Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Виконавчий комітет Конотопської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] народився [INFO] в пологовому будинку КНП Конотопської МР «Конотопська ЦРЛ ім. академіка М.Давидова» та 15.09.2021 року був направлений до КНП Сумської ОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» у відділення патології новонароджених та недоношених дітей на лікування без супроводу матері. 30.09.2021 року працівником закладу охорони здоров`я у присутності працівника органу внутрішніх справ України та представника служби у справах дітей було складено акт про покинуту дитину [PERSON] 18.10.2021 року дитина була переміщена до КНП Сумської ОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання. 31.01.2022 року наказом служби Конотопської міської ради у справах дітей № 8 [PERSON] , [INFO] , був взятий на первинний облік служби, як дитина, позбавлена батьківського піклування. 10.03.2022 року рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради №56, хлопчику був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Хлопчик вже понад 9 місяців знаходиться в будинку дитини. За час перебування дитини в закладі, мати сина не провідувала жодного разу, останній раз телефонувала 27.01.2022 року. Дитина має значні вади здоров`я, а саме: ураження головного мозку неуточнене, інші природжені деформації стегна; інші природжені деформації стопи; дефекти міжпередсердечної перегородки; пупкова грижа без непрохідності або гангрени. Сім`ї [PERSON] з 23.09.2021 року надавалась соціальна послуга соціального проводу, у зв`язку з ухилянням матері від виконання батьківських обов`язків. В ході роботи виявлено, що мати проживає в помешканні, що непридатне для проживання: відсутнє світло, опалення, побутове облаштування; в будинку проживає 14 собак. У відповідачки відсутні документи, що посвідчують особу. Вона не працює і не бажає працевлаштовуватись та живе разом зі співмешканцем за його кошти. Фахівцем центру соціальних служб відповідачці надано допомогу у оформленні паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду; заключено медичну декларацію з лікарем-терапевтом. З матір`ю проводились профілактичні бесіди щодо усунення перешкод для повернення дитини; створення належних умов проживання для дитини в новому житлі, зокрема, орендованому. Було надано контакти Сумської обласної дитячої клінічної лікарні та рекомендовано відвідувати дитину, але мати жодного разу не їздила до лікарні, аргументуючи це тим, що в неї відсутні кошти або немає документів. [PERSON] не приклала жодних зусиль, щоб виправити ситуацію та повернути дитину. Батьківський потенціал у матері відсутній. Вона не усвідомлює наявності проблем, не розуміє ризиків і загроз, не бажає щось змінювати. Роботу з сім`єю завершено 28.12.2021 року, у зв`язку з виконанням плану надання послуги. Всі вище перелічені фактори свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Третя особа: КНП Сумської ОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» в судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника. Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено судом, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.8). [PERSON] відповідно до медичного свідоцтва про народження №436, народився [INFO] в пологовому будинку КНП Конотопської МР «Конотопська ЦРЛ імені академіка М.Давидова» (а.с.9). Згідно витягу з історії розвитку дитини від 15.02.2022 року [PERSON] , [INFO] має значні вади здоров`я, а саме: ураження головного мозку неуточнене, інші природжені деформації стегна; природжені деформації стопи; дефекти міжпередсердечної перегородки; пупкова грижа без непрохідності або гангрени. 30.09.2022 року працівником закладу охорони здоров`я у присутності працівника органу внутрішніх справ України та представника служби у справах дітей було складено акт про покинуту дитину [PERSON] , оскільки протягом 15 днів матір не з`являлась біля сина (а.с.12). Відповідно до інформації, наданої КНП Сумської ОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» [PERSON] , [INFO] перебуває у закладі з 18.10.2021 року на повному державному утриманні; за весь час мати не провідувала дитину, телефонувала, останній раз 27.01.2022 року; з 09.03.2022 року, у зв`язку з веденням бойових дій на території Сумської області, вихованці закладу були вивезені за кордон (а.с.10,14). 10.03.2022 року рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради №56 [PERSON] був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.13). Відповідно до інформації, наданої Конотопським міським центром соціальних служб № 01-03/56 від 16.02.2022 року [PERSON] проживає в помешканні, що непридатне для проживання: відсутнє світло, опалення, побутове облаштування; в будинку проживає 14 собак. У [PERSON] відсутні документи, що посвідчують особу, вона не працює і не бажає працевлаштовуватись та живе разом зі співмешканцем за його кошти. З матір`ю проводились профілактичні бесіди щодо усунення перешкод для проживання дитини, створення належних умов проживання для дитини в новому житлі, зокрема, орендованому. Батьківський потенціал у матері відсутній. Вона не усвідомлює наявності проблем, не розуміє ризиків і загроз, не бажає щось змінювати. Роботу з сім`єю завершено 28.12.2021 року, у зв`язку з виконанням плану надання послуги (а.с.17). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Конотопської міської ради № 0114/494 від 07.06.2022 року вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд вислухавши представника позивача, відповідача, оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання свого малолітнього сина, не проявляє батьківської турботи, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не бере участі у його вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Наведене в сукупності свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Будь-яких об`єктивних причин, які б виправдовували таку поведінку відповідача та таке її ставлення до дитини та його виховання протягом досить тривалого часу, суду не наведено. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідністю позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Окрім того, слід зауважити, що сам факт позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини не є остаточним, оскільки відповідно до ст.169 СК України, в разі зміни його поведінки, суд за його позовом може поновити батьківські права. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2 ст. 183 СК України). Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З урахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини, пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати дітей до досягнення ними повноліття, принципу законності та, враховуючи, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, на користь осіб чи установ, куди буде влаштована дитина. Такий розмір аліментів є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для виховання і утримання дітей. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на користь осіб чи установ, куди буде влаштована дитина, то на підставі ч. 1 ст. 267 ЦПК України, необхідно визначити порядок виконання рішення в цій частині, а саме: визначити, що рішення в частині стягнення аліментів слід виконувати на користь осіб чи установ, куди будуть влаштовані неповнолітні діти, та у випадку їх відмови від отримання аліментів, стягнення проводити на особистий рахунок дітей у відділенні Державного Ощадного банку України, одночасно зобов`язавши орган опіки та піклування Конотопської міської ради у випадку настання цих обставин, відкрити зазначений особистий рахунок у місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки позивача звільнено від його сплати при подачі позову на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved