Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах недієздатного [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого відділу Жовківський ВП Камянко-Бузького ВП ГУНПу Львівській області Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області при розслідуванні кримінальної справи № 420131500240000043 від 08.05.2013р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 357КК України. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що являється потерпілим у кримінальному проваджені № 420131500240000043 внесеного до ЄРДР 08.05.2013р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України. Досудове слідство в даному провадженні здійснювали слідчі Жовківського ВП Камянко-Бузького ВП ГУНП у Львівській області під процесуальним керівництвом Червоноградської місцевої прокуратури. Зазначає, що слідчий Жовківського ВП, не розглядав його клопотання своєчасно, не проводив слідчих дій, не виконував вказівок прокурора, не виконував постанови слідчих суддів і т.д.; керівник органу досудового розслідування не організував належним чином ефективне досудове слідство, не надавав жодних вказівок слідчому, не приймав заходів дисциплінарного впливу до слідчого, який неефективно проводив досудове розслідування, клопотання про відведення слідчого ігнорував, хоча для цього було достатньо підстав; процесуальний керівник - прокурор Буряк А. Червоноградської місцевої прокуратури не здійснював належного процесуального керівництва, погоджував незаконні постанови слідчого про припинення провадження, не надавав слідчому процесуальних вказівок щодо організації ефективного та належного досудового слідства, внаслідок чого досудове слідство фактично не проводилося та були порушені всі розумні та допустимі строки проведення досудового розслідування. Вказує, що бездіяльністю слідчого Жовківського ВП Камянко-Бузького ВП ГУНП у Львівській області Балащука А.Р. та прокурора Червоноградської місцевої прокуратору Буряка А. йому завдано не тільки моральної але й матеріальної шкоди. Зважаючи на те, що через їх бездіяльність та неналежне досудове розслідування, він вимушений відшкодовувати кошти, які б не повинен був відшкодовувати як би досудовим слідством було встановлено ким і коли було викрадено ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 17.02.2000 року (кримінальне проваджені № 420131500240000043 внесене до ЄРДР 08.05.2013р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України по якомувін являється потерпілим), а тому вважає що відповідачі мають відшкодувати такі збитки. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Головне управління Національної поліції у Львівській області зазначив, що важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди, є наявність доказів. Це факти, що підтверджують страждання фізичної особи, про які йдеться у вищезазначеній статті 23 ЦК України. Відтак доказами заподіяння позивачу моральної шкоди мають слугувати висновки психолого - психіатричної експертизи. Слід зазначити, що жодної експертизи на підтвердження отримання позивачем фізичних чи душевних страждань не проводилося. Отже, суд під час розгляду справи визначає, яка саме моральна шкода була завдана особі, та чи взагалі можна обставини, на які посилається позивач, вважати моральною шкодою. За загальним правилом, моральну шкоду відшкодовує заподіювач на користь особи, що має право вимагати такого відшкодування. Однак у випадках, що прямо передбачені законом, заподіювач моральної шкоди та особа, що несе за неї відповідальність, можуть не збігатися, зокрема, за шкоду, завдану державними органами чи їх посадовими особами, відповідальність несе держава Україна. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправної поведінки, а також причинно-наслідкового зв`язку між ними. Окрім того реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача та не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Таким чином [PERSON] не надав суду необхідних, належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що стосується відшкодування саме моральної шкоди у розмірі 551 875 грн., а тому необхідно відмовити в задоволені позову. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Жовківська окружна прокуратура зазначив,необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі негативному результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначив, що "розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що ... шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини". Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання цивільно-правової відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями чи бездіяльністю. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями/бездіяльністю заподіювана, а викликана якимись іншими обставинами. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно- наслідкового зв`язку між діями заподіювана та шкодою, на яку посилається позивач. Так, позивач просить стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 551875 грн, але позовна заява не містить інформацію чим чи ким спричинена шкода і за що саме її стягувати. Хоча в тексті самої позовної заяви міститься інформація про суму 551 875 грн., а саме зазначено, що відповідач змушений виконувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03.12.2012 року про стягнення з відповідача на користь [PERSON] 551 875 грн. Отже відповідач на виконання рішення суду, яке як припускає відповідач набрало законної сили (оскільки таке виконується), зобов`язаний відшкодувати витрати у вказаній сумі. Отже ніякої шкоди, завданої чи то органом досудового розслідування чи то прокуратурою на вказану суму не може бути, оскільки це по перше сума стягнення за рішенням суду, по друге ця сума підлягає стягненню ще з 2012 року, тобто до часу відкриття кримінального провадження, в межах якого за твердженням позивача завдано йому шкоди. Крім цього представник наголосила, що сума стягнення за рішенням суду не є і не може бути шкодою в розумінні цивільного законодавства - ст. 22 ЦК України. Зазначає, що виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем взагалі не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту прийняття органами досудового розслідування та прокуратури неправомірних рішень, дій чи бездіяльності в ході досудового розслідування кримінального провадження № 420131500240000043, що вказувало б на спричинення позивачу матеріальної шкоди, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. 21.12.2020р. позовна заява прийнята до до розгляду , відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 15.08.2022р. підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовну заяву підтримує повністю, просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача відділ поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 1 у Львівській області (правонаступник відповідача Жовківський ВП Кам`янка-Бузький відділ поліції ГУНП у Львівській області) в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Жовківської окружної прокуратури Львівської області (правонаступник Червоноградської місцевої прокуратури) в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що 08.05.2013р. до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 420131500240000043 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України. Позивач є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. В процесі проведення досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні проводились слідчі дії та приймались процесуальні документи, слідчим, прокурором, слідчим суддею. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на ті обставини, що з моменту реєстрації кримінального провадження в ЄРДР 08.05.2013 року протягом трималого часу ( майже сім років) досудове розслідування у ньому безпідставно затягувалось та не проводився необхідний комплекс слідчих дій, передбачених КПК України, ігнорувались ініційовані ним клопотання, слідчими не виконувались ухвали слідчого судді та вказівки прокурора по кримінальному провадженню, допускалися численні помилки, не здійснювалось збирання доказів тощо. Неодноразово у даному кримінальному провадженні виносились ухвали про його закриття з подальшим скасуванням таких. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 вказано, що «спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди,завданої органом державної влади,їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)». Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою». Крім того, оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі 686/34047/19 зроблено висновок, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що протягом судового розгляду окрім копій заяв, скарг та клопотань [PERSON] в інтересех [PERSON] , у кримінальному провадженні, а також постанов та судових рішень, що винесені за результатами розгляду інших його скарг, суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної та матеріальної шкоди, що він оцінив у грошовому виразі в сумі 551875,00 грн. саме з вини відповідачів. В цьому випадку варто зазначити, що посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, що виразилася у тривалому досудовому розслідуванні, не вчиненні слідчих та процесуальних дій, і зрештою, факт закриття кримінального провадження, є необґрунтованими, оскільки [PERSON] в інтересех [PERSON] , у встановленому порядку реалізував своє процесуальне право на оскарження процесуальних рішень, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідуванняі завдання цим шкоди позивачу. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчих сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. Крім цього, суд бере до уваги постанову дізнавача СД відділу поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області Федюра Т.І. від 31.08.2022р. про закриття кримінального провадження, згідно якої кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013150240000043 від 08.05.2013р. закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і такої жодним чином не обґрунтований. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] в інтересех [PERSON] , оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положеньст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору суд покладає судові витрати по цій справі на рахунок держави.

Outcome: dismissed