Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~23.11.2021 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 14.06.2019 року, посвідченого ПН ДМНО Кучмій Н.В. Після народження її онука [PERSON] , вона вирішила надати вказану квартиру для проживання сім`ї її сина, однак сімейне життя у сина з невісткою не склалось, внаслідок чого шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2021 року у справі за № 932/878/21. При цьому, на даний час у вказаній квартирі значиться зареєстрованою її колишня невістка [PERSON] , яка з травня 2020 року за вищевказаною адресою фактично не проживає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей у цій квартирі не має та з реєстрації в добровільному порядку не знімається, а тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 08.12.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 12.04.2022 р. підготовче судове провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час судового засідання належним чином повідомлена, будь-яких заяв суду не надала. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просили суд прийняти рішення згідно до чинного законодавства України та матеріалів справи. Через це суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 14.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1683. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за вих. 17809 від 29.10.2019 р. та копії паспорту відповідача, в квартирі [ADDRESS] крім онука позивача значиться зареєстрованою [PERSON] з 29.10.2019 р. Згідно з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2021 р. у справі № 932/878/ 21 шлюб, який був зареєстрований 07.08.2004 р. між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Судом встановлено, що відповідач, який внаслідок розірвання шлюбу та припинення сімейних відносин з сином позивача, перестала бути членом сім`ї власника майна, значиться зареєстрованою, але з 2020 року не проживає у належній позивачці квартирі. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами положень ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. При цьому, згідно до вимогами ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS] , а відповідач, яка вже не є членом її сім`ї, значиться зареєстрованою у цій квартирі, але більше одного року без поважних причин в ній не проживає, суд приходить до висновку, що остання втратила право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Outcome: approved