Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області в якому просять суд скасувати державну реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] за колгоспом ім. Комінтерну, здійснену на підставі реєстраційного посвідчення, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради від 08.09.1987 №170 (зареєстровано в БТІ 23.09.1987 під реєстровим №10 в книзі №1) та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] [ADDRESS] , в рівних частках кожному (по 1/2 частці). Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Іванківською селищною радою Іванківського району Київської області 24 лютого 2015 року відповідно до рішення Іванківської селищної ради №VI-67-3351 від 18.12.2014 року про надання дозволу на приватизацію квартири. В травні 2021 року позивачі звернулися до КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» (далі по тексту БТІ) з проханням надати інформацію щодо реєстрації вказаного нерухомого майна та виготовити технічний паспорт на вказану квартиру. Відповідно до інформації з БТІ, право власності на будинок [ADDRESS] реєструвалося за колгоспом ім. Комінтерна на підставі реєстраційного посвідчення, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради від 08.09.1987 №170 (зареєстровано в БТІ 23.09.1987 під реєстровим №10 в книзі №1). Право власності окремо на квартиру [ADDRESS] в БТІ не реєструвалося. Також, зазначають, що державним реєстратором Іванківської селищної ради було відмовлено позивачам у реєстрації права власності, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, після чого державний реєстратор запропонував позивачам звернутися до суду для захисту їх майнових прав. Ухвалою судді Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П. від 18 лютого 2022 року було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 28 лютого 2022 року о 11 год. 00 хв. Відповідно до рішення зборів суддів Іванківського районного суду Київської області від 24 лютого 2022 року №3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства Іванківським районним судом Київської області у зв`язку з агресією російської федерації проти України до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ. Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про відновлення територіальної підсудності судових справ Іванківського районного суду Київської області» від 21 квітня 2022 року за №18/0/9-22 було відновлено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду Київської області із 22 квітня 2022 року. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року було закінчено підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду на 07 вересня 2022 року о 10 год. 20 хв. Позивачі та їх представник адвокат Шурубор В.І. в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів звернувся до суду з клопотанням в якому просить суд проводити розгляд даної справи у відсутність позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити повністю. Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явилися, представниками подано до суду клопотання про розгляд справи без участі сторін та їх представників, суд вирішує справу за наявними матеріалами, які містяться у справі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади села Запрудка житлових будинків» від 20 вересня 2010 року №У-45-2788 було прийнято до комунальної власності територіальної громади села Запрудка в особі Іванківської селищної ради житлові будинки в [ADDRESS] /а.с.11/. Рішенням Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області «Про надання дозволу на приватизацію квартири» від 18 грудня 2014 року №VI-67-3351 було надано дозвіл громадянам [PERSON] та [PERSON] на приватизацію квартири в [ADDRESS] , житловою площею 37,6 кв.м., загальною площею 79,7 кв.м, яка є комунальною власністю Іванківської селищної ради /а.с.12/. Згідно свідоцтва №3 про право власності на житло, яке видано Іванківською селищною радою Іванківського району Київської області від 24 лютого 2015 року квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності гр. [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] в рівних частинах кожному. Загальна площа квартири становить 79,7 кв.м. /а.с.13/. Рішенням Іванківської селищної ради Київської області «Про перейменування вулиць та провулків населених пунктів Іванківської селищної ради» від 14 квітня 2016 року №VII-10-209, [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , який виготовлений КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» станом на 11.05.2021 р., квартира складається з наступних приміщень, а саме: кухні загальною площею 17,1 кв.м., котельні 8,2 кв.м., коридору -7,5 кв.м., кладової 6,4 кв.м. та двох житлових кімнат 16,4 кв.м та 23 кв.м. При цьому загальна площа всіх приміщень становить 78,6 кв.м, житлова площа - 39,4 кв.м., допоміжні (підсобні) приміщення - 25,3 кв.м, площа літніх, неопалювальних приміщень становить 13,9 кв.м. Як зазначено у листі КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» №836 від 17.05.2021 року право власності на будинок [ADDRESS] реєструвався за колгоспом ім.Комінтерна на підставі реєстраційного посвідчення, видано на підставі рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради від 08.09.1987 №170 (зареєстровано в БТІ 23.09.1987 під реєстровим номером10 в книзі 1). Право власності окремо на квартиру [ADDRESS] в БТІ не реєструвалося. Також, державним реєстратором прав на нерухоме майно Іванківської селищної ради Гніденком А.В. було відмовлено позивачам у реєстрації права власності, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, зокрема, право власності колгоспу не припинено та документу про перехід права власності до Іванківської селищної ради (як органу приватизації) відсутній /а.с.21,22/. Так, статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі Україні «Про приватизацію державного житлового фонду». В статті 1 вказаного Закону зазначено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні, крім того, житло має відноситись до державного житлового фонду. Судом встановлено, що позивачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] /а.с.8,9/. Статтею 345 ЦК України закріплено право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. У пункті 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, який затверджений постановою КМ України від 06.11.1995 р. № 891 зазначено, що передачі у комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду (крім гуртожитків). Відповідно до статті 41 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Ініціатива щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). Указом Президента України «Про деякі заходи щодо поліпшення умов господарювання недержавних сільськогосподарських підприємств» від 9 березня 2000 року № 398/2000 постановлено Раді Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям із залученням у встановленому порядку органів місцевого самоврядування здійснити відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», інших актів законодавства України організаційні заходи щодо: безоплатної передачі протягом 2000 року у комунальну власність житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури, включаючи об`єкти незавершеного будівництва (далі - об`єкти соціальної інфраструктури), які належать сільськогосподарським кооперативам, приватним (приватно-орендним) сільськогосподарським підприємствам, селянським (фермерським) господарствам, господарським товариствам, а також іншим сільськогосподарським підприємствам, які засновано на приватній власності (далі - недержавні сільськогосподарські підприємства), із збереженням мережі та функціонального призначення об`єктів соціальної інфраструктури. Цим Указом встановлено, що заходи повинні здійснюватися за згодою недержавних сільськогосподарських підприємств. Пунктом 8 постанови КМ України «Про поетапну передачу у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду сільськогосподарських, переробних та обслуговуючих підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу, заснованих на колективній та інших формах недержавної власності» від 5 вересня 1996 р. № 1060 передбачено, що передача об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність здійснюється відповідно до Положення про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого Постановою № 891, за яким передача житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємства, провадиться за його згодою та за згодою відповідної сільської ради. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, будинок [ADDRESS] був прийнятий до комунальної власності територіальної громади села Запрудка в особі Іванківської селищної ради на підставі звернення до Іванківської селищної ради директора ПВКП «Авіс» від 20.09.2010 року, як правонаступника КСП ім. Комінтерну, з проханням останнього вирішити питання щодо взяття на баланс селищної ради житлових будинків, розташованих в с.Запрудка, які стоять на балансі зазначеного підприємства /а.с.11/. В подальшому позивачі звернулися до Іванківської селищної ради про оформлення права власності на вказаний будинок і рішенням селищної ради від 18 грудня 2014 року право власності було оформлено, а 24 лютого 2015 року позивачам видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру /а.с.12, 13/. Окрім того, за приписами п.п.1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічні правові висновки наведені у постанові від 13.10.2021 у справі №911/1968/20 Верховний суд зазначив, що відповідно до положень частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). При цьому, відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, а видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Як вбачається з листа КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» №836 від 17.05.2021 року право власності на будинок [ADDRESS] ще досі зареєстрований за колгоспом\~ім.Комінтерна, на підставі реєстраційного посвідчення, видано на підставі рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради від 08.09.1987 №170 (зареєстровано в БТІ 23.09.1987 під реєстровим номером 10 в книзі 1), при цьому дана реєстрація не була скасована чи змінена при передачі житлового фонду у комунальну власність територіальної громади села Запрудка, тобто є дійсна, що є перешкодою у реєстрації права власності за позивачами вищевказаної квартири у Державному реєстр речових прав на нерухоме майно і тому, для повного захисту прав позивачів, підлягає скасуванню судом. Таким чином, з огляду на вищенаведене суд вважає, що позивачі правомірно набули право власності на вищевказану квартиру в с.Запрудка, а відтак позовні вимоги щодо визнання за ними права власності на квартиру та скасування державної реєстрації за колгоспом ім.Комінтерна є законними та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки позивач у своєму позові просив судовий збір, який сплачений ним при подачі вказаного позову, залишити за ним, то в силу ст.13 ЦПК України, де зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, судовий збір з відповідача на користь позивачів не стягується. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved