Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] вказує те, що між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту Договором № РВ01-00474 від 22.10.2018 року. Поряд з цим, зазначає, що 21.06.2019 року на підставі Договору про відступлення права вимоги № 21/03ВП ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» відступило свої права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», яке, в свою чергу відступило свої права вимоги за вказаним договором на користь позивача [PERSON] , на підставі Договору про відступлення права вимоги № 03/07/19-ВП від 03.07.2019 року. На підставі викладеного вище, позивач, який набув право вимоги до відповідача за договором про відступлення права вимоги, просить суд стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості у загальному розмірі 31495,73 грн. за невиконання грошового зобов`язання, яка складається з : - Строковий/прострочений кредит: 3 500 грн. 00 коп. - Строкові відсотки (сума місячних відсотків за період з 22.10.2018р. по 19.06.2019р.): 3 527 грн. 08 коп.; - Прострочені відсотки (згідно долученого розрахунку): 23 409 грн. 25 коп. - Штраф: 50 грн. 00 коп.; - Інфляційні збитки (індекс інфляції, згідно долученого розрахунку): 1 009 грн. 40 коп. Також просить суд стягнути з відповідача судовий збір. 29.06.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 01.08.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача відповідач вважає необґрунтованими, незаконними, та такими, що підлягають задоволенню лише частково. Як свідчать додані до позовної заяви докази, а саме - додатки до договорів відступлення прав вимоги, загальна сума заборгованості відповідача на дату відповідного відступлення складала 5567 грн. 08 коп., в тому числі - прострочене тіло кредиту - 3014 грн. 09 коп., прострочені відсотки - 2252 грн. 99 коп., штрафи - 300 грн. Розмір простроченого тіла кредиту - 3014 грн. 09 коп. повністю співпадає з п. 3 додатку 1 Договору про надання фінансового кредиту № РВ01-00474, що свідчить про те, що відповідачем було здійснено 2 єдиних платежі за зазначеним договором, тобто, було сплачено частково як відсотки, так і тіло кредиту. Суму штрафів в 300 грн. відповідач також визнає, оскільки 6 наступних платежів ним здійснено не було. Зазначені вище суми, заявлені позивачем, відповідач визнає, та просить суд прийняти їх, як обставини, що не підлягають доказуванню, відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України. Відповідач вказує, що спроби позивача робити будь-які розрахунки, виходячи з повного розміру кредиту 3500 грн. є помилковими та безпідставними. Позивач не є стороною договору № РВ01-00474, також він не є фінансовою організацією, а тому не має права нараховувати штрафи за зазначеним вище договором. Таким чином, нарахування позивачем штрафу в сумі 50 грн. відповідач вважає безпідставним. З тих самих підстав відповідач вважає незаконними вимоги позивача нарахувати 255% річних на отриману відповідачем та частково погашену суму кредиту. Спроби позивача стягнути з відповідача суми, які вже були сплачені первісному кредитору, відповідач вважає незаконними. Також відповідач заперечує проти того, що він був попереджений позивачем про факт відступлення права вимоги. При спробі перевірки через сайт Укрпошти наведеного позивачем номеру поштового відправлення від 26.07.2019, сайт видає повідомлення про те, що: "Дані про відправлення за номером 0911709874066 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі". Те саме стосується і всіх інших ШКІ, що містяться в наведеному позивачем списку згрупованих поштових відправлень. Відповідач визнає, що згідно Договору відступлення прав вимоги № 03/07/19ВП позивач отримав право вимоги до відповідача на загальну суму 5567 грн. 08 коп., яка, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, може бути (але - необов`язково) збільшена на 3% річних та інфляційні витрати за весь період прострочення з 21 червня 2019 року по 9 червня 2022року. Через вікові когнітивні порушення відповідач добросовісно помилявся щодо ситуації з зазначеним кредитом, оскільки вважав його повністю сплаченим, а жодної інформації від первісного кредитора та позивача про наявну заборгованість він не отримував. Таку поведінку первісного кредитора та позивача відповідач вважає недобросовісною та такою, що призвела до прострочення кредитора, відповідно до положень ст. 545 та 613 ЦК України, а тому просить суд звільнити його від санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України. В той же час, відповідач вважає, що з його боку відсутня вина (умисел, або необережність) як підстава відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідач також просить суд врахувати його похилий вік, важке матеріальне становище та при прийнятті рішення по справі надати розстрочку виконання рішення з розрахунку щомісячного платежу в розмірі 1000 грн. 04.08.2022 року до суду надійшл відповідь на відзив, в якій представник позивача адвокат Маєвський О.А. просить суд задоволити позовні вимог та вказує про те, що відповідачем не надано до суду одночасно з відзивом жодного належного доказу на підтвердження погашення заборгованості та посилаючись на п.1.7 договору про надання фінансового кредиту № РВ01-00474, де зазаначено про повернення позичальником кредитних коштів та процентів у визначений спосіб шляхом внесення коштів у касу або на рахунок кредитора єдиним платежем, зазначає, що даний спосіб є єдиним способом погашення заборгованості, який визначений договором. Також у відповіді на відзив представник позивача адвокат Маєвський О.А. спростовує доводи відповідача щодо відсутності права нового кредитора на нарахування штрафних санкцій, посилаючись на п.3.2.5 Договору про надання фінансового кредиту, згідно умов якого кредитор у будь - який момент та на власний розсуд, без попереднього погодження із позичальником має право передавати свої права і обов`язки третім особам, у порядку, передбаченому законодавством. А у договорах про відступлення права вимоги № РВ01-00474 від 22.10.2018 року та № 03/07/19-ВП від 03.07.2019 року, зокрема п.1.1. прямо передбачено та погоджено сторонами, що до цесіонарія переходять всі права, які належать цеденту за кредитними договорами (в т.ч. право вимоги на донарахування штрафних санкцій на умовах передбачених кредитним договором). Вищевказане право первісного кредитора передбачалось п.2.7 Договору про надання фінансового кредиту, згідно якого, якщо у разі неповернення кредиту (повністю чи частково) після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі, встановленому п.1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. Вищевикладена аргументація цілком і повністю спростовує доводи відповідача щодо неможливості донарахування штрафних санкцій позивачем, як новим кредитором у спірних правовідносинах з огляду на те, що останній не являється стороною Договору про надання фінансового кредиту та фінансовою організацією. Разом з тим, на спростування доводів відповідача щодо неповідомлення останнього про факт відступлення прав вимог, до позовної заяви була долучена копія списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з відображеними відомостями направленої поштової кореспонденції з долученими повідомленнями про відступлення прав вимог, оригінальний примірник якої було повернено адресату за закінченням терміну зберігання. Водночас, навіть у разі потенційного існування вищевказаних обставин, останні не звільняли б відповідача від виконання покладених на нього невиконаних ні первісному ні новому кредитору зобов`язань, оскільки ч.2 ст.516 ЦКУ передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Окрім цього, на спростування безпідставності посилань відповідача щодо недобросовісного умислу позивача, який зумовив підстави неповернення отриманих в борг грошових коштів та начебто викликає підстави для звільнення останнього від обґрунтованих штрафних санкцій, представник позивача звертає увагу суду на той факт, що підписуючи Договір про надання фінансового кредиту та супутні документи, а також, ціленаправлено отримуючи в борг грошові кошти, відповідач (позичальник) стверджував, що уважно ознайомився з Правилами надання фінансових кредитів ТзОВ «Вендор - Фінанс» та Паспортом споживчого кредиту, а також, розміром річної процентної ставки 225% річних (п.6.6. Договору про надання фінансового кредиту). В судовому засіданні представник позивача адвокат Маєвський О.А. підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задоволити їх у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнав позовні вимоги частково, підтримавши поданий відзив на позовну заяву. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту Договором № РВ01-00474 від 22.10.2018 року. Відповідно до п. 1.1 вищевказаного Договору Кредитодавець (ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС») зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредитодавцю кредитні кошти (грошові кошти) в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно до п. 1.4 Договору про надання фінансового кредиту № РВ01-00474 ДК від 22.10.2018 року кредитні кошти надаються позичальнику у розмірі 3500 грн. 00 коп. Відповідно до п. 1.7 вказаного Договору, кредитні кошти та проценти за користування кредитом, повертаються Позичальником у касу або на рахунок Кредитодавця в строки відповідно до "графіку внесків за кредитним договором" (Додаток 1 до договору) єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та процентів за відповідний період. Пунктом 1.6. Договору про надання фінансового кредиту №РВ01-00474 передбачено, що за користування кредитними коштами, позичальник сплачує Кредитору плату в розмірі 18,75% від суми наданого кредиту за кожен/кожні 30 днів користування. Процентна ставка є фіксованою та не змінюється протягом усього строку кредитування. При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом, а кількість днів у році приймається як 360 днів (п.2.6. Договору). Відповідно до п. 1.5 вказаного Договору, кредитні кошти надаються строком на 8 періодів по 30 днів, а саме з 22.10.2018 року по 19.06.2019 року. Днем кінцевого повернення кредиту є 19.06.2019 року. 21.06.2019 року на підставі Договору про відступлення права вимоги № 21/03ВП ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» відступило свої права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс». ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» в свою чергу відступило свої права вимоги за вказаним договором на користь позивача [PERSON] , на підставі Договору про відступлення права вимоги № 03/07/19-ВП від 03.07.2019 року. Відповідач шляхом підписання вищезазначеного Договору погодився в наступній черговості погашення своїх грошових зобов`язань, які виникають за Договором та яка зараховується Кредитором в наступному порядку: у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування, у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом, у третю чергу сплачуються штрафні санкції (п.2.5. вищевказаного Договору). Водночас, п.2.7. Договору встановлено, що у разі неповернення кредиту (повністю або часткового) після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі, встановленому п.1.6. договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. Окрім того, підписанням даного Договору відповідач зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання за цим Договором і не пізніше строку, вказаного в п.1.5 договору повернути отримані кредитні кошти разом із нарахованими процентами, а також сплачувати штрафні санкції, якщо такі матимуть місце (п.3.3.2. Договору). Відповідно до п.4.2. Договору про надання фінансового кредиту в разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж 1 день від дати, визначеної в Графіку внесків за Договором, позичальник сплачує кредитору штраф в розмірі 50 грн. за кожен факт порушення. Поряд з тим, п.4.2. Договору про надання фінансового кредиту передбачено, що стягнення штрафних санкцій із позичальника, являється правом, а не обов`язком кредитора. На виконання вищевказаних умов вищезазначеного Договору ТзОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» виконало свої зобов`язання у повному обсязі, а саме надало відповідачу готівкою кредитні кошти згідно Договору про надання фінансового кредиту №РВ01-00474 у розмірі 3 500 грн. 00 коп., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 22.10.2018р. Відповідно до п.3.2.5. Договору згідно якого, кредитор у будь - який момент та на власний розсуд, без попереднього погодження із позичальником має право передавати свої права і обов`язки третім особам, у порядку, передбаченому законодавством. У договорі між ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» та [PERSON] про відступлення права вимоги на користь позивача, на підставі Договору про відступлення права вимоги № 03/07/19-ВП від 03.07.2019 року. Згідно Додатку 1 до Договору про відступлення права вимоги № 03/07/19-ВП від 03.07.2019 року, до цесіонарія [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № РВ01-00474 від 22.10.2018 року на загальну суму: 5567,08 грн., з яких: тіло кредиту - 0 грн., прострочене тіло кредиту - 3014,09 грн., нараховані відсотки - 0 грн., прострочені відсотки - 2252,99 грн., донараховані відсотки - 0 грн., штрафи - 300 грн. При цьому, сторони погодили пунктом 1.1. Договору, що до цесіонарія переходять всі права, які належать Цеденту за кредитними договорами (в тому числі право на донарахування штрафних санкцій на умовах передбачених кредитним договором). Позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості у загальному розмірі 31495,73 грн. за невиконання грошового зобов`язання, яка складається з : - Строковий/прострочений кредит: 3 500 грн. 00 коп. - Строкові відсотки (сума місячних відсотків за період з 22.10.2018р. по 19.06.2019р.): 3527 грн. 08 коп.; - Прострочені відсотки (згідно долученого розрахунку): 23 409 грн. 25 коп. - Штраф: 50 грн. 00 коп.; - Інфляційні збитки (індекс інфляції, згідно долученого розрахунку): 1 009 грн. 40 коп. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що сума отриманого кредиту, яку ТзОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» надало відповідачу [PERSON] готівкою згідно Договору про надання фінансового кредиту №РВ01-00474 становила 3 500 грн. 00 коп., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 22.10.2018 р. Вказану суму позивач просить суд стягнути з відповідача у вигляді строкового/простроченого кредиту. Судом встановлено, що згідно Додатку 1 до Договору про надання фінансового кредиту №РВ01-00474, згідно графіку внесків за договором у гафі "місячний процент" вказана сума місячних відсотків за період з 22.10.2018р. по 19.06.2019р., яку відповідач мав сплатити за увесь час користування кредитними коштами, а саме 3527,08 грн. Розмір процентів (18,75 % за кожні 30 днів користування) визначено у п.1.6 Договору про надання фінансового кредиту від 22.10.2018 року. Вказану суму позивач просить суд стягнути з відповідача у вигляді строкових відсотків. Судом встановлено, що відповідно до п.4.2. Договору про надання фінансового кредиту в разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж 1 день від дати, визначеної в Графіку внесків за Договором, позичальник сплачує кредитору штраф в розмірі 50 грн. за кожен факт порушення. Поряд з тим, п.4.2. Договору про надання фінансового кредиту передбачено, що стягнення штрафних санкцій із позичальника, являється правом, а не обов`язком кредитора. На підставі вищевказаного, позивач просить суд стягнути з відповідача у вигляді штрафу 50 грн. Судом встановлено, що відповідно до п. 1.5 Договору про надання фінансового кредиту, кредитні кошти надаються строком на 8 періодів по 30 днів, а саме з 22.10.2018 року по 19.06.2019 року. Днем кінцевого повернення кредиту є 19.06.2019 року. На підставі ст.625 ЦК України кредитор має право на нарахування інфляційних збитків та тьох відсотків річних від простроченої суми після закінчення терміну дії договору. Інфляційні збитки (індекс інфляції) згідно долученого розрахунку позивачем нараховано у розмірі 1 009 грн. 40 коп. за період з 20.06.2019 по 09.06.2022 року. Судом встановлено, що згідно п.6.6 Договору про надання фінансового кредиту Позичальник стверджував, що уважно ознайомився з Правилами надання фінансових кредитів ТзОВ «Вендор - Фінанс» та Паспортом споживчого кредиту, а також, розміром річної процентної ставки 225% річних. На підставі вищевказаного, позивач просить суд стягнути з відповідача прострочені відсотки (згідно долученого розрахунку) на суму 23 409 грн. 25 коп. за період з 20.06.2019 року по 09.06.2022 року. Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків, суд встановив наступне. За змістомст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1.6 Договору, за користування кредитними коштами, позичальник сплачує Кредитодавцю плату в розмірі 18,75% в місяць від суми наданого кредиту за кожні 30 днів користування. При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом в розрахунковому періоді (місяці), а кількість днів у році приймається як 360 днів (п. 2.6). У відповідностідо ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першоюстатті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Оскільки, кредитні кошти надавались відповідачу на певний строк, тому лише до певної дати у кредитора було наявне право на нарахування процентів за користування кредитними коштами. Після цієї дати кредитор має право лише нараховувати відсотки за прострочення виконання зобов`язання на підставіст. 625 ЦК України. Суд приходить до висновку, що нарахування позивачем сум у вигляді строкових відсотків (сума місячних відсотків за період з 22.10.2018р. по 19.06.2019р.) у розмірі 3527 грн. 08 коп. та інфляційних збитків (індекс інфляції, згідно долученого розрахунку) у розмірі 1 009 грн. 40 коп. повністю узгоджується із умовами Договору про надання фінансових послуг від 22.10.2018 року та не суперечить законодавству. Крім того, суд вважає підставним нарахування штрафу у розмірі 50 грн. 00 коп., а також стягнення з відповідача суми строкового/простроченого кредиту у розмірі 3 500 грн. 00 коп., який відповідачем було отримано та не надано належних доказів на спростування вказаних вимог. Нарахування штрафу та повернення суми отриманого кредиту повністю узгоджується із умовами Договору про надання фінансових послуг від 22.10.2018 року та не суперечить законодавству. Щодо стягнення з відповідача прострочених відсотків на суму 23 409 грн. 25 коп. за період з 20.06.2019 року по 09.06.2022 року згідно п.6.6 Договору про надання фінансового кредиту за розміром річної процентної ставки 225% річних, то суд приходить до висновку, що у вказаній частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до п.1.3 Договору про надання фінансового кредиту, кредитні кошти, отримані позичальником за цим договором, використовуються за цільовим призначенням, а саме: на поточні потреби. Відповідно до п.17 статті 1 ЗУ "Про захист прав споживачів", послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пунктом 22 ст.1 цього ж Закону визначено поняття споживач. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч.1,2 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до ч.2 ЗУ "Про захист прав споживачів" законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Особливості захисту прав споживачів фінансових послуг, а також послуг, пов`язаних з оборотом віртуальних активів, визначаються відповідними законами.\Статтю 2 доповнено частиною другою згідно із Законом № 122-IX від 20.09.2019; в редакції Закону № 2074-IX від 17.02.2022\. Законом України від 20.09.2019 року №122-ІХ внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг, зокрема до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до п.7-1 ч.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача фінансових послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача. Однак Договір про надання фінансового кредиту був укладений 22.10.2018 року, до внесення змін до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Законом України від 20.09.2019 року №122-ІХ, таким чином укладений договір про надання фінансових послуг від 22.10.2018 року повинен був не суперечити ЗУ "Про захист прав споживачів". З урахуванням положень ЗУ "Про захист прав споживачів", зокрема п.5 ч.3 ст.18 цього Закону, суд приходить до висновку, що нарахування відповідачу відсотків за п.6.6 Договору про надання фінансового кредиту від 22.10.2018 року за розміром річної процентної ставки 225% річних, є несправедливим, суперечитиме принципу добросовісності та матиме наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Сума нарахованих відсотків за п.6.6 Договору про надання фінансового кредиту від 22.10.2018 року за розміром річної процентної ставки 225% річних у розмірі 23 409 грн. 25 коп. перевищує суму разом взятих основного тіла кредиту, суму місячних відсотків, штрафів та інфляційних збитків (разом 8086 грн. 48 коп.), у майже три рази. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 8086 грн. 48 коп., де: 3500 грн. строковий/прострочений кредит; 3527 грн. 08 коп. строкові відсотки (сума місячних відсотків за період з 22 жовтня 2018 року по 19 червня 2019 року); 50 грн. штраф; 1009 грн. 40 коп. інфляційні збитки. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача прострочених відсотків на суму 23 409 грн. 25 коп. за період з 20.06.2019 року по 09.06.2022 року згідно п.6.6 Договору про надання фінансового кредиту за розміром річної процентної ставки 225% річних - відмовити. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 992,40 грн. Оскільки позов задоволено в частково, їх слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України , що становить 254,79 грн. (992,40*8086,48/31495,73). Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Суд вбачає доцільність у розстроченні відповідачу пенсіонеру [PERSON] , 1948 р.н. виконання рішення суду на вісім місяців зі сплатою боргу по 1010 грн. 81 коп. щомісячно, після набрання рішенням законної сили протягом восьми місяців.

Outcome: approved