Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє- адвокат Гураш М.В., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з 08 жовтня 2004 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 138. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені, сторони не ведуть спільне господарство, будь-які подружні стосунки не підтримуються впродовж останніх чотирьох років, збереження сім`ї та спільне проживання стало неможливим. Від шлюбу мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Суперечки про місце проживання неповнолітніх дітей відсутні, по домовленості вони залишаються проживати з позивачем, а вона в свою чергу не буде чинити перешкод у їхньому спілкуванні з батьком. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дітей. Відповідач працездатний, працює на роботі за межами України та отримує значні доходи. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють сплачувати аліменти у такому розмірі. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 08 жовтня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Також просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1 /2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гураш М.В. у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.33,34). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві (а.с. 25-26, 30-31), та шляхом оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (а.с. 32), про\~причини неявки\~до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди\~ сторони позивача\~суд ухвалює\~рішення при\~заочному розгляді\~справи,\~що відповідає\~положенням ст.ст.280,\~281\~ЦПК України. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 21 вересня 2022 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 жовтня 2004 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 138. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-10). Сторони припинили фактичні шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство між ними не ведеться, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї. Разом сторони не проживають впродовж чотирьох років. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно\~ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~у\~разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Своїм правом на відновлення дошлюбного прізвища позивач не скористалася. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, їх шлюб існує формально. Крім того, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у позивача не має. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що шлюб втратив своє значення і не може бути поновлений в зв`язку з категоричним запереченням позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітніх дітей, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати Щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьком яких відповідно до свідоцтв про народження, є відповідач. (а.с. 8-10). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03 серпня 2022 року неповнолітні діти зареєстровані та проживають разом з позивачем (а.с.5). Позивач самостійно несе усі обов`язки щодо утримання та виховання неповнолітніх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Доказів того, що відповідач не може надавати неповнолітнім дітям матеріальну допомогу суду надано не було. Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). З урахуванням викладеного вище, враховуючи безспірність заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. За вимогами\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач не наполягала на\~стягненні з відповідача на її користь понесених нею судових витрат при подачі позову до суду за вимогу про розірвання шлюбу, а відтак, суд вважає за можливе судові витрати, понесені позивачем, залишити за нею. Також позивач [PERSON] відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року у розмірі \~2481 грн. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати в дохід державного бюджету України у розмірі 992 гривень 40 копійок. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved