. Так, позивачем зауважується, що моральна шкода полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких зазнали позивач з його матір`ю, зокрема, у зв`язку з необхідністю боротися з катастрофою, жалем про несподівану втрату останніх грошей, яких вистачало в основному на збереження життя. Вказується, що затоплення при\-звело їх до значного психічного розладу, до стану занепокоєння і безпо\-радності, що нічого не можна змінити, і вони були змушені жити в ненормальних та неприда\-тних для життя умовах, перебуваючи в постійних турботах по ліквідації лиха та витрат фізичної енергії і здоров`я на підготовку та проведення ремонту. Зазначається, що незвична ситуація знахо\-дження в непристосованих умовах, порушило звичний спосіб і ритм життя, спровокувало загострення хроніч\-них хвороб. Наголошується, що до теперішнього часу наше здоров`я так і не відновилося і потребує додаткових коштів на лікування. Враховуючи наведене, завдану моральну шкоду позивач оцінив в 4 000,00 грн. Щодо правової позиції відповідача 24.06.2022 до суду надійшов відзив, датований 23.06.2022, за підписом відповідача в якому викладено заперечення проти задоволення позову, обґрунтовані, зокрема, наступним. Відповідач вказує, що не заперечує факту залиття квартири позивача, разом з тим, звертає увагу на те, що акт про затоплення квартири [ADDRESS] від 25.03.2021, який був наданий позивачем яка доказ на підтвердження своїх вимог, складено за участю фахівця сантехніка ТОВ «Сантехстрой компанія Саткомова Є.В., який жодних сантехнічних робіт в квартирі не проводив, а отже не мав права своїм підписом підтверджувати дані акту. Крім того, зазначає, що акт складено за відсутності [PERSON] , яка на той момент мешкала у квартирі, де як вказано в акті відбувся порив старих і ветхих водяних з`єднань до водорозбірних приладів. Відповідач зауважує, що для ознайомлення і підписання акту його не було запрошено. Таким чином, на думку відповідача, акт про затоплення квартири позивача складений з порушенням вимог, встановлених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». Окрім того, звертає увагу на те, що у висновку про вартість збитку, долученого позивачем до позовної заяви, не зазначено перелік пошкоджень, відсутній кошторисний розрахунок і звіт суб`єкта оціночної діяльності, що викликає сумніви в наявності факту здійснення оцінки, а також факту оплати позивачем таких послуг в сумі 2 500,00 грн. Наголошує, що згідно складеного позивачем переліку, вартість витрат, пов`язаних з ліквідацією затоплення квартири становить 11 533,00 грн, з яких 7 227,00 грн не знаходить свого підтвердження в матеріалах, що надані позивачем. Звертає увагу, що долучені позивачем копії чеків не підтверджують придбання матеріалів, пов`язаних з ліквідацією наслідків залиття квартири останнього. У зв`язку з такими обставинами, визнає позов частково, просить задовольнити позовні вимоги в частині 7 000,00 грн матеріальних збитків, завданих залиттям квартири. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. За змістом наявного у матеріалах справи договору купівлі-продажу від 05.06.1996, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно з актом про затоплення квартири від 25.03.2021 (далі - Акт), вбачається, що у ніч на 24.03.2021 у квартирі [ADDRESS] , внаслідок пориву водяних з`єднань до водорозбірних приладів, відбулося залиття квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). В Акті також зазначено, що в результаті затоплення повністю промокли стіни і стелі вказаної квартири, потріскалися шви плит перекриття, в окремих місцях по периметру відшарувалися шпалери, відбулося замокання меблі, килимового покриття, місцями проявилося здуття ламінату підлог. Також, позивачем до матеріалів справи долучено інформаційну довідку № 227906024 від 13.10.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 19), зі змісту якої вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Вказані обставини відповідачем не заперечуються, доказів протилежного останнім не надано. 18.05.2021 між [PERSON] та ПП «Альянс Експерт» було укладено договір № 02-131/21 на проведення незалежної оцінки вартості майна, копія якого наявна в матеріалах справи (далі - Договір оцінки) /а.с. 21-22/. Відповідно до п. 1.1, 3.1 Договору оцінки, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по здійсненню незалежної оцінки збитку (залиття), що заподіяно квартирі [ADDRESS] , а замовник зобов`язується оплатити вартість цих послуг. За надані послуги замовник здійснює оплату виконавцю у сумі 2 500,00 грн без ПДВ. 21.05.2021 на виконання умов Договору оцінки, позивачем було сплачено 2 500,00 грн, що підтверджується копією квитанції ПАТ «КБ «Приватбанк», долученої до матеріалів справи (а.с. 32). Зі змісту акта № ОУ-0000067 від 25.05.2021 вбачається, що [PERSON] та ПП «Альянс Експерт» склали цей акт про те, що виконавцем були проведені такі роботи (надані такі послуги) по рахунку № СФ-0000039 від 18.05.2021: експертна оцінка збитку (залиття) квартири (а.с. 23). Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності, долученого позивачем до матеріалів справи, вартість матеріального збитку, завданого власнику квартири, через залиття його майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] станом на 24.05.2021, округлюючи до цілих, складає 12 650,00 грн в т.ч. ПДВ (а.с. 24). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 27.05.2021 у справі справа № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20) цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Викладений правовий висновок також застосовано Верховним Судом у постановах від 03.05.2022 у справі № 521/14202/14-ц, від 16.02.2022 у справі 201/2059/20, від 16.02.2022 у справі № 755/12796/20, від 02.02.2022 у справі № 447/938/14-ц, від 29.09.2021 у справі № 753/2965/20. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25.08.2005 за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. Відповідно до ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріалами справи підтверджено та відповідачем фактично не заперечується факт залиття спірної квартири, відповідач не спростував своєї вини у залитті квартири позивача. Розмір завданих збитків, позивач доводить висновком суб`єкта оціночної діяльності, за змістом якого вартість матеріального збитку, завданого власнику квартири, через залиття його майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] станом на 24. Відповідач заперечую заявлений до стягнення позивачем розмір збитку, проте іншого розрахунку та доказів щодо розміру завданої залиттям квартири шкоди не надав, питання про проведення судової експертизи не поставив, а отже належними та допустимими доказами визначену позивачем суму завданої шкоди не спростував. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача завданих позивачу збитків внаслідок затоплення квартири в сумі 12 650,00 грн. При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, суд зазначає, що на сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Процесуальне законодавство покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Також такий стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Відповідний підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ) ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Таким чином, під час розгляду справи позивачем доведено належними та допустимим доказами факт спричинення майнової шкоди, завданої з вини відповідача та її розмір, при цьому останнім не спростовано вини у її заподіянні та її розмір, а тому суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позову в цій частині. Щодо вимог позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує, що матеріалами справи підтверджено факт залиття квартири, в якій проживає позивач, з вини відповідача та невчинення ним заходів з відшкодування завданої шкоди. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня «страждань». На думку суду, залиття квартири в будь-якому випадку викликає негативні емоції, оскільки викликає відхилення від звичного устрою життя, необхідність витрачання часу для вчинення дій щодо відновлення стану квартири, а у разі відсутності на це відповідних ресурсів (як часових так і фінансових) - погіршення існуючого стану власника такого майна, що з великою долею вірогідності може відзначитись на психоемоційному стані власника пошкодженого майна. При цьому суд враховує, що залиття квартири мало місце ще 24.03.2021, та до моменту винесення даного рішення суду завданий майновий збиток не відшкодовано, тобто відповідне порушення є досить триваючим. З огляду на встановлене, у даній справі слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди. Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Outcome: approved