Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю та витрат на поховання. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що [INFO] потяг № 8 Одеса - Харків (ЧСА № 200) на 1298 км ПК8 скоїв наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманий травм помер. [PERSON] був рідним сином позивачки [PERSON] . У лікарському свідоцтві про смерть № 267 від 20.04.2018 року зазначено, що смерть [PERSON] настала внаслідок травмування при зіткненні із поїздом. 19.04.2018 року за фактом настання цієї події внесено відомості до ЄРДР за № 12018160490001828 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 16.11.2019 року вказане кримінальне провадження було закрито. Також із вказаної постанови виходить, що потяг № 8 Одеса - Харків (ЧСА № 200) є власністю АТ «Укрзалізниця», а машиніст, який 19.04.2018 року на 1298 км ПК8 скоїв наїзд на [PERSON] знаходиться у трудових відносинах із АТ «Укрзалізниця». Представник позивачки у вказаному позові зазначає про те, що померлий [PERSON] був для позивачки рідним сином, близькою людиною, опорою та підтримкою. [PERSON] проживала разом із сином у приватному будинку та саме загиблий брав на себе всі турботи з організації та ведення домашнього господарства, включаючи догляд за худобою та свійською птицею. Після загибелі сина позивачка намагалася самостійно продовжувати вести господарство, однак, в силу похилого віку, змушена була відмовитися від цього. Загиблий [PERSON] був молодого віку, а тому у зв`язку із смертю сина [PERSON] позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу сина у майбутньому. Звістка про смерть сина спричинила позивачці тяжкі страждання, які не припиняються й досі, та які особливо негативно впливають на стан здоров`я позивачки враховуючи її похилий вік. Страждання [PERSON] через передчасну загибель сина є триваючими, оскільки така втрата є непоправною подією в житті матері, яка призводить до тяжких вимушених змін. А тому позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті у розмірі 500000,00 грн. Окрім того, [PERSON] понесла матеріальні витрати, пов`язані із похованням сина у розмірі 16800,00 грн., які також підлягають відшкодуванню. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 500000,00 грн., а також витрати на поховання у розмірі 16800,00 грн. Суд констатує, що представником відповідача [PERSON] було надано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні вказаного позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення проти даного позову представник відповідача зазначає про те, що наказом № 205 від 20.04.2018 року виробничого підрозділу служби колії дистанції служби колії Одеса - Сортувальна філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» було створено комісію з розслідування транспортної події - аварії, травмування сторонньої особи складом на 1298 ПК 8 парної колії перегону Одеса - Сортувальна - Одеса - Східна у добу 19.04.2018 року. Комісією було складено акт службового розслідування форми ЦРБО - 2 від 24.04.2018 року, відповідно до п. 9 якого встановлено, що 19.04.2018 року о 21 год. 53 хв. поїзд № 8 сполученням «Одеса - Харків» при електровозі ЧС4 № 200 приписки локомативного депо ТЧ - 1 Київ - Пас., під управлінням локомативної бригади депо ТЧ - 7 Знам`янка у складі машиніста [PERSON], помічника машиніста [PERSON] при швидкості руху 70 км/год у темний час доби зупинено на 1298 км ПК 3 із застосуванням екстреного гальмування на 1298 км ПК 8/7 парної колії перегону Одеса - сортувальна - Одеса - Східна на попередження наїзду на сторонню людину, який з невідомих причин сидів на правій рейці колії проти низької пасажирської платформи з.п. «[INFO]». На звукові сигнали малої та великої гнучкості людина не реагувала, наїзд попередити не вдалося, гальмівний шлях склав 400 м. Відповідно до п. 12 вказаного акту комісією було встановлено, що випадок пов`язаний із порушенням потерпілим [PERSON] переходу залізничних колій в невстановленому місці. Таким чином, представник відповідача вказує на те, що у даному випадку потерпіла особа грубо порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених Міністерством транспорту України від 19.02.1998 року за № 54, а також самовільно умисно залишалася на коліях не покидаючи їх до моменту із зіткненням з потягом, не звертаючи увагу на гучні попереджувальні сигнали. А тому, таку поведінку [PERSON] слід вважати саме умислом, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під поїзд Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то представник відповідача заперечив проти такої, з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими вона може підтвердити завдану їй моральну шкоду та розмір такої шкоди, зокрема, суду не надано судово - психіатричну експертизу, яка може бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 11.08.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2022 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду клопотання, у якому просив суд провести розгляд даної справи за відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, у які проти позову заперечила у повному обсязі, та просила суд провести розгляд справи за відсутності представника відповідача. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно приписів ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що [INFO] приблизно 22 год. 00 хв., водій пасажирського електровозу № 8, рухаючись з боку станції «Одеса - головна» у бік станції «Колосівська», приблизно біля залізничної станції «ім. Шеченко», здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . В результаті ДТП останній загинув на місці. Факт смерті [PERSON] підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 20.04.2018 року (а.с. 14). Згідно відомостей, зазначених у Лікарському свідоцтві про смерть № 267 від 20.04.2018 року, причиною смерті [PERSON] слугувало травмування при зіткненні із поїздом (а.с.15). 20.04.2018 року за фактом вказаної вище події до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12018160490001828 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. 16.11.2019 року слідчим СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лет. поліції Поцелуєвим О.О. кримінальне проведення, внесене до ЄРДР за № 12018160490001828 від 20.04.2018 року було закрито, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України. Суд констатує, що на виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року про витребування доказів, поставленої за клопотанням представника відповідача [PERSON] , ст. слідчим СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 1 Поцелуєвим О. надано до суду лист - відповідь № 60.3/1-7 від 28.10.2021 року, відповідно до якої у кримінальному провадженні № 12018160490001828 не проводилася судово - медична експертиза трупа, у зв`язку з чим надати копію такої експертизи не надається за можливе. Судом встановлено, що померлий [PERSON] , [INFO] , є сином позивачки [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження [PERSON] . Серії [NUMBER] від 07.02.2006 року. Із наявного в матеріалах справи Акту підтвердження проживання особи без реєстрації від 18.06.2021 року вбачається, що [PERSON] до [INFO] (дати смерті) проживав разом із [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що наказом № 205 від 20.04.2018 року виробничого підрозділу служби колії дистанції служби колії Одеса - Сортувальна філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» було створено комісію з розслідування транспортної події - аварії, травмування сторонньої особи складом на 1298 ПК 8 парної колії перегону Одеса - Сортувальна - Одеса - Східна у добу 19.04.2018 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного наказу. Комісією було складено Акт службового розслідування форми ЦРБО - 2 від 24.04.2018 року (надалі - Акт), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного акту. Так, відповідно до п. 9 Акту комісією було встановлено, що 19.04.2018 року о 21 год. 53 хв. поїзд № 8 сполученням «Одеса - Харків» при електровозі ЧС4 № 200 приписки локомативного депо ТЧ - 1 Київ - Пас., під управлінням локомативної бригади депо ТЧ - 7 Знам`янка у складі машиніста [PERSON], помічника машиніста [PERSON] при швидкості руху 70 км/год у темний час доби зупинено на 1298 км ПК 3 із застосуванням екстреного гальмування на 1298 км ПК 8/7 парної колії перегону Одеса - сортувальна - Одеса - Східна на попередження наїзду на сторонню людину, який з невідомих причин сидів на правій рейці колії проти низької пасажирської платформи з.п. «[INFO]». На звукові сигнали малої та великої гнучкості людина не реагувала, наїзд попередити не вдалося, гальмівний шлях склав 400 м. Відповідно до п. 12 Акту випадок пов`язаний із порушенням потерпілим [PERSON] переходу залізничних колій в невстановленому місці. Таким чином, представник відповідача вказує на те, що у даному випадку потерпіла особа грубо порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених Міністерством транспорту України від 19.02.1998 року за № 54, а також самовільно умисно залишалася на коліях не покидаючи їх до моменту із зіткненням з потягом, не звертаючи увагу на гучні попереджувальні сигнали, що свідчить про наявність умислу [PERSON] . При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. За правилами частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61-12464св20) та від 02.11.2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження №61-19345св19), які суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом враховується, що причиною нещасного випадку на залізниці ймовірно стала особиста необережність [PERSON] та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті. В той же час, між діями машиніста електровозу та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. При цьому, закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, не свідчить про відсутність підстав для цивільно - правової відповідальності. Відтак, відповідач АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно - правова презумпція вини заподіювача шкоди. Доводи представника відповідача з приводу того, що потерпілий [PERSON] свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті мав умисел є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача у поданому відзиві. За змістом ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу [PERSON] , при цьому ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, отже не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12.12.2018 року у справі № 355/981/16-ц (провадження №61-28019св18). Відповідно приписів ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачам моральних страждань, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність змін у їх життєвих стосунках. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах. Моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо, а тому, суд робить оцінку спричиненої моральної шкоди на справедливій основі, зважаючи на стандарти, які випливають з попередньої практики. Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі сина позивачки, за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань матері, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В рамках розгляду даної справи суд зазначає, що зазначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 500000,00 грн. є завищеним, оскільки розмір моральної шкоди саме у такій сумі є необґрунтованим з тих підстав, що не наведено критеріїв з яких особа виходила, визначаючи саме такий розмір, не надано висновку психологічної експертизи з даного приводу чи інших належних доказів в підтвердження такої вимоги. Окрім цього, суд зазначає, що з моменту звернення до суду з даним позовом до ухвалення рішення у справі, позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, будь - яких інших обставин, які слугували б підставою для стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі, крім тих, які зазначені у позовній заяві, суду не надала. Разом з цим, суд погоджується з тим, що [PERSON] завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, їх тривалість, непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з загиблим, є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, тому наведені факти, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди. А тому, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 50000,00 грн. При визначені розміру моральної шкоди також судом враховуються висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.12.2021 року по справі № 127/13341/20 за схожих обставин справи. Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із похованням, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» під похованням померлого потрібно розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Матеріалами справи підтверджується, що витрати на організацію поховання [PERSON] та пов`язаних з ними послуг дійсно склали 16800,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи рахунком - фактурою № 01 від 22.04.2018 року. Однак, суд констатує, що замовником вказаних послуг є не позивачка [PERSON] , а гр. [PERSON] . Доказу в підтвердження того факту, що витрати на поховання здійснила саме позивачка у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовні вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із похованням на користь позивачки слід відмовити, оскільки матеріалами справи достеменно не підтверджено, що вказані витрати були понесенні саме позивачем. Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що [PERSON] в силу п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2021 року (рік звернення до суду з позовом). На підставі наведеного та

Outcome: partial