Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В своєму позові позивач зазначив, що [INFO] помер син позивача [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом відповідно ст. 1261 ЦК України. В нотаріальній конторі була заведена спадкова справа за заявою позивача. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємице першої черги після смерті чоловіка. Спадкова справа була заведена за заявою позивача у приватного нотаріуса. Однак, позивач не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на квартиру втрачено, отримати дублікат неможливо. В нотаріальну контору для оформлення спадщини необхідно представити саме оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно відповідного виду, тому позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача до суду надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідачі не з`явились до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти позовним вимог не заперечували. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив. [INFO] в смт. Братське Братського району Миколаївської області помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 15-18). [INFO] в смт. Братське Братського району Миколаївської області помер [PERSON] (а.с. 9). Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 15-18). Позивач [PERSON] , є спадкоємцем першої черги, оскільки є матір`ю померлого [PERSON] та дружиною померлого [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.04.1989 року (а.с 13) та повторним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 22.01.2002 року (а.с 12). Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , була заведена спадкова справа № 23/2022 по Братській державній нотаріальній конторі Миколаївської області. Спадкоємцем після смерті останнього є [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 52). Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , була заведена спадкова справа № 73/2019 приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Волошиною Н.В.. Спадкоємцем після смерті останнього є [PERSON] , яка прийняла (а.с. 65). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно п. 4.12. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, яке належало спадкодавцю на момент смерті. На підтвердження цих обставин спадкоємці мають надати документи, які підтверджують даний факт. Під час судового засідання судом було встановлено, що правовстановлюючі документи на спадкове майно відсутні. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. До спірних правовідносин, що виникли на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує норми законодавства, які чинні на період відкриття спадщини, остільки відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Онер`їлдіз проти Туреччини" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.ст. 524,525 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Так, відповідно до ст.ст. 529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 531 ЦК УРСР встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки спадкодавець помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач в установлений строк, не відмовився від прийняття спадщини, а навпаки, єдиний виявив таке бажання. Неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Враховуючи вказане, суд вважає можливим визнати за позивачем право приватної власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , яка належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло від 28.06.1996 року, виданого виконкомом Братської селищної ради, рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10.11.2020 року та на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , яка належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло від 28.06.1996 року, виданого виконкомом Братської селищної ради, рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10.11.2020 року. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved