Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

01 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду у спрощеному провадженні. Заочним рішенням суду від 18 листопада 2021 року задоволено позов [PERSON] до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. Ухвалою суду від 06 квітня 2022 року скасовано заочне рішення суду від 18.11.2021, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Позовна заява мотивована тим, що позивач працює машиністом електровоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ЧП-2 Кривий Ріг) регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». З 01.01.2017 по 26.01.2017, з 17.08.2018 по 10.09.2018, з 01.11.2019 по 01.08.2020, з 26.10.2020 по 29.11.2020, з 20.07.2021 по 29.08.2021 позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка за графіком, разом з якою він писав заяву на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до п. 3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який є чинним станом на теперішній час, та повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. 04 червня 2021 року відповідно до ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», первинна професійна організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо (далі - ППО ВПЗУ КЛД), членом якої є позивач, провела громадський контроль за додержанням законодавства про працю та виявила порушення: матеріальна допомога на оздоровлення в порушення п. 3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, не надавалась позивачу в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні, а лише частково: 2017 рік - 2128,48 грн, 2018 рік - 2301,25 грн, 2019 рік - 2986,17 грн, 2020 рік - 2627,50 грн, 2020 рік - 2995,12 грн, 2021 рік - 4540 грн. ППО ВПЗУ КЛД направила до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Тисленка В.П. подання від 04.06.2021 № 40 «Про усунення порушення законодавства про працю (колективного договору)», однак листом від 08.06.2021 останній відмовив у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення у повному обсязі, посилаючись на спільну постанову керівника регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, якою постановлено застосувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом. Вищевказана постанова № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 погіршує становище працівника, а тому не може застосовуватися відповідачем. Недоплачена частка матеріальної допомоги складає: за 2017 рік 1071,52 грн (мінімальна заробітна плата у 2017 році - 3200 грн, сума на яку була надана матеріальна допомога - 2128,48 грн (3200 - 2128,48 = 1071,52)); за 2018 рік 1421,75 грн (мінімальна заробітна плата у 2018 році - 3723 грн, сума на яку була надана матеріальна допомога - 2301,25 грн (3723 - 2301,25 = 1421,75)); за 2019 рік 1771,75 грн (мінімальна заробітна плата у 2019 році - 4173 грн, сума на яку була надана матеріальна допомога - 2986,17 грн (4173 - 2986,17 = 1771,75)); за 2020 рік 2095,50 грн (мінімальна заробітна плата у 2020 році - 5000 грн, сума на яку була надана матеріальна допомога - 2627,50 грн (5000 - 2627,50 = 2095,50)); за 2020 рік 2004,88 грн (мінімальна заробітна плата у 2020 році - 5000 грн, сума на яку була надана матеріальна допомога - 2995,12 грн (5000 - 2995,12 = 2004,88)); за 2021 рік 1460 грн (мінімальна заробітна плата у 2021 році - 6000 грн, сума на яку була надана матеріальна допомога - 4540 грн (6000 - 4540 = 1460)). Інфляційні збитки від недоплачених сум матеріальної допомоги за період з 01.07.2017 по 20.07.2021 складають 1379,62 грн. Три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 01.01.2017 по 01.09.2021 складає 502,05 грн. Посилаючись на вищевказані обставини позивач просив суд задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, та без участі його представника [PERSON] , позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач працює в структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с. 17). 04 червня 2021 року Голова Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо в інтересах в тому числі [PERSON] звернувся з заявою до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з поданням, відшкодувати в тому числі й позивачу недоплачену суму матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік - 1071,52 грн, 2018 рік - 1421,75 грн, 2019 рік - 1186,83 грн, 2020 рік - 2095,50 грн, 2020 рік - 2004,88 грн, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення була виплачена йому не у повному обсязі, що не узгоджується з п. 3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо (а.с. 18-22). Згідно відповіді начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» від 08.06.2021 за № 510, голову профспілки повідомлено про те, що на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016, а саме: п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» - мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Пунктом 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цього Закону не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Оскільки структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» не є юридичною особою, а є виробничим підрозділом регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» і здійснює свою діяльність у межах доведених контрольних завдань з основних фінансово-економічних показників, розпоряджень, вказівок щодо органів товариства - відповідно до спільної вказівки голови правління публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» В. Бальчуна, члена [PERSON] та голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України Бубняка В.М. від 29.03.2017 № Ц/6-25/713-17 прийнято спільну постанову керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і президії Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, щодо застосування в діючому колективному договорі з 01.04.2017 замість величини «Мінімальна заробітна плата» розрахункової величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб». Тому донарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки неможливо (а.с. 23). Згідно статті 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01 липня 1993 року № 3356-XII, зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій тощо) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно статті 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Частиною другою статті 97 КЗпП України визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, який є чинним станом на 2021 року, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Відповідно до спільної постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші - на конференції трудового депо. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII, тобто на момент прийняття спільної постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. Положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000 грн. Таким чином, прийняття 31.03.2017 спільної постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн, отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, який становив 2000 грн, тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.5 Колективного договору. Відповідно до статті 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Норма статті 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. При цьому суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.5 Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та спільним представницьким органом залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.5 якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 31.03.2017 спільна постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. Виходячи з наведеного, суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу частини матеріальної допомоги на оздоровлення в заявленому позивачем розмірі є неправомірними. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18 та від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19). У статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Заявлений позивачем розрахунок інфляційних збитків та трьох відсотків річних за користування грошовими коштами вірно визначений та позов в цій частині також підлягає задоволенню. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог статей 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved