Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 27 лютого 2009 року з відповідачем перебували у шлюбі, за час якого у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Однак, на підставі рішення Локачинського районного суду Волинської області від 13.05.2015 року шлюб між ними розірвано. Крім того, рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 22.06.2018 року здійснюється стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання двох дітей, а саме: 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхом, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, не надає їм матеріального забезпечення. Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи в судовому засіданні позов також підтримав та просив задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Локачинського районного суду Волинської області від 13.05.2015 року (а.с. 5). У сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10, 11). Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 22.06.2018 року здійснюється стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] наутримання двох дітей, а саме: 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 6-7). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не спілкується з дітьми, аліменти на їх утримання не сплачує. Примусове стягнення аліментів на утримання дітей здійснюється у межах виконавчого провадження. Із постанови про закриття кримінального провадження від 10.12.2017 року слідує, що кримінальне провадження №12017030120000228 від 22.10.2017 року по факту ухилення від сплати аліментів на утримання дітей закрите у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та відсутності умислу ухилятися від виконання зобов`язань (а.с. 8). Орган опіки і піклування Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області у поданому висновку вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. ). Рішенням виконавчого комітету Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 103 від 07.09.2022 року затверджено даний висновок, з яким суд також погоджується та приймає його до уваги (а.с. ). Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду вказала, що батько [PERSON] більше 17 років не цікавиться їхнім життям, не приймає участі у їх вихованні. Із змісту ст. 150 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей не виконує, суд прийшов до висновку, що позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітніх дітей є доцільним та в інтересах дітей. На підставі ст.ст. 164, 165 СК України, ст.18 Конвенції про права дитини, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved