Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.12.2009 року та 30.12.2009 року між нею, як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договори позики, відповідно до яких [PERSON] отримав у позику від позивача грошові кошти на загальну суму 35000,00 доларів США, які він зобов`язувався повернути протягом року. Однак, у визначений договорами строк кошти повернуті не були. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.04.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу в розмірі 280000,00 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 20.02.2012 року становило 35000 доларів США. В подальшому рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2012 року [PERSON] визнано безвісним відсутнім та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року [PERSON] оголошено померлим з [INFO] . Спадкоємцем [PERSON] є його брат відповідач [PERSON] , який успадкував 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Позивач направила претензію до Першої Київської державної нотаріальної контори з вимогою про стягнення боргу шляхом перерахування на її рахунок грошових коштів в сумі 35000 доларів США та нотаріусом повідомлено спадкоємця [PERSON] про її наявність. Однак, відповідач претензію позивача не задовольнив, продовжує ухилятись від виконання зобов`язань та заборгованість не погашена. На підставі викладеного, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача 615027,00 грн., в межах успадкованого майна. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2021 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.09.2021 року позовну заяву залишено без руху. 17.09.2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 22.10.2021 року від відповідача надійшли заперечення проти позовної заяви в яких він зазначив, що на підставі чинного судового рішення позивач розпочала процедуру примусового стягнення заборгованості. З 2012 року на виконанні ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист, виданий 16.08.2012 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 280000,00 грн. заборгованості та судових витрат. Виконавче провадження на даний час не завершено. Таким чином, вирішення даної справи по суті призведе до подвійного стягнення з відповідача суми заборгованості, оскільки він є єдиним спадкоємцем [PERSON] та виконавче провадження на даний час не завершено. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. 02.11.2021 року у підготовчму судовому засіданні в якості третьої особи залучено Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Також, задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи та задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. 01.02.2022 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. 01.02.2022 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про прийняття заяви про зменшення позовних вимог та задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. 28.07.2022 року від Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №34029427. Від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в інших судових засіданнях. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторонами в справі надані пояснення та заперечення, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу без участі позивача та її представника. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити та просив долучити докази понесених витрат на правову допомогу. Від третьої особи надійшла заява про відкладення розгляду справи, однак суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів без участі представника третьої особи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.12.2009 року та 30.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, відповідно до яких [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 35000 доларів США, які він зобов`язався повернути протягом року. У зв`язку з тим, що у встановлений договорами строк [PERSON] позику не повернув, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.04.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 280000,0 грн. заборгованості, 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 281820,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі вказаного рішення суду, 16.08.2012 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-1412/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 280000,00 грн., 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 281820,00 грн. 29.08.2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого листа. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2012 року [PERSON] , [INFO] , визнано безвісно відсутнім. 20.03.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1412 виданого 16.08.2012 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року [PERSON] , [INFO] , оголошено померлим. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. [PERSON] належало майно, а саме 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Згідно звіту про оцінку майна 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , проведеного ФОП [PERSON] на замовлення відповідача, вартість вказаної частини квартири становить 615027,00 грн. 28.12.2020 року відповідач [PERSON] , звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого рідного брата [PERSON] , [INFO] . 19.05.2021 року позивачем [PERSON] направлено до Першої Київської державної нотаріальної контори претензію в якій просила прийняти дану претензію та задовольнити її вимогу шляхом перерахування на її рахунок 35000 доларів США або еквівалентну суму в гривні за курсом НБУ на день перерахунку. Листом Першої Київської державної нотаріальної контори №5954/02-1 від 29.05.2021 року позивача повідомлено про те, що її претензію отримано 26.05.2021 року і долучено до спадкової справи №26/2021 щодо майна померлого [PERSON] та повідомлено спадкоємця [PERSON] про надходження даної претензії. Позивач [PERSON] звертаючись з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за договорами позики посилалась на ст. 1282 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/7164/19. Суд вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки як встановлено вище, на даний час виконавче провадження №34029427 про стягнення з спадкодавця [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 281820,00 грн. не завершено та провадження в ньому зупинено постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 20.03.2013 року. Отже, задоволення даного позову призведе до подвійного стягнення з відповідача, як спадкоємця, суми позики за рішенням суду. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи №912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. В даному випадку, для захисту порушеного права позивача необхідно провести заміну сторони виконавчого провадження. Звернення кредитора безпосередньо до суду, зокрема із заявами про процесуальне правонаступництво та (або) про заміну сторони виконавчого провадження, слід розглядати як пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця боржника в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2020 року у справі No916/617/17. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначено відповідачем 3000,00 грн. ним сплачено за надання правничої допомоги та 2200,00 грн. за складання звіту про оцінку майна. Відповідачем на підтвердження надання йому правничої допомоги та сплату коштів за складання звіту про оцінку майна на загальну суму 5200,00 грн., надано копію ордеру серії КС №073796, копію договору про надання юридичних послуг №22/21 від 15.10.2021 року, копію акту №1 про надання послуг від 08.08.2021 року на суму 3000,00 грн., копію акту №83/2021 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2021 року на суму 2200,00 грн., копію рахунку-фактури №01 від 25.10.2021 року на суму 3000,00 грн., копії квитанції №0.0.23569071571 від 26.11.2021 року на суму 2200,00 грн. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 5200,00 грн.

Outcome: approved