Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Лиманська районна державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсним, проведення перерахунку часток у спадщині та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер її колишній чоловік та батько її дитини - [PERSON] , тому її син є спадкоємцем першої черги за правом представлення. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та на ј частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після звернення до Лиманської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини сином заявниці було відмовлено у зв`язку з тим, що спадщина оформлена та видані свідоцтва про право на спадщину за законом матері померлого - [PERSON] , яка скористалася тим, що позивачка не була обізнана про смерть колишнього чоловіка. 16.02.2022 року державний нотаріус Лиманської районної державної нотаріальної контори надав відповідь про те, що видати недієздатному [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право на спадщину за законом до майна його батька [PERSON] , померлого [INFO] не має можливості, оскільки на ім`я [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку під [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0,0560 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер:5122783200:02:002:0052, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також зареєстровано право власності на зазначене майно. Враховуючи те, що син позивачки також є спадкоємцем, вважає, що спадкове майно має бути поділене між усіма спадкоємцями в рівних частках, тому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] та виданих на підставі нього документів та зроблених написів. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про слухання справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №685. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадмінстрації виконкому Одеської міськради [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №18. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 05.12.2000 року, актовий запис 526. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси по справі №523/15110/14-ц від 23.02.2015 року визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] , та призначено [PERSON] опікуном над недієздатним сином. Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси по справі №521/7410/21 від 25.10.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 24.05.2021 року і на весь період непрацездатності [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. 08.09.2020 року державним нотаріусом Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області видані Свідоцтва на ім`я [PERSON] про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на: 1/4 частку житлового будинку під [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0,0560 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер:5122783200:02:002:0052, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також зареєстровано право власності на зазначене майно. Також судом встановлено, що позивачка є опікуном недієздатного [PERSON] , який є сином померлого [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до норм Цивільного законодавства України спадкоємством є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що під час видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] надала нотаріусу недостовірні відомості, не зазначивши про інших спадкоємців які мають право на спадок. У зв`язку з чим були порушені права сина позивачки. Відповідно до ст.1301 Цивільного Кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленуму Верхового Суду України роз`яснено, що у відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про нотаріат», видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами. Згідно ст.1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 р. №1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. В той же час, здійснення державної реєстрації права власності в порядку, передбаченому цим законом, є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 року, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, що підтверджує обґрунтованість заявлених позовних вимог позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви звільнений від сплати судового збору, як інвалід І групи, оскільки позивні вимоги задоволено, а відтак відшкодуванню відповідачем на користь держави підлягають судові витрати за подачу позову в сумі 8 700,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.12,13,81,76-77,80-81,15-16,1261,1266,1300,1301 ЦК України, суд,-

Outcome: approved