Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача про визнання особи, такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що відповідач є родичкою колишнього власника квартири, і після оформлення правочину її відчуження не проживає в ній. Добровільно з реєстрації відповідач не знялась, чим порушує право позивача на вільне володіння своїм майном. Відповідач відзиву на позов не надала, проте подала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 08.08.2022 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 05.09.2022 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач не з`явилась, надала суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10). Право власності набуто позивачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2022 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1209, укладеного із [PERSON] (а.с.8-9). Відповідно до п. 13.1 Договору, продавець зобов`язалась у строк не пізніше 02.08.2022 року зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] . На момент звернення до суду із позовом, умови п. 13.1 Договору продавцем не виконані, відповідач за вказаною адресою з реєстрації не знятий. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною другою статті 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача у розумінні, наведених вище норм законодавства. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений у продовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідно до приписів ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована в даному житловому приміщенні, проте вже більше року не проживає, добровільно з реєстраційного обліку не знялась та залишається зареєстрованою в спірному житловому приміщенні, жодних зобов`язань пов`язаних з утриманням квартири не несе, нею не користуються, не виконують обов`язків, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення, її речі за вказаною адресою відсутні, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні права власності. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved