Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко Вікторія Геннадіївна про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання одностороннього правочину недійсним, відповідно до уточнень від 02 квітня 2020 року в якій, просив суд постановити рішення яким визнати односторонній правочин, а саме відмову [PERSON] від спадщини після померлого батька, [PERSON] , на користь [PERSON] недійсним, як такий, що був вчинений під впливом обману; визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок в садовому товаристві « Топольок » за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина до складу якої входив будинок у садовому товаристві « Топольок » за адресою [ADDRESS] . Після смерті батька позивач будучи особою, яка хворіє на туберкульоз та будучи в стані алкогольного сп`яніння, під впливом відповідача [PERSON] надав державному нотаріусу Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , а тому вважає, що надана заява про відмову від спадщини є недійсною, оскільки не відповідала внутрішній волі позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.95) заперечували щодо задоволення позовних вимог, надано відзив на позовну заяву(а.с.88-95) Третя особа державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко Вікторія Геннадіївна надала заяву про слухання справи без її участі(а.с.116), надано копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.129-157). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши свідків [PERSON] та [PERSON] повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі змісту ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн №025813 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0567 га, яка розташована на території с.т. «Топольок» Кіровської(Обухівської) селищної ради, з цільовим призначенням для ведення садівництва(а.с.144). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.139). Після смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину його син [PERSON] . [INFO] у віці 58 років помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 квітня 2019 року(а.с.9). 23 квітня 2019 року до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори звернувся позивач [PERSON] (син померлого [PERSON] ) з заявою про відмову від належної йому спадщини за законом, що залишилася після смерті його батька [PERSON] , на користь його брата - [PERSON] . В зазначеній заяві позивач вказав, що зміст статті 1273 Цивільного кодексу України йому роз`яснено нотаріусом, та посвідчив зазначену заяву особистим підписом( зворотній а.с.131). Цього ж дня, 23 квітня 2019 року, до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори звернувся відповідач [PERSON] (брат [PERSON] ) з заявою про прийняття спадщини, що належало померлому [PERSON] на день його смерті(зворотній а.с.129). 21 лютого 2020 року до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори звернувся представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.154). Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. відмовлено [PERSON] , який діє по довіреності від імені [PERSON] , у зв`язку з тим, що сплинув строк відповідно до ст. 1273 ЦК України(а.с.153). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною першою статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України визначено другу чергу спадкування, а саме рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Також статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Статтею 1273 ЦК України передбачено право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини, так спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини; відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною ; відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч.1, 2 ст. 202 ЦК України Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Також статтею 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається ; у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не надано доказів, які б свідчили про введення в оману позивача внаслідок чого останнім було подано особисто підписану заяву про відмову від спадщини, також стороною позивача не було надано конкретних доказів щодо наявності у позивача хвороб зазначених у позовній заяві. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки свідчення які надали свідки зводяться до припущень, також суд бере до уваги, що свідки не були присутні під час подання заяви позивачем про відмову від спадщини, а отже їх показання не можуть свідчити про волевиявлення позивача під час надання вищевказаної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed