Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON] , якому при житті належала квартира за адресою: [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті матері [PERSON] . Після смерті чоловіка у другій Запорізькій державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №42/2019. Відповідно до інформації нотаріуса до складу спадкоємців увійшли позивач, її син [PERSON] , а також син спадкодавця від першого шлюбу - [PERSON] . За життя\~спадкодавець [PERSON] \~через тяжкий\~стан здоров`я\~не міг\~самостійно забезпечити\~умови свого\~життя,\~потребував постійного\~стороннього догляду,\~допомоги та\~піклування.\~Починаючи з\~2005\~року постійно\~хворів з\~діагнозом варикоз\~та тромбофлебіт,\~в 2007\~році його\~було прооперовано.\~Зокрема в\~2017\~році [PERSON] \~перебував на\~лікуванні у\~Десятій міській\~лікарні з\~серцевим захворюванням\~та цукровим\~діабетом. [PERSON] зазначає, що вона постійно піклувалась про чоловіка, на відміну від відповідача, що можуть підтвердити свідки цих подій. Однак вона не завжди могла допомагати чоловіку, оскільки також мала дуже поганий стан здоров`я, а тому [PERSON] потребував сторонньої допомоги не тільки від неї. Таку допомогу їй міг надавати його син від першого шлюбу - відповідач [PERSON] , однак останній під час хвороби батька ухилявся від надання йому будь-якої фізичної, моральної та матеріальної допомоги, жодного разу не відвідував батька, не спілкувався з ним та навіть не приїхав його поховати. З урахуванням викладеного позивач вважає, що існують всі підстави для усунення відповідача від спадкування, у зв`язку із чим просить суд постановити відповідне рішення. Ухвалою суду від 27.08.2019 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. 25.09.2022\~року відповідач\~скористався своїм\~правом на\~подання відзиву\~на позов,\~в якому\~проти задоволення\~позовних вимог\~заперечував. Зазначив, що починаючи з самого дитинства він проживав окремо від свого батька, оскільки останній залишив його матір та став проживати з позивачем, коли відповідачу було 3 роки. Однак відповідач завжди намагався підтримувати зв`язок з батьком, телефонував йому та за можливості відвідував. Проте, після народження дитини від другого шлюбу, відповідач почав відчувати себе зайвим у новій родині батька, не міг постійно проявляти ініціативу для спілкування, але завжди відкликався на будь-які прохання чи пропозиції з боку батька. Зазначив, що посилання позивача у позовній заяві, що відповідач не надавав матеріальної допомоги своєму хворому батькові в 2005 році, на думку відповідача, є недоречним, оскільки відповідач народився в 1996 році, а отже в цей період відповідачу було лише 9 років, і він сам в силу свого віку був непрацездатною особою. Відповідач фактично ніколи не мав постійного доходу, оскільки після закінчення у 2016 році Запорізький вищий професійний училище (денної форми навчання) не був працевлаштований на постійне місце роботи за життєвими обставинами. Так, [INFO] після смерті дідуся [PERSON] , відповідач вилущений був майже постійно проживати з бабусею [PERSON] в Херсонській області, оскільки остання потребувала піклування та допомоги по господарству. Щодо обставин смерті [PERSON] відповідач зазначив, що про смерть батька дізнався лише в травні 2019 році, коли його мати [PERSON] отримала поштою відповідне повідомлення від нотаріуса та зателефонувала йому, після чого він одразу приїхав до Запоріжжя. До цього моменту зі сторони позивача ніхто своєчасно йому про смерть батька не повідомляв, за матеріальною допомогою він до нього не звертався. Також зазначив, що до позовної заяви не додано жодних доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець [PERSON] , перебував у безпорадному стані, потребував та просив допомогу у відповідача, та доказів того, що останній маючи змогу надати батькові таку допомогу, умисно ухилявся від її надання. В свою чергу, відповідач заявляє, що він має хронічне захворювання - м`язову дистонію, з цього приводу двічі на рік вимушений регулярно проходити амбулаторне лікування. До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано. 14.01.2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за їх відсутності не надали. Про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлявся шляхом надсилання судових повісток на адресу його місця реєстрації. Державний нотаріус Другої Запорізької державної нотаріальної контора у судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить проводити розгляд справи за відсутності державного нотаріуса. Під час судового засідання 20.09.2022 року у м. Запоріжжі пролунала повітряна тривога у зв`язку з чим судом було оголошено перерву задля безпеки учасників справи та працівників апарату суду. Представник позивача адвокат Скрима В.А. усною заявою повідомила суд, що підтримує висловлені позиції і подальший розгляд справи просить проводити у її відсутність. Після перерви учасники справи у судове засідання не з`явились у зв`язку з чим судом ухвалено продовжувати розгляд справи у їх відсутність та, відповідно, без здійснення його фіксації, що регламентується положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В ході розгляду справи, 15.08.2022 року у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона була сусідкою спадкодавця [PERSON] . За весь час їхнього знайомства [PERSON] постійно хворів та потребував сторонньої допомоги, оскільки самостійно не міг себе обслуговувати. Оскільки дружина спадкодавця [PERSON] перебувала на роботі, [PERSON] постійно допомагала доглядати хворого [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] розповідав їй, що намагався звернутися до старшого сина за допомогою, однак останній відмовив у допомозі та при цьому сильно накричав на батька у дворі, через що [PERSON] стало погано. Власне відповідача [PERSON] бачила лише один раз. Свідок [PERSON] , також підтвердила безпорадність спадкодавця [PERSON] , зазначила, що він близько року перебував у лежачому стані, а вона як сусідка допомагала доглядати [PERSON] . Дружина [PERSON] залишала двері відкритими, щоб вона могла безперешкодно зайти і перебувати біля хворого [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] розповідав їй, що розуміє як важко його дружині і, що було б добре, якби старший син також допомагав, однак йому байдуже на батька. Особисто відповідача жодного разу не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком, вона бачила його за три тижні до його смерті, він перебував у нормальному стані, міг сам себе обслуговувати, самостійно пересувався. За допомогою до їх сина, відповідача у справі, [PERSON] не звертався, про його смерть їм ніхто не повідомляв. ЇЇ син [PERSON] до 2016 року навчався, не працював, ніякого доходу не мав, проживав з бабусею у м.Нижні Сірогози Херсонської області, та допомагав доглядати за дідусем. Крім того, її син має захворювання м`язової дистонії. Вислухавши думки сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні КНП «Міська лікарня №10» ЗМР з 14.12.2016 по 22.12.2016 з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ, стадія 2, ангіопатія судин сітківки, неускладнений криз (14.12.2016), ризик 4, серцева недостатність I-III ст. Ішемічна хвороба: дифузний кардіосклероз, синусова тахікардія (14.12.2016), атріовентрикулярна блокада І ст. Цукровий діабет, тип 2, середнього ступеню тяжкості. Вертеброгенна люмбалгія поперекового відділу. Хронічне обструктивне захворювання легень II, ремісія, легенева недостатність II ст. Вказане підтверджено інформацією КНП «Міська лікарня №10» ЗМР від 10.09.2019 року №2508/01-08. Згідно інформації КУ «Запорізький протитуберкульозний диспансер №3» Запорізької Обласної Ради від 15.11.2019 року №47/01-8 [PERSON] , [INFO] , знаходився на диспансерному обліку в КУ «Запорізький протитуберкульозний диспансер №3» Запорізької Обласної Ради з 16.07.1999 по 09.10.2013. Знятий з обліку 09.10.2013 року. На момент взяття на облік у 1999 році Діагноз: ВДТБ (16.07.1999) легень (дисемінований). Дестр+МБТ+кат. У 2002 році переведений до 5.1 категорії Діагноз: 33ТБ (08.02.2002) в/частки легень у вигляді інтенсивних вогнищ, пневмосклерозу кат 5.1. Діагноз при знятті з обліку 09.10.13 році 33ТБ (08.02.2002р) в/частки легень у вигляді інтенсивних огнищ, пневмосклерозу кат 5.1. Лікування отримував з 16.07.1999 по 25.07.2000 в амбулаторних умовах і специфічними протитуберкульозними препаратами безкоштовно. Профілактичне лікування в амбулаторних умовах безкоштовно з 11.10.2000 по 05.01.2001; з 04.05.2001 по 24.07.2001; з 27.09.2001 по 27.11.2001; з 28.02.2002 по 28.04.2002; з 07.10.2002 по 07.12.2002; з 22.04.2003 по 22.06.2003; з 24.10.2003 по 24.12.2003; з 25.05.2004 по 25.07.2004; з 05.10.2004 по 05.12.2004. Відповідно до\~висновку експертів\~(фахівців\~з питань\~судової експертизи)\~№2019/09/28, [PERSON] за ступенем розладу здоров`я фактично був інвалідом 2 групи, і потребував постійного (довічного) лікування за 4 різними хворобами із сумарною втратою тимчасової працездатності від наявних 5 хронічних хвороб. [PERSON] внаслідок своєї хвороби перебував у безпорадному стані, був непрацездатним (в розумінні ч. 3 за ст. 75 Сімейного Кодексу України), та потребував допомоги на лікування та на інші мінімальні життєві потреби. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області від 13.11.2019, №1487, [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації місця проживання в [ADDRESS] з 20.01.2016 по теперішній час. ??? Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2019 року. Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №42/2019, відкритою державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 03.03.2019 року вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] є: син від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.09.1996 року; син від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно від 12.10.2017 року; дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.04.2017 року. Вищезазначені особи, є спадкоємцями першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України та подали заяви на прийняття спадщини в установленому законом порядку. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 30 травня 2008 року №7. Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Верховний Суд у постанові від 26 січня 2021 року (справа № 359/9293/18) зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Такого висновку суд дійшов виходячи з того, що у справі відсутні докази ухилення [PERSON] від надання допомоги своєму покійному батькові, оскільки сам факт ухилення повинен довести саме позивач і ці докази мають бути належними і допустимими. Натомість у справі відсутні буд-які докази того що [PERSON] , в інтересах чоловіка, чи сам [PERSON] звертались за такою допомогою до відповідача, а останній ухилявся від її надання. Показання свідків про те, що [PERSON] звертався за допомогою до старшого сина суд не приймає до уваги, оскільки такі показання є показаннями із чужих слів та відповідно до положень ст. 90 ЦПК України не можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані. Крім цього, дана обставина має доказуватися у сукупності з іншою - що [PERSON] мав можливість надавати необхідну допомогу покійному батькові, за його життя, допомогу. Але вказана обставина взагалі позивачем не доводиться і в матеріалах відсутні докази про наявність у [PERSON] такої можливості. Так, відповідно до відзиву відповідача встановлено, що у [PERSON] відсутній постійний дохід та наявне хронічне захворювання - м`язова дистонія (довідка КНП «Міська лікарня №10» ЗМР від 15.0.2019 року про те, що [PERSON] має хронічне захворювання - м`язову дистонію, та потребує регулярного амбулаторного лікування). Отже позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача від права на спадкування. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed