Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

25 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Світловодського районного споживчого товариства про визнання за ним права власності за набувальною давністю, на будівлю заготівельного пункту, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що позивач з 17 грудня 2009 року і до цього часу використовує будівлю заготівельного пункту, розташовану за вищевказаною адресою. У грудні 2009 року Світловодським райспоживтовариством йому було запропоновано придбати зазначену будівлю заготівельного пункту. Після огляду будівлі позивач погодився та уклав з відповідачем договір купівлі-продажу № 18/1 від 11 грудня 2009 року, актом прийняття-передачі будівлю заготівельного пункту від 17 грудня 2009 року було передано [PERSON] . Нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу відповідач відмовився, але у червні 2022 року позивач звернувся до відповідача з даним проханням. При зборі документів для здійснення нотаріального посвідчення договору було з`ясовано, що відповідач не зареєстрував своє право власності на зазначене майно, а отже, не міг вчиняти такий правочин, у зв`язку з чим позивач по цей час безпідставно володіє чужим майном. Тому позивач був змушений звернутись з даним позовом для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою від 28 липня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, надано відповідачу строк на подання відзиву, а в разі його подання, позивачу строк для подання відповіді на відзив. (а.с.24-25) Позивач в судове засідання не з`явився, просив суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 30 серпня 2022 року від представника відповідача голови Світловодського РСТ С. Воробйової надійшла заява, якою відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. У зв`язку з неявкою сторін для розгляду справи по суті, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Виходячи зі змісту ч. 1, ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Правління Світловодського районного споживчого товариства № 21 від 15 лютого 2007 року затверджено реєстр об`єктів нерухомості/будівель і споруд, визначених для продажу по системі Світловодського райспоживтовариства в кількості 19 одиниць, серед яких додатком №1 зазначено будівлю заготівельного пункту с. Андрусівка, площею забудови 151,9 кв.м., рік введення в дію 1985.(а.с.10,11) Рішенням Виконавчого комітету Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області №13 від 25 лютого 2009 року надано дозвіл Світловодському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації оформити право власності з видачею свідоцтва про право власності за Світловдоським райспоживтовариством на будівлю заготівельного пункту по [ADDRESS] .(а.с.12) Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 29 лютого 2008 року, право власності на будівлю заготівельного пункту по [ADDRESS] належить Світловодському районному споживчому товариству. (а.с.14-16) Згідно договору № 18/1 купівлі-продажу основних засобів райкоопзаготпрому Світловодського районного споживчого товариства фізичній особі від 11 грудня 2009 року, Райкоопзаготпром Світловодського районного споживчого товариства, в особі директора Клименка Володимира Семеновича, який діє на підставі Статуту, зобов`язується продати покупцю [PERSON] будівлю заготівельного пункту, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 157,88 кв. метрів, а покупець зобов`язується прийняти вищевказане майно вартістю 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп.(а.с.7) Актом від 17 грудня 2009 року підтверджується передача райкоопзаготпромом Світловодського районного споживчого товариства в особі Котляру Юрію Миколайовичу будівлі заготівельного пункту, загальною площею 157,88 кв. метрів, розташованого в [ADDRESS] , інвентарний номер 17, рік введення в дію 1985. (а.с.8) Квитанціями прибуткового касового ордера № 562 від 17 грудня 2009 року, № 563 від 18 грудня 2009 року, № 604 від 21 грудня 2009 року підтверджується прийняття Укоопспілкою райкоопзаготпром від [PERSON] за будівлю заготівельного пункту с. Андрусівка згідно договору купівлі-продажу від 11 грудня 2009 року грошових коштів на загальну суму 30\~000 грн. (а.с.9) Згідно архівної довідки від 15 липня 2022 № 339, право власності на будівлі по [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 року, не зареєстровано. (а.с.17) Довідкою, виданою спеціалістом ІІ категорії Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області Т.Дикою від 19.07.2022 року № 610-06, та довідкою, виданою Головою Правління Світловодського районного споживчого товариства С.Г.Воробйовим 19 липня 2022 року за №35, підтверджено, що [PERSON] дійсно володіє та добросовісно користується будівлею заготівельного пункту, розташованого за адресою [ADDRESS] . (а.с. 18,19) Таким чином, судом встановлено, що, дійсно, відповідач на момент продажу будівлі не зареєстрував на будівлю свого права власності, а тому не міг вчиняти такий правочин, як договір купівлі-продажу. Відповідно, позивач безпідставно, відкрито володіє чужим майном, починаючи з грудня 2009 року. Вирішуючи спір по суті справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. п.9, 13, 14 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не зі своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд зазначає, що позивачем, [PERSON] належними, допустимими та достовірними доказами доведено, що він добросовісно заволодів майном, а саме, будівлею заготівельного пункту, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд враховує, що право власності на вказане нерухоме майно ні за ким не зареєстровано, а позивач [PERSON] добросовісно, безперервно та відкрито продовжував користуватися цим майном впродовж більше 12 років, утримує та використовує його для власних потреб з 2009 року, а тому суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення позову та визнання за ним права власності на будівлю заготівельного пункту, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. При цьому, ухвалюючи рішення у відповідності до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, суд переконався, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, про що було подано відповідну заяву, судові витрати у вигляді 50% сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з відповідного бюджету, решта 50% судового збору - повинні бути покладені на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved