Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

У березні 2022 року орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звернувся до суду, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] . [INFO] з позовом до [PERSON] , про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, оскільки мати неналежним чином ставиться до життя та здоров`я дитини, не створила належних умов для проживання та виховання дитини, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, права і інтереси, якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, а також, стягнути аліменти на утримання дитини. Ухвалою № 334/1197/22 від 28.03.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою № 334/11197/22 від 14.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 09.02.2016 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] є одинокою матір`ю. Відповідно до довідки Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.12.2021 № 2912/21.14-25 державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] тривалий час зловживала алкогольними напоями, офіційно ніде не працює. З 26.08.2021 року на обліку у відділі по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. 24.08.2021 року мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] , здійснено виклик служби поліції «102» з повідомленням про малолітню дитину [PERSON] , 2016 року народження, яка була залишена одна вдома в небезпеці, без їжі та без догляду дорослих. 25.08.2021 року працівниками відділу служби здійснено виїзд за вищевказаною адресою, складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого помешкання потребує прибирання, підлоги в кімнатах брудні, в кухні розбите скло на дверях, в дитячій кімнаті відсутнє світло. [PERSON] перебувала в стані алкогольного/наркотичного сп`яніння, поводила себе агресивно, чіплялася до поліції. Вищевказані фактори умов проживання можуть негативно впливати на повноцінний розвиток дитини, показують, що [PERSON] належним чином не може виконувати батьківські обов`язки. Інспектором СЮП ВП ЗРУГІ в Запорізькій області відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/6656/21 від 13.10.2021 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї стягнення у вигляду штрафу в дохід держави у розмірі 850,00 гривень. Згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку малолітню дитину Житську Вероніку спеціалістами відділу служби було доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради. 26.08.2021 у відділі служби [PERSON] було роз`яснено чинне законодавство щодо відповідальності батьків за утримання, виховання та здоров`я дитини, проведено профілактичну бесіду та взято пояснення з цього приводу, роз`яснено порядок повернення доньки в родину. У зв`язку із задовільним станом здоров`я малолітньої [PERSON] , [INFO] , листом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 26.08.2021 № 01.01-18/1677 дитину переведено до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, на повне державне забезпечення. З письмових пояснень [PERSON] , наданих 29.09.2021 відділу служби вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні у наркологічному відділенні з 03.09.2021 по 24.09.2021 КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, втім письмових доказів суду не надано. Відповідно до листа КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР від 14.01.2022 № 0060 малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває у закладі з 31.08.2021 року, має діагнози: вроджений птоз (Q10.0), хвороба серця неуточнена (151.9), кардіоміопатія не уточнена (142.9), плоскостопість (набута) (М21.4). За час перебування дитини у закладі [PERSON] відвідувала свою доньку 2-3 рази на місяць. 31.01.2022 року відповідач звернулась до відділу служби із заявою про повернення малолітньої доньки [PERSON] в родину. 10.02.2022 року на комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району було розглянуто питання щодо повернення в родину малолітньої [PERSON] , [INFO] . Втім, [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідала. В той же день, від ОСББ «Трансформаторпик-24» було отримано повідомлення про перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, а тому взявши до уваги викладену інформацію, діючи в інтересах дитини, комісія одноголосно вирішила вважати недоцільне повернення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в родину матері. Батьківський потенціал слабкий, мати не усвідомлює наявності проблем, не розуміє їх ризики і загрози, мотивація до змін низька. Складні життєві обставини носять затяжний характер. Станом на 22.02.2022 року [PERSON] до відділу служби не з`явилася, зі спеціалістами не співпрацює, подальшою долею дитини не цікавиться. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 17.02/01-27/196 від 23.02.2022 року [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, навчання, медичного догляду, лікування, права та інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, вважати за доцільне відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. Наведені обставини в їх сукупності свідчать про те, що залишення малолітньої [PERSON] у відповідача є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини\~є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини\~у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року\~у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відповідачі в судовому засіданні визнали факт неналежного піклування про малолітню дитину, що створює загрозу для її життя і здоров`я, ухилення від виконання батьками своїх обов`язків з виховання дитини. Враховуючи вищенаведене, надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до висновку , що наявні підстави для відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, оскільки така міра відповідає найкращим інтересам дитини. Крім того, суд враховує, що відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, а тому вважає за можливе позов задовольнити. Щодо стягнення аліментів Частиною 1 ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 ч. 1 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність інших утриманців у відповідача (відповідно до\~ст.182 СК України), суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved