Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» про стягнення боргу за договором процентної позики, в якому просив: - стягнути з ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» на користь [PERSON] за договором процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 2016000,00 грн. основного боргу, 739065,60 грн. процентів, 699552,00 грн. додаткових процентів, 173376,00 грн. інфляційних збитків та 144116,52 грн. штрафу, а всього 3772110,12 грн.; - розподілити судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.10.2020 між ним та ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО», в особі директора [PERSON] було укладено договір процентної позики № 12/10/70000, за умовами якого ним товариству надавались грошові кошти у готівковому вигляді у розмірі 2016000,00 грн., що дорівнювало 70000,00 доларів США, під 28,8 % річних на 4 місяці із щомісячною сплатою процентів, із передбаченням штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором. Того ж дня -12.10.2020 директор товариства [PERSON] отримав від нього готівкові кошти у розмірі 2016000,00 грн., що підтверджується письмовою розпискою. Зобов`язання за даним договором ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» не виконані - сума позики не повернута, а проценти не сплачені, на підставі чого він вважає, що з відповідача на його користь слід стягнути за зазначеним договором процентної позики основний борг, та відповідно до наведених у позові розрахунків: проценти, додаткові проценти, інфляційні збитки та штраф. Ухвалою від 31.01.2022 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» про стягнення боргу за договором процентної позики у зв`язку з тим, що суддя дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.03.2022 задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , ухвалу від 31.01.2022 скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою від 12.04.2022 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Від відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі. У судовому засіданні 18.05.2022 у межах підготовчого провадження у задоволенні клопотання відповідача було відмовлено. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований у суді 06.07.2022 за вх. № 3074/22, у якому останній заперечував проти задоволення позову. На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» до участі у даній справі не було обізнано про існування договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020, оскільки такий договір між товариством та [PERSON] не укладався, а тому є недійсним. Вважає, що даний позов не підвідомчий Долинському районному суду Кіровоградської області та має розглядатись Господарським судом Кіровоградської області. Зазначив, що колишній директор товариства [PERSON] будучи директором ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» не міг підписати спірний договір, оскільки відповідно до умов Статуту товариства він повинен був отримати дозвіл Загальних зборів учасників, на підставі чого вважає такий договір недійсним. Окрім того, вважає, що наявні підстави вважати, що підписи [PERSON] підроблені. Крім того, посилався на неправомірні дії з боку [PERSON] щодо перешкоджання здійсненню товариством господарської діяльності. Від відповідача до суду надійшов зустрічний позов, зареєстрований у суді 06.07.2022 за вх. № 3075/22, до [PERSON] про визнання недійсним договору процентної ставки. Ухвалою від 06.07.2022 зустрічну позовну заяву повернуто відповідачу, як таку, що подана з порушенням вимог ч. 1 ст. 193 ЦПК України. Ухвалою від 06.07.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Крім того, зазначеною ухвалою з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про виклик свідків. Ухвалою від 03.08.2022 частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову у справі шляхом заборони відчуження 1/3 частини комплексу будівель за адресою: Кіровоградська область, Долинський район, м. Долинська, Східно-об`їзне шосе, 6, право власності на який зареєстроване за ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО». Ухвалою від 09.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення посмертної почеркознавчої експертизи у зв`язку із недотриманням порядку передбаченого ч. 2 ст. 197 ЦПК України та у приєднання доказів до матеріалів справи на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, позов просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, у задоволені позову просив відмовити у повному обсязі. Також зазначив, що відсутні докази на підтвердження отримання ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» від [PERSON] на підставі договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 грошових коштів, оскільки отримання грошових коштів юридичною особою від фізичної особи не може бути підтверджене лише розпискою директора такої юридичної особи. До закінчення судових дебатів у справі представник відповідача зробила заяву про надання суду протягом п`яти днів доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. 12.10.2020 між [PERSON] (далі - Позикодавець) та ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО», в особі директора [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено договір процентної позики № 12/10/70000 (далі - Договор), за умовами якого: - Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю, а також сплатити проценти у розмірі та порядку, встановлених Договором (п. 1.1 Договору); - сума позики за Договором становить 2016000,00 грн., що дорівнює 70000 (сімдесят тисяч) доларів США (п. 2.1 Договору); - Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі 28,8% річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3 Договору) до дня фактичного повернення позики (п. 2.2 Договору); - сплата процентів здійснюється щомісяця не пізніше 5 числа кожного календарного місяця за попередній місяць. (п. 2.6 Договору); - Позикодавець особисто передає суму позики у готівковому вигляді особисто Позичальнику (п. 3.1 Договору); - строк повернення позики становить календарних 4 (чотири) місяці з моменту надання суми позики (п. 4.1 Договору); - Позичальник зобов`язаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленого в п. 4.1 цього Договору, в такий саме спосіб в якій позику було отримано (п. 5.1 Договору); - сума позики підлягає поверненню шляхом її передачі готівкою особисто Позикодавцю (п. 5.2 Договору); - Договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором (п. 7.1 Договору). Зазначений договір засвідчено підписами із зазначенням найменування сторін та відтисками їх печаток. За змістом розписки «В підтвердження факту передачі грошових коштів на виконання умов договору позики № 12/10/70000» від 12.10.2020 [PERSON] особисто отримав від [PERSON] готівкою грошові кошти у борг у розмірі 2016000,00 грн., та зобов`язався повернути гроші повністю з відсотками, передбаченими Договором процентної позики № 12/10/70000, у строк до 12.02.2021. Зазначена розписка, зокрема, містить підпис та найменування особи, що її підписала - [PERSON] та відтиск печатки ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО». Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, долучених до матеріалів справи, ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» є зареєстрованою юридичною особою, одним із засновників (учасників) якої є [PERSON] , який на час укладення договору з приводу якого виник спір, також був керівником та представником товариства. За повідомленням представника відповідача, що не заперечувалось представником позивача, [PERSON] помер [INFO] . З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Надаючи оцінку посилання відповідача на недійсність договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 у зв`язку із перевищенням на той час директором ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» [PERSON] своїх повноважень чи підроблення підписів останнього судом відзначається таке. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Положеннями ст. 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. З урахуванням наведеного слід зазначити, що судом не встановлено прямо передбачених законом підстав, які б свідчили про недійсність договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 і його недійсність на час розгляду даної справи не встановлена рішенням суду, і у межах даної справи питання не дійсності зазначеного договору не розглядається. Поряд з цим, необхідно зауважити, що у судовому засіданні судом ставилося на обговорення питання про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. При цьому, представник позивача наголосив на відсутності підстав для зупинення провадження у справі, а представник відповідача, при повідомленні раніше про звернення до суду з позовом про визнання договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 недійсним, залишив вирішення питання про зупинення провадження у справі на розсуд суду. З огляду на зазначене, враховуючи зміст позовних вимог та надані позивачем докази на їх підтвердження та докази відповідача на обґрунтування заперечення проти позовних вимог, в обсязі необхідному для вирішення питання про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про об`єктивну можливість розгляду справи, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового розгляду. За таких обставин окремо слід відзначити, що ухвалення судового рішення про визнання договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 недійсним, може бути підставою для ініціювання перегляду рішення у даній справі за нововиявленими обставинами. Отже, суд констатує, що 12.10.2020 між [PERSON] та ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО», в особі директора [PERSON] було укладено договір процентної позики № 12/10/70000, з наведеними у ньому умовами, і такий договір є чинним, за відсутності доведення у встановленому законом порядку його недійсності. Щодо позиції відповідача про не отримання ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» грошових коштів за договором процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 оскільки така обставина не маже бути підтверджена розпискою директора судом відзначається таке. Умовами договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 передбачено, що Позикодавець особисто передає суму позики у готівковому вигляді особисто Позичальнику (п. 3.1 Договору). Положеннями ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1). Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (ч. 3). Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі (ч. 4). Відповідно до умов ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 1087 ЦК України (у редакції чинній на час спірних правовідносин) розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. Відповідно до визначень, наведених у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 (далі - Положення), - готівкові розрахунки/розрахунки готівкою - платежі готівкою суб`єктів господарювання і фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна Положеннями п. 5 розділу II «Вимоги до організації готівкових розрахунків» Положення передбачено, що суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Відповідно до умов п. 6 Положення суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: 1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи/юридичних осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку (далі - небанківські установи), шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується. Відповідно до умов п. 7 Положення фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: 1) із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно. Платежі на суму, що перевищує 50000 гривень, проводяться через банки або небанківські установи шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку; З урахуванням наведеного слід відзначити, що здійснення готівкого розрахунку 12.10.2020 за договором процентної позики № 12/10/70000 між фізичною особою - [PERSON] та суб`єктом господарювання - ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО», в особі директора [PERSON] шляхом передачі під розписку 2016000,00 грн. беззаперечно має ознаки порушення наведених вище вимог Положення, однак, це не спростовує об`єктивного факту отримання директором, представником ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» [PERSON] зазначеної суми грошових коштів на умовах зазначеного договору, що підтверджено розпискою від 12.10.2020. Крім того, слід окремо звернути увагу на висновок, до якого дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22.08.2022 у справі 914/2197/18, зазначивши у п. 109, що саме на уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власника відповідно до законодавства та установчих документів покладається відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, до яких відносяться прибуткові касові ордери як документи, що підтверджують факт надходження (видачі) готівки з каси підприємства. Таким чином, тягар можливої майнової втрати, спричиненої недотриманням наведених вище вимог Положення щодо готівкового розрахунку учасниками (представниками) договірних відносин між фізичною особою та суб`єктом господарювання з урахуванням положень ч. 4 ст. 92 ЦК України та наведеного висновку Верховного Суду, - не може бути покладено на фізичну особу, оскільки є підставою відповідальності органу юридичної особи чи особи, яка відповідно до закону чи установчих документів виступає від імені юридичної особи, перед відповідною юридичною особою. Щодо посилання відповідача на те, що розписка від 12.10.2020 є підтвердженням того, що грошові кошти у ній отримані особисто [PERSON] , а не товариством, судом відзначається, що така позиція відповідача є необґрунтованою, оскільки дата розписки, зазначені у ній суб`єктний склад учасників та сума грошових коштів, та пряме посилання на договір позики № 12/10/70000 у своїй сукупності свідчать про її складання та підписання саме на підтвердження виконання умов договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020, а саме отримання грошових коштів. Щодо посилання відповідача на правові позиції наведені у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 442/8157/15, від 10.02.2021 у справі № 489/3688/15, від 12.06.2020 у справі № 169/506/17, судом відзначається, що обставини наведених справ за наслідками касаційного перегляду рішень у яких були постановлені зазначені рішення не збігаються з обставинами даної справи. Так, у справі № 442/8157/15-ц договір позики було укладено засновником, який не був директором чи самостійним представником товариства, а у справах № 489/3688/15-ц та № 169/506/17 відсутня розписка на підтвердження передачі грошових коштів за договором позики. Підсумовуючи, суд констатує, що розпискою від 12.10.2020 підтверджено факт виконання умов укладеного 12.10.2020 між [PERSON] та ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО», в особі директора [PERSON] договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020, у частині передачі позикодавцем позичальнику грошових коштів у розмірі 2016000,00 грн. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Жодних доказів виконання ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» зобов`язань на підставі договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 по поверненню в обумовлені договором строки запозичених грошових коштів у розмірі 2016000,00 грн. відповідачем не надано. У силу ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 дійшла висновку про те, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Умовами договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020, передбачено: - Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі 28,8% річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3 Договору) до дня фактичного повернення позики (п. 2.2 Договору); - сплата процентів здійснюється щомісяця не пізніше 5 числа кожного календарного місяця за попередній місяць. (п. 2.6 Договору); - при простроченні повернення позики або її частини Позичальник понад сплату процентів, установлених в п. 2.2 Договору, додатково сплачує проценти в розмірі 0,1% за кожен наступній день прострочки від непогашеної суми боргу до моменту повернення позики в повному розмірі (п. 6.1 Договору); - у випадку, передбаченому пп. 6.1. цього Договору, Позичальник зобов`язаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення (п. 6.1.1 Договору). Зазначена умова, виходячи з положень ст. 549 ЦК України, фактично є визначенням підстав та порядку нарахування пені за умови неповернення суми позики; - при порушенні встановлених п. 2.6 Договору строків перерахування процентів позичальник сплачує штраф у розмірі 0,1 % за кожен день прострочки, від суми несвоєчасно сплачених процентів (п. 6.2 Договору). Зазначена умова, виходячи з положень ст. 549 ЦК України, фактично є визначенням підстав та порядку нарахування пені за умови несплати (несвоєчасної сплати) процентів за користування позикою. За наведених вище положень законодавства, які регулюють відносини виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, нарахування та сплати процентів, штрафних санкцій і компенсацій, з урахуванням наведеної позиції Верховного Суду, враховуючи умови договору процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020, судом відзначається, що окрім основного боргу у розмірі 2016000,00 грн. позичальник - ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БІОДЖЕРЕЛО» зобов`язаний сплатити позикодавцю - [PERSON] : - 196899,95 грн. процентів, виходячи з розрахунку: 2016000,00 грн. (основний борг) х 28,8% / 100% х 124 днів (з 13.10.2020 по дату повернення позики (припинення кредитування), визначеною договором - 13.02.2021) / 366(365) (кількість днів у році); - 699552,00 грн. пені за прострочення виконання основного зобов`язання (п. 6.1 Договору), виходячи з розрахунку: 2016000,00 грн. (основний борг) х 0.1% / 100% х 347 днів (з дати повернення позики (припинення кредитування), визначеної договором - 13.02.2021 по 26.01.2022); - 173376,00 грн. інфляційних збитків, виходячи з розрахунку: 2016000,00 грн. (основний борг) х 108,603% (індекс інфляції за період лютий 2021 - грудень 2021) / 100% - 2016000,00 грн. (основний борг); - 79006,11 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування позикою (п. 6.2 Договору), виходячи з розрахунку: 49224,98 грн. (проценти за місяць користування позикою - 196899,95 / 4) х 0.1% / 100% х 447 днів (період прострочення сплати процентів за перший місяць з 06.11.2020 по 26.01.2022) + 49224,98 грн. х 0.1% / 100% х 417 днів (за другий місяць з 06.12.2020 по 26.01.2022) + 49224,98 грн. х 0.1% / 100% х 386 днів (за третій місяць з 06.01.2021 по 26.01.2022) + 49224,98 грн. х 0.1% / 100% х 355 днів (за четвертий місяць з 06.02.2021 по 26.01.2022). Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін, їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором процентної позики № 12/10/70000 від 12.10.2020 на обумовлених ним умовах та у визначені у ньому терміни і таке зобов`язання не виконане й на час звернення позивача до суду із позовом, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу, процентів, пені за прострочення виконання основного зобов`язання, інфляційних збитків та пені за прострочення сплати процентів, - є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога, з урахуванням наведеного вище розрахунку суду, підлягає частковому задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Питання щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу, враховуючи зроблену, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі представником позивача заяву про надання суду протягом п`яти днів доказів понесення позивачем таких витрат, - слід вирішити у судовому засіданні, яке слід призначити у порядку та строки передбачені ст. 246, ст. 270 ЦПК України. У призначеному судовому засіданні також слід вирішити питання щодо судових витрат понесених сторонами, зокрема, по сплаті судового збору.

Outcome: partial