Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Стислий виклад\~позовних вимог. У жовтні 2021 року [PERSON] , в інтересах якого діяла представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. З урахуванням редакції позовної заяви від 03.11.2021 ( а.с.21) просив визнати за ним право власності на ѕ частки квартири за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . За життя спадкодавцем заповіту не складено. У жовтні 2013 року позивач, як спадкоємцем першої черги за законом, звернувся до Ковельської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після тривалих судових спорів із іншими спадкоємцями за законом отримав частину належних спадкодавцю грошових коштів. Проте у 2021 році йому стало відомо, що за життя батько обміняв належну йому квартиру по [ADDRESS] на квартиру по [ADDRESS] . Станом на 14.04.2021 право власності на спірну квартиру за батьком не зареєстровано. Через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно оформлення спадкових прав в позасудовому порядку неможливе, у зв`язку з чим, він змушений звернутись до суду. Позивач вважає, що має право на ѕ частки цієї квартири, оскільки батько отримав її обмінявши за договором міни від 22.05.2009 квартиру за адресою [ADDRESS] , яка у свою чергу була придбана за кошти не лише батька, але й матері позивача [PERSON] (першої дружини спадкодавця), тому відповідач [PERSON] не має жодних прав на це майно. Стислий виклад заперечень відповідача. У відзиві на позовну заяву (а.с.66) відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, просила відмовити у позові, зазначивши, що з 31.10.2008 перебувала із спадкодавцем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON] . 22.05.2009, тобто у період шлюбу, [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] : ѕ частки - на підставі договору міни, ј - на підставі договору купівлі-продажу. За спільні кошти подружжя в квартирі проведений ремонт. Після смерті чоловіка вона разом із сином продовжує проживати у цій квартирі. Після смерті чоловіка відкрита спадкова справа. Спадкоємцями за законом є: позивач, як син від першого шлюбу, відповідач, як дружина, неповнолітній [PERSON] , як син, та [PERSON] , як мати (померла [INFO] ). Позивач із заявою про видачу свідоцтва про право на належну йому частку нерухомого майна до нотаріуса не звертався, нотаріус рішення про відмову у видачі свідоцтва не приймав, тому відповідач вважає, що позов є безпідставним. Крім того, відповідач заявила про застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що позивачу з дня смерті батька відомо про існування спірного нерухомого майна. Доводи сторін у судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, суду пояснив, що право власності на ѕ частки спірної квартири батько набув за договором міни, обмінявши відповідно квартиру по [ADDRESS] , яка придбана за кошти, які належали не лише батькові, але й матері позивача, першій дружині спадкодавця [PERSON] . З урахуванням наведеного позивач вважає, що ця частка квартири не може бути розподілена між усіма спадкоємцями в рівних частках. Додатково пояснив, що право власності за батьком на спірне майно не було зареєстровано, відповідна реєстрація була відсутня і на час звернення до суду з позовом. Лише у листопаді 2021 відповідач, яка володіла усіма правовстановлюючими документами зареєструвала право власності на квартиру за померлим. Про наявність у батька права власності на спірну квартиру він дізнався у 2021 році випадково. Представник позивача адвокат Ковальчук В.С. позов просив задовольнити, мотивуючи тим, що згідно наданих суду документів спірна квартира належала спадкодавцю на праві особистої приватної власності, адже ѕ частки набуті на підставі договори міни, за яким спадкодавець передав квартиру по [ADDRESS] , що належала йому особисто, а ј частку придбав за договором купівлі-продажу під час шлюбу, однак зі згоди відповідачки, у особисту приватну власність. Позивач, як спадкоємець за законом своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому незважаючи на строки, які минули після смерті батька, має право на відповідну частину спадкового майна. З огляду на спір між сторонами щодо розміру часток та обсягу спадкового майна, відсутність реєстрації за спадкодавцем права власності на нерухоме майно нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернення до суду, тому обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним. Представник вважає, що у даній справі строк позовної давності не пропущено, оскільки позивач лише у 2021 році дізнався про право спадкодавця на нерухоме майно, відомості про яке включені до державних реєстрів за ініціативою відповідача лише після звернення позивача до суду з цим позовом. Представник відповідача адвокат Кохан-Гнатюк Н.В. проти задоволення позову заперечила, покликаючись на те, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності і не має перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину на ј частку спадкового майна , яка належить йому за законом, в позасудовому порядку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області від 12.07.2013). За матеріалами спадкової справи №457-2013, заведеної державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Голомис С.В. (а.с.34-45), спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину і не подали заяв про відмову від неї, є : - позивач [PERSON] , [INFO] , який є сином спадкодавця (свідоцтво про народження, видане 15.01.1991 Ковельським відділом ЗАГСу, а.с.5). Звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини [INFO] ; - [PERSON] , 1927 року народження, мати спадкодавця, яка згідно довідки РЖКП №2 (а.с.37) на час смерті сина була зареєстрована і проживала разом з ним за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] померла [INFO] , спадкоємцями після її смерті визначені онуки: позивач [PERSON] та син відповідачки неповнолітній [PERSON] (спадкова справа №37/2020, а.с.136-153). - відповідач [PERSON] , дружина спадкодавця. Шлюб зареєстровано 31.10.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю, актовий запис № 527, свідоцтво серії [NUMBER] від 31.10.2008 (а.с.73). Звернулась із заявою про прийняття спадщини [INFO] ; - неповнолітній син спадкодавця [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю 03.02.2009, а.с.74). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.49) на час смерті спадкодавцю належала на праві власності квартира за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2496137007060), зокрема: ѕ на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Лобас Е.О. 22.05.2009 за №696, та ј на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Лобас Е.О. 22.05.2009 за №698. Державна реєстрація права власності проведена реєстратором виконавчого комітету Ковельської міської ради 02.11.2021. З наданих приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Лобас Е.О. документів, на підставі яких посвідчені перелічені договори, вбачається, що за договором міни від 22.05.2009 [PERSON] отримав в особисту приватну власність ѕ частки квартири [ADDRESS] , передавши іншій стороні у власність квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2008. Під час оформлення договору міни від 22.05.2009 [PERSON] письмово засвідчив у заяві, що в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах на момент купівлі квартири по [ADDRESS] не перебував, купував квартиру за особисті кошти, не внесені до жодного сімейного бюджету. У заяві від 22.05.2009 відповідач [PERSON] підтвердила розуміння тієї обставини, що ѕ частки квартири по [ADDRESS] набувається її чоловіком [PERSON] у особисту приватну власність. ј частка квартири по [ADDRESS] придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2009. За умовами договору (п.1.1) нерухоме майно придбано у особисту приватну власність. У заяві від 22.05.2009 [PERSON] дала згоду на придбання її чоловіком [PERSON] цієї частки квартири у особисту приватну власність. Що стосується квартири по [ADDRESS] , то згідно нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу від 29.08.2008 (а.с.91-100) п.4.8 [PERSON] придбав квартиру у особисту приватну власність, у зареєстрованому шлюбі на момент підписання договору не перебував, купував квартиру за особисті грошові кошти. Попередній шлюб [PERSON] з [PERSON] (матір`ю позивача) розірваний 10.09.2007, про що зазначено у свідоцтві про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.08.2008. За матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] розподіл частини спадкового майна здійснювався в судовому порядку відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.07.2014 у справі 159/1956/14-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] , про визнання права власності на грошові кошти, та рішення у справі 159/4488/14-ц від 26.11.2014 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права власності на грошові кошти. Згідно повідомлення Ковельської державної нотаріальної контори від 18.03.2022 ( а.с.103) вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину зупинено до вирішення справи судом. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України). За матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] має місце спадкування за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] прийняли спадщину в порядку визначеному ст.1269 ЦК України, звернувшись до нотаріуса у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини. Мати спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину в порядку встановленому ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом строку, визначеного ст.1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї. Неповнолітній син спадкодавця [PERSON] , [INFO] , вважається таким, що прийняв спадщину згідно ч.4 ст.1268 ЦК України. В силу ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Предметом спору є спадкове майно квартира за адресою [ADDRESS] . Судом встановлено, що зазначена квартира належала спадкодавцеві на праві особистої приватної власності, незважаючи на ту обставину, що право власності на спірну квартиру набуто спадкодавцем в період шлюбу з відповідачем [PERSON] . Така ситуація не суперечить вимогам законодавства, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Надані приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Лобас Е.О. документи, на підставі яких оформлені договори міни та купівлі-продажу від 22.05.2009, договір купівлі-продажу від 29.08.2008 містять достатньо доказів набуття спадкодавцем спірної квартири за рахунок майна і коштів, які належали йому особисто. Відповідно до вимог частин 1, 5, 6\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст.80 ЦПК). Відповідно до п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України\~основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів для спростування права особистої приватної власності спадкодавцем на спірне майно. Таким чином, позов належить задовольнити частково і визнати за позивачем право власності на ј частину спадкового майна. Вимоги позивача про визнання за ним права власності на ѕ спірної квартири в порядку спадкування після смерті батька є безпідставними. За наведених обставин частка кожного із спадкоємців у спірному спадковому майні є рівною і становить ј. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про можливість реалізації позивачем своїх спадкових прав в позасудовому порядку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи. Згідно наданих позивачем довідки комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 06.04.2021 №0643, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №252683625 від 14.04.2021 (а.с.8-10) право власності на спірне майно зареєстровано за попередніми власниками, відомості про набуття права власності за нотаріально засвідченими договорами міни і купівлі - продажу від 22.05.2009 за спадкодавцем до реєстру не внесені. Позов надійшов до суду 19.10.2021. Державна реєстрація права власності за спадкодавцем проведена за заявою відповідача 02.11.2021. Згідно з частиною першою статті 1296\~ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297\~ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296\~ЦК України). Згідно ст.66 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину строком не обмежена. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.3, п.4.15 глави 2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно, у разі наявності спору щодо прав чи фактів, які підлягають посвідченню, вчинення нотаріальних дій зупиняється. Листом №346/02-14 від 18.03.2022 державний нотаріус Ковельської державної нотаріальної контори Голомис С.В. підтвердила відсутність підстав для видачі свідоцтв про право на спадщину на спірне майно до вирішення спору в суді. За приписами статей 328, 392 ЦК України у разі оспорення або не визнання права власності особи, вона вправі звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач, який мав очікування на більшу частку у спадковому майні, вправі звертатись до суду з позовом про визнання права власності і таке звернення буде належним способом захисту в розумінні статей 15,16 ЦК України. Також суд не вбачає підстав для застосування положень частини четвертої статті 267 ЦК України, про що клопоче сторона відповідача. Даною нормою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо\~про порушення її права, покладається на позивача. Аналіз змісту статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Позивач зазначив, що лише у 2021 році дізнався про право власності спадкодавця на нерухоме майно, на підтвердження чого надав копію дублікату договору міни від 22.05.2009, який отримав у приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Лобас Е.О. 17.04.2021 (а.с.11-12). Відповідач не спростував твердження позивача і не довів більш ранньої обізнаності позивача про обсяг спадкового майна. Потрібно також враховувати, що право власності спадкодавця на нерухоме майно зареєстровано відповідачем лише після звернення позивача до суду з позовом. Таким чином, строк позовної давності позивачем не пропущено. Відповідно до ст.141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеної частини позовних вимог, що становить 299,64 гривень ( 908 х33%). Сторона позивача заявивши про орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу, у строк визначений ч.8 ст.141 ЦПК докази розміру понесених витрат не подала. Сторона відповідача до закінчення судових дебатів повідомила про намір подати відповідні докази витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial