Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

1. \~ \~ \~ \~Позиція позивача. [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] , [PERSON] «про стягнення коштів», заявив позовні вимоги про солідарне стягнення із відповідачів на свою користь 5500 доларів США, як суму боргу за розпискою наданою [PERSON] .. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що станом на 06 жовтня 2014 року нею було передано грошову суму 5500 доларів США своєму братові [PERSON] , для придбання житла для його сім`ї. В період до 31 грудня 2019 року [PERSON] зобов`язався повернути взяті кошти, але цього не зробив. Враховуючи що якщо кошти одним із подружжям використовується на потреби сім`ї то подружжя спільно відповідає за зобов`язаннями. 2. \~ \~ \~ \~Позиція відповідача № 1. [PERSON] будучи належним чином сповіщений про спір, дату, час та місце судового розгляду, відзив не подав, участі у розгляді справи не взяв. 18 вересня 2019 року на електронну адресу суду скерував заяву про проведення розгляду справи за його відсутності (а.с. 30). 3. \~ \~ \~ \~Позиція відповідача № 2. Відповідачем [PERSON] позовні вимоги заявлені [PERSON] не визнані. Представником відповідача, адвокатом Переверзевим І.В. зазначено, що це не перший спір пов`язаний із бажанням відповідачем № 1 [PERSON] обмежити права [PERSON] .. В межах цивільної справи 173/2184/17 вирішувалися питання пов`язані із квартирою придбаною подружжям, а саме квартири [ADDRESS] , де під час судового розгляду допитувалася [PERSON] , в якості свідка, та надавала для дослідження іншу боргову розписку, яка за своїм змістом не співпадає з розпискою покладеною в обґрунтування заявлених вимог, та доказів що гроші отримані [PERSON] у боргу від [PERSON] витрачені на придбання зазначеної квартири. У відзиві на позов, адвокатом наведено порівняльну таблицю щодо різниці боргових розписок які стали предметом дослідження, а саме: - \~ \~ \~ \~в межах цивільної справи № 173/2184/17: елементи тексту розписки наданої свідком [PERSON] 1) «беру в долг»; 2) в тексті відсутні паспортні дані [PERSON] ; 3) «в срок до 31 декабря 2019 года»; 4) відсутня дата складання розписки; - \~ \~ \~ \~в межах цивільної справи 208/4583/19: 1) «взял в долг»; 2) в тексті наявні паспортні дані [PERSON] ; 3) «в течение 5 лет но не позднее 31 декабря 2019 года»; 4) наявна дата складання розписки. Тому враховуючи відсутність доказів які б обґрунтовували позицію позивача щодо вимог заявлених саме до [PERSON] , та відсутності її відповідальності за борговою розпискою яка їй не відома, та доказів використання зазначених доказів для придбання квартири для сім`ї , є підставою для відмови у задоволені позовних вимоги заявлених до [PERSON] .. 4. \~ \~ \~ \~Процесуальні питання. 10 липня 2019 року позивачем подано позовну заяву. 09 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі. 19 вересня 2019 року від представника [PERSON] , адвоката Переверзева І.В. подано відзив на позов. 5. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому 14 вересня 2012 року шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 11). Згідно до Розписки (а.с. 12), відображено за оригіналом мови: «…Я, [PERSON] , [INFO] , паспорт серия и номер [NUMBER] , выданный 10.03.1999 года Верхнеднипровским РОУМВД Украины в Днепропетровской области, взял в долг у [PERSON] , [INFO] , паспорт сери и номер [NUMBER] , выдан [INFO] года Верхнеднепровским РОУМВ Украины в Днепропетровской областы, сумму в размере 5500 (пять тысяч пятсот) долларов США, для преобретения квартиры в городе Днепродзержинске. Обязуюсь вернуть указаную сумму в течении 5 лет но не позднее 31 декабря 2019 года… Дата «06.10.2014 года,…..подпись…». 04 листопада 2014 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловоою О.М., зе реєстрованим № 2301, зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджено копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`кта нерухомого майн сформованного на 29 січня 2018 року (а.с. 13). 30 травня 2019 року [PERSON] направила вимогу на адресу [PERSON] і [PERSON] (а.с. 14-16). Судові рішення. 10 червня 2019 року Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/2184/17 провадження № 2/173/19/2019 (а.с. 41-46), позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 14 вересня 2012 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 495 між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Залишив [PERSON] , після розірвання шлюбу прізвище, обране при реєстрації шлюбу [PERSON] . Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя та стягнення аліментів на утримання дружини задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] та за [PERSON] , за кожним, право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , припинивши право спільної сумісної власності на зазначену квартиру. В задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на її утримання, відмовлено. Не погодившись із зазначеним рішенням в частині зустрічної позовної заяви [PERSON] що стосується права власності на квартиру, [PERSON] подано апеляційну скаргу. 05 листопада 2019 року Постановою Дніпровського апеляційного суду (Провадження № 22-ц/803/7695/19 Справа № 173/2184/17), апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення, а Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року залишено без змін. Не погодившись із Постановою Дніпровського апеляційного суду, [PERSON] звернувся із касаційною скаргою на Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року та Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року. Постановою Верховного Суду від 13 липня 2020 року (справа № 173/2184/17 провадження №61-21232св19) , касаційна скарга [PERSON] залишена без задоволення. Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року у частині позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року залишено без змін. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що що спірна квартира придбана подружжям [PERSON] в період шлюбу та є їх спільною сумісною власністю, виходячи з вищенаведених обставин та враховуючи рівність часток кожного із подружжя відносно майна, що є спільною сумісною власністю, суд першої та апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про можливість визнання за кожною із сторін права власності на Ѕ частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на неї. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Як зазначено Верховним Судом у своєму судовому рішенні «…Що стосується доводів заявника про те, що кошти для придбання спірного майна отримувалися відповідачем у борг у його сестри, а тому вказане майно є його особистою приватною власністю, то вони не заслуговують на увагу, оскільки якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя…». Згідно до Постанова Дніпровського апеляційного суду «…Таким чином колегія погоджується з висновком місцевого суду, що є встановленим, що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , а враховуючи конкретні обставини у справі, частки у спільному майні є рівними. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач за зустрічним позовом не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції майна набутого у шлюбі…». Згідно до Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області: «…В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] ,. яка пояснила, що вона працювала в компанії «Комфі», мала достойну заробітну плату та збирала гроші для забезпечення своєї малолітньої дитини. Брат знав про те, що в неї є грошові кошти та попросив її позичити йому грошові кошти на придбання квартири. Вона зняла грошові кошти з депозитного рахунку, що підтверджується випискою із банківського рахунку. На даний час їй провернені кошти в сумі 1500 доларів США. Іншу частину грошових коштів [PERSON] , їй ще не повернув. Проте вона не хвилюється із-за неповернення грошових коштів, що залишились, так як між ними була домовленість про те, що якщо брат не в змозі буде повернути грошові кошти, то він віддасть їй квартиру це її влаштовує. Чи знала дружина брата про те, що грошові кошти були позичені, їй нічого не відомо. Так як вона з нею не спілкувалась. Розписка ними писалась в довільній формі тому і не зазначена дата її складання. В судовому засіданні була оглянута розписка, надана свідком, якою підтверджується факт позики грошей [PERSON] , проте розписка не містить дати її складання. Також відповідачем надана виписка з банківського рахунку, якою підтверджується факт переведення грошових коштів з рахунку [PERSON] на карту з зазначенням номеру. В свою чергу доказів того, що позичені грошові кошти були витрачені [PERSON] , саме для придбання квартири, не надано. … свідок [PERSON] , знаючи про наявність спору з приводу даної квартири. та стверджуючи, що грошові кошти [PERSON] , їй не повернені, свої вимоги на спірну квартиру не заявила, що ставить під сумнів сам факт позики…». 6. \~ \~ \~ \~Норми права застосовані судом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). 7. \~ \~ \~ \~Висновки та мотиви судового рішення. Спір що заявлений до вирішення, підлягає врегулюванню згідно до приписів ЦК України. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Судом встановлено, що спір який був розглянутий в межах цивільної справи № 173/2184/17, в межах якого постановлені судові рішення всіма судовими інстанціями, вирішив питання режиму права власності [PERSON] та [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] , як об`єкту права спільної сумісної власності із визначенням частки кожного із подружжя у зазначеному майні. Так, згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. А тому, судом, в межах даної справи, не проводиться переоцінка фактичних даних , обставин та висновків встановлених в судових рішеннях, які набрали законної сили. В тому числі судом не проводиться переоцінка фактичних даних, обставин і висновків встановлених у вище зазначених судових рішеннях, а саме: - \~ \~ \~ \~зміст розписки пред`явленої до дослідження [PERSON] в межах цивільної справи № № 173/2184/17, яка не містила дати її складання, - \~ \~ \~ \~відсутності доказів та доведення з боку [PERSON] того, що позичені грошові кошти були витрачені [PERSON] , саме для придбання квартири, - \~ \~ \~ \~що на час розгляду справи № 173/2184/17 свідком [PERSON] , заявлено що з суми яку брав у неї [PERSON] , ним повернута сум 1500 доларів США. Таким чином, судами встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана за спільні кошти подружжя [PERSON] . І доказів що гроші [PERSON] використані на придбання квартири і в цій справі № 208/4583/19 також [PERSON] не доведено, і відповідачем [PERSON] визнання таких обставин також не має місце, також зі змісту розписки вбачається, що [PERSON] зазначає про отримання грошових коштів від позивача на придбання квартири, але якої квартири для кого, не зазначено. Також, позивачем не доведено, що [PERSON] , крім прав на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , не має на інше нерухоме майно. А припущення які покладені в обґрунтування позовних вимог, які не підтверджені належними та допустимими доказами не можуть мати під собою підстави для виникнення обов`язку у відповідача № 2 [PERSON] відповідати за зобов`язаннями, в яких вона не є стороною договору. Так, згідно до правової позиції викладеної у Постанові Великої Палати ВС у справі №638/18231/15-ц від 30 червня 2020 р., презумпція спільних інтересів передбачає, що вчинки будь-якого з подружжя здійснюються у спільних, а не у власних інтересах. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередню участь в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: договір укладено другим з подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Виходячи з наведеного, саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок, в належний спосіб довести заявлені обставини як підставу для вимог іншого із подружжя, який не взяв участь в укладанні договору. Під час розгляду справи по суті, позивачем жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що отриманні за борговою розпискою від 06 жовтня 2014 року від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , грошові кошти [PERSON] у розмірі 5500 доларів США використані були в інтересах сім`ї та укладено договір також в інтересах сім`ї, так як за змістом боргової розписки це не відображено, і така позиція була предметом розгляду в межах цивільної справи № 173/2184/17, і не знайшла свого підтвердження, що відображено у вищезазначених судових рішеннях. А тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підстави для відповідальності [PERSON] , з підстав передбачених ст. 65 СК України. Також заслуговує на увагу те, що як встановлено в ході судового розгляду розписка від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , яка була предметом дослідження судом в межах цивільної справи № 173/2184/17, і копія боргової розписки яка є предметом дослідження судом в межах даної цивільної справи, не є тотожними та мають різні фактичні данні, в тому числі щодо дати її складання. Тому, суд приймає позицію позивача щодо наявності боргу, в частині такого обов`язку саме у [PERSON] перед позивачем, з підстав відображених у розписці що стала підставою для звернення із даним позовом, та позиції позивача щодо часткового повернення боржником на час розгляду справи суми в розмірі 1500 доларів США, та виходячи з приписів ч.1 ст. 526, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, суд приходить до висновку щодо наявності відповідальності [PERSON] за встановленими зобов`язаннями, а тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в розмірі 4000 доларів США. Виходячи з приписів ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі й саме в тій валюті, яку визначено договором позики, а не у всіх випадках і безумовно в національній валюті України. Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для ухвалення рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. На підставі вище зазначеного, позовні вимоги заявлені [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми боргу за розпискою від 06 жовтня 2014 року з боржника [PERSON] яка не відшкодована у розмірі 4000 доларів США на її користь, в іншій частині позовні вимоги є такими що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, жодним належним та допустимим доказом, не підтверджені, і підстав для відповідальності [PERSON] , взятими на себе [PERSON] , в порядку передбаченому ст. 65 СК України, не встановлено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 8. \~ \~ \~ \~Судові витрати. Позивачем понесені судові витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом на суму 1432,20 гривень. Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, наявні підстави для відшкодування понесених судових витрат позивачем, в розмірі 1041 (одну тисячу сорок одну) гривню 64 копійки. А інша частина судових витрат підлягає покладенню на позивача.

Outcome: partial