Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог, а також позиції щодо позову учасників справи. 19 квітня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ПП "Торгівельний центр "Київ" на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 29 березня 2022 року по день ухвалення судового рішення, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати - 3 525,62 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн та судові витрати у справі. В обґрунтування позову вказала, що 28 березня 2022 року вона звільнена з посади виконуючого обов`язки генерального директора ПП "Торгівельний центр "Київ" за угодою сторін. В день звільнення відповідачем, в порушення вимог статтей 47, 116 КЗпП України, не здійснено з нею належного розрахунку, а саме не виплачено: заробітну плату, лікарняні за лютий 2022 року та компенсацію за невикористану відпустку за 107 днів. В подальшому, 06 червня 2022 року позивачем зменшено розмір позовних вимог, в зв`язку з частковою виплатою відповідачем належних їй коштів. Остаточно позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з виплати компенсації за невикористану відпустку у розмірі 13 231,49 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 29.03.2022 по день ухвалення рішення у справі, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати - 3 525,62 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн та судові витрати. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні також вказала, що вона як виконуючий обов`язки директора не могла самостійно виплатити в день свого звільнення належні їй кошти, оскільки всі виплати відправлялися електронним шляхом на погодження до ТОВ «Домініон Бізнес Парк», яка юридично хоча і не має ніякого відношення до ТЦ «Київ», але фактично вирішувала всі фінансові питання, і тільки після відповідного погодження виплачувалася заробітна плата. Нею були вчинені всі необхідні дії для проведення належного розрахунку, але у відповідному погодженні було відмовлено, що позбавило її можливості провести з собою відповідний розрахунок. Саме з причин неможливості самостійно виконати обов`язок щодо належного розрахунку, вона 04.04.2022 звернулась до відповідача з заявою про виплату всіх належних їй коштів. Представник відповідача категорично заперечував проти позову та вказав, що позивач, займаючи посаду виконуючого обов`язки директора ПП «ТЦ «Київ» мала повноваження та право підпису щодо виплати належних їй сум при звільненні, проте діючи недобросовісно не виконала цього обов`язку. Також, 29 березня 2022 року [PERSON] , вже не будучи директором, звернулась до установи банку та взяла довідки про наявність коштів на рахунку, що свідчить, що позивач умисно не виконала розрахунку та мала намір звернутися до суду для отримання компенсації. Крім того, 29.03.2022 на місце звільненого позивача було призначено нового виконуючого обов`язки директора, але у зв`язку з воєнним станом в країні були закриті всі державні реєстри, тому вказані відомості були внесені до державного реєстру лише 20.04.2022. Саме воєнний стан та тривале внесення змін до державного реєстру щодо зміни керівника, який має одноосібне право підпису щодо фінансових виплат, призвело до затримки розрахунку з позивачем та іншими працівниками торгівельного центру. З урахуванням саме недобросовісних дій позивача щодо проведення належних розрахунків, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом. \~ \~ 28.03.2022 [PERSON] звільнена з посади виконуючого обов`язки генерального директора ПП "Торгівельний центр "Київ" за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , вкладкою до трудової книжки серії [NUMBER] та наказом № К-05-22 /а.с.16-19, 20/. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі, що з позивачем у день її звільнення 28.03.2022 не проведено повного розрахунку та не виплачено всі належні їй платежі. Позивач вказала, що не мала змоги провести розрахунку з собою, оскільки направлені нею фінансові реєстри не були погоджені ТОВ «Домініон Бізнес Парк», а тому вона була змушена звернутися до відповідача з письмовою заявою 04.04.2022 про виплату належних їй сум /а.с. 30/. Представник відповідача зазначив, що позивач як керівник підприємства мала можливість шляхом одноосібного підпису виплатити собі всі належні платежі, а тому саме з її недобросовісної поведінки та вини допущено порушення трудового законодавства, яке відповідач зміг усунути лише після внесення відомостей про нового керівника у відповідні державні реєстри. Згідно з довідкою № 10/00-001547 від 19.05.2022, з [PERSON] проведено повний розрахунок 19 травня 2022 року на загальну суму 271014,04 грн, а саме виплачено: заробітну плату в сумі 109946,61 грн; компенсацію за невикористану відпустку 153683,53 грн, лікарняні за рахунок підприємства в сумі 7383,90 грн, що також підтверджується відповідними реєстрами № 31 від 02.05.2022, № 34 та № 35 від 19.05.2022 /а.с. 52, 53, 54, 55/. Позивач вважає, що їй не в повному обсязі виплачено компенсацію за невикористану відпустку, а саме не доплачено - 13 231,49 грн, розрахунки нею було проведено з врахуванням довідок з Пенсійного фонду, форми ОК-5 /а.с. 100-106/. Представником відповідача вказано, що позивач безпідставно включила до розрахунку відпускних премію за підсумками роботи за рік, яка була їй виплачена згідно наказу № 49-21 від 30.09.2021 /а.с. 122/. На підтвердження належного розрахунку надав розрахункові листки з березня 2021 року по лютий 2022 року та розрахунок середнього заробітку, відповідно до яких розмір компенсації за невикористану відпустку за 107 днів становить 193312, 62 грн, з відрахуванням податків: 18 % податку на прибутку, 1,5 % - військового збору, та 1 % - профсоюзного взносу, сума до виплати становила - 153683,53 грн, яку було виплачено позивачу в повному обсязі /а.с. 133-138, 139/. \~ \~Відповідно до\~довідки від 19.05.2022 № 9, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає - 3525,62 грн /а.с. 56/. З Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] згідно рішення засновника № 2-к/2022 від 28.03.2022 призначено в.о. генерального директора Приватного підприємства «Торгівельний центр «Київ», дата внесення відомостей в реєстр - 20.04.2022 / а.с. 57/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Предметом позову у справі є стягнення недоплаченої суми компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 29.03.2022 по день ухвалення рішення у справі та моральної шкоди. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Тягар відсутності вини у нездійсненні розрахунку зі звільненою особою покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). Як встановлено судом, з позивачем у день її звільнення 28.03.2022 не проведено повного розрахунку та не виплачено всі належні їй платежі, повний розрахунок проведено лише 19.05.2022. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Суд враховує, що позивач як керівник підприємства мала змогу своїм одноосібним підписом провести з собою повний розрахунок в день свого звільнення, проте відповідних дій не вчинила, що підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] бухгалтера та свідка [PERSON] економіста ПП «ТЦ «Київ». Посилання позивача, що вона вжила як директор підприємства всі залежні від неї дії щодо проведення з собою розрахунку, проте була позбавлена такої можливості з причини незалежної від її волі, а саме через непогодження відповідних платежів ТОВ «Домініон Бізнес Парк», не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано жодних документів, що вказана юридична особа наділена будь - якими контролюючими функціями щодо ПП ТЦ «Київ». Крім того, вказані твердження позивача спростовуються поясненнями вищевказаних свідків, які вказали, що ТОВ «Домініон Бізнес Парк» є лише бізнес партнером ПП «ТЦ «Київ» та не виконує жодних контролюючих функцій щодо нього, що в свою чергу узгоджується з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої єдиним засновником ПП «ТЦ « Київ» є [PERSON] /а.с. 33-38/. Аналізуючи вищевикладені обставини, судом достовірно встановлено, що позивач, як в.о. директора мала змогу виплатити всі належні їй платежі, але відповідних дій не вчинила. В свою чергу, встановивши, що [PERSON] як посадова особа не дотримала норм трудового законодавства щодо самої себе, суд доходить висновку, що це не знімає відповідальності з відповідача, який як юридична особа несе відповідальність за дії свого працівника, тому саме з 04.04.2022 з моменту звернення позивача до відповідача з вимогою про виплату всіх належних платежів, у відповідача виник відповідний обов`язок провести з відповідачем належний розрахунок, який останній своєчасно не виконав, та здійснив відповідні розрахунки лише 19.05.2022. Суд не погоджується з розрахунками позивача щодо належної їй компенсації за невикористану відпустку, відповідно до якого відповідачем залишилось не відшкодовано 13 231,49 грн, оскільки позивачем проведено відповідні розрахунки на підставі відомостей Пенсійного Фонду України за формою ОК-5, які не можуть прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати, оскільки останні підтверджують лише страховий стаж працівника. На спростування наданого позивачем розрахунку компенсації за невикористану відпустку відповідачем надано розрахункові листи по заробітній платі [PERSON] за період березень 2021 року по лютий 2022 року та розрахунок компенсації за невикористану відпустку за 107 днів становить 193312,62 грн. Перевіривши\~даний розрахунок\~відповідача,\~суд дійшов\~висновку,\~що він\~зроблений відповідно\~до Порядку\~обчислення заробітної\~плати,\~затвердженого Постановою Кабінету Міністрів\~України від\~8\~лютого 1995\~року №\~100,\~ з відрахуванням податків: 18 % податку на прибутку, 1,5 % - військового збору та 1 % - профсоюзного взносу, сума до виплати становила - 153683,53 грн, яку було виплачено позивачу в повному обсязі. Тобто, відповідачем виплачено всі належні платежі позивачу 19.05.2022. Встановлюючи ступінь вини відповідача у невиконанні своїх зобов`язань перед позивачем, суд враховує, що відомості про нового керівника підприємства були внесені до відповідних реєстрів лише 20.04.2022 та введення в державі воєнного стану, але вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення трудового законодавства, проте враховуються судом щодо визначення розміру належного відшкодування. В свою чергу, суд не враховує посилання відповідача, що через введення воєнного стану в країні торгівельний центр перебував в скрутному фінансовому стані, що в свою чергу, позбавило останнього провести належні розрахунки з позивачем, оскільки відповідачем не надано доказів припинення чи зупинення діяльності підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: -розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; -період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; -ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; -інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Як встановлено судом, позивач звернулась до колишнього роботодавця 04.04.2022 з вимогою про проведення з нею повного розрахунку, тому саме з цього часу відповідач повинен був виконати свій обов`язок, який виконав лише 19.05.2022. Розмір середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку складає\~ 112\~819,\~84\~грн (/19 робочих днів у квітні 2022 року + 13 робочих днів травня 2022 року/ * 3525,62 грн середньоденний заробіток). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Як, зазначено у вищевказаному правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. За таких обставин, враховуючи, що позивачем, як керівником підприємства, допущено порушення норм трудового законодавства щодо проведення належного розрахунку з собою, відповідачем надані суду письмові докази, що через введення воєнного стану в країні, торгівельний центр не міг вчасно внести в державні реєстри відомості щодо нового керівника, без призначення якого не можливо підписати платіжні доручення, суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності щодо визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку, оскільки сума середнього заробітку в розмірі 112\~819, 84 грн, на думку суду, носить надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат в сумі 10\~000 грн, і при якому буде дотримано розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;\~ \~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Тягар доказування завдання моральної шкоди покладено на позивача. Судом достеменно встановлено, що першочергово порушення трудових прав позивача щодо належного розрахунку при звільненні виникли внаслідок її власних дій як керівника підприємства, яка не вжила всіх необхідних дій щодо належного розрахунку, хоча мала відповідну можливість. В подальшому, підприємство вживало всіх заходів щодо виплати позивачу всіх належних виплат, але не мало змоги провести цей розрахунок через введення воєнного стану в країні, що перешкодило відповідачу своєчасно внести дані в державні реєстри щодо нового директора, який одноосібно наділений правом підпису фінансових платежів. При цьому, в судовому засіданні позивачем не доведено ні розмір моральної шкоди, ні факт завдання моральних страждань їй діями відповідача, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог позивача. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволені позовні вимоги, сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 2755,22 грн підлягає частковому відшкодуванню в розмірі 1377,61 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial