Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач громадянин Королівства [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 13 січня 2022 року (надійшла до суду 21 січня 2022 року), в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та громадянкою України [PERSON] , зареєстрований 07 квітня 2018 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №106. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 07 квітня 2018 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Спільних дітей вони не мають. Шлюбно-сімейне життя між подружжям не склалось у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, довіри, різними поглядами на сімейне життя. Наразі вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. На переконання позивача, шлюб між сторонами розпався остаточно та наразі носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме інтересам позивача, оскільки конфлікти і непорозуміння між ними тривають давно, а спроби примиритись бажаного результату не дали. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року (головуючий суддя Чернова Н.В.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.18-19). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №334 від 13 червня 2022 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Ткаченку А.В., яку ухвалою суду від 20 червня 2022 року прийнято до свого провадження (а.с.26). Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони про свою участь в судовому засіданні не заявили, заяв про відкладення розгляду справи від них суду не надходило. Позивач своїм правом на залишення позовної заяви без розгляду або подання заяви про закриття провадження не скористався. Згідно з клопотанням, викладеним в прохальній частині позову, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Аналогічне клопотання подано його представником адвокатом Швець М.В., направлене через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Проти ухвалення заочного рішення представник не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, у тому числі в порядку ст.128 ЦПК України шляхом публікації оголошень на сайті Судової влади, в судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та його представника проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 07 квітня 2018 року між громадянином Королівства [PERSON] та громадянкою України [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №106. Після державної реєстрації шлюбу спільним прізвищем подружжя визначено «[PERSON] » (а.с.4). Спільний дітей сторони не мають. Судовим розглядом\~встановлено,\~що шлюбні\~стосунки між\~подружжям припинено\~у зв`язку\~з відсутністю\~взаєморозуміння, довіри, різними поглядами на сімейне життя. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків, притаманних подружжю, не підтримують. Спір про розірвання шлюбу, укладеного між громадянкою України [PERSON] та громадянином Королівства [PERSON] в силу ч.1 ст.3 ЦПК України, ст.ст.63, 75, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ч.2 ст.28, ч.2 ст.29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підлягає вирішенню із застосуванням національного законодавства України як Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу, та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу і зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму і не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач та його представник, який діє від його імені, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надала, клопотань про надання строку на примирення не заявляла. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 04 лютого 2020 року (а.с.4) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд вважає за можливе залишити без змін за відсутності заяви відповідача про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.1), стягнути з відповідача на його користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved