Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2007 року по грудень 2022 року вона із [PERSON] проживала громадянським шлюбом. [INFO] у них з відповідачем народився син [PERSON] . Після розірвання стосунків з [PERSON] , син залишився проживати з нею. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання та лікування сина. Зазначила, що син перебуває на «Д» обліку з діагнозом бронхіальна астма персистуючий перебіг середньої важкості. За станом здоров`я потребує постійної терапії протиасматичними препаратами та реабілітації. Будь яких коштів на лікування, діагностику, реабілітацію відповідач не надає. Належний рівень життя сину вона самостійно не може забезпечити, тому батько, який здоровий та працездатний, повинен надавати допомогу дитині. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.08.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем 12.09.2022 року скерований до суду відзив, у якому [PERSON] зазначив наступне: від утримання свого сина не відмовляється. Однак вказав, що на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, офіційно не працевлаштований, його дохід складається з виплати по безробіттю з Черкаської служби зайнятості в розмірі 1000 грн. та випадкового підробітку. Крім того, зазначив, що протягом тривалого часу хворіє на гіпертонічну хворобу, та потребує постійного лікування дороговартісними препаратами, а також страждає на алергію. Зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно д досягнення сином повноліття, при офіційному працевлаштуванні. Адвокат позивачки Коробкова Г.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі, який передбачений чинним законодавством на одну дитину. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Судом встановлено, що з 2007 року по грудень 2022 року [PERSON] із [PERSON] проживала громадянським шлюбом. [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.10.2010 року. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач в позовній заяві зазначила, що самостійно утримувати сина вона не в змозі. Відповідач в судовому засіданні вказував, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що відповідачем не спростовано те, що його витрати перевищують його заробітки, а також не спростовані дані неможливості сплати аліментів на дитину, тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, посилання позивачки щодо надання відповідачем допомоги на лікування дитини, є відповідно до ст. 185 СК України додатковими витратами. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. За наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Таким чином, вимоги позивачки в цій частині є недоведеними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів, то відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 496,20 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial