Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) в особі представника адвоката Богданчук О.В., звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Макарівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обгрунтування позову позивач вказав, що 06.09.2014 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб, в якому народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . У липні місяці 2022 року [PERSON] покинула сім`ю, так як шлюбні відносини між ними припинилися. Дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні. На даний час виникло питання щодо визначення місця проживання спільної доньки. Враховуючи викладене, позивач просить суд: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою, [ADDRESS] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12.08.2022 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.09.2022 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 27.09.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в цей же день. Від представника позивача адвоката Богданчук О.В. надійшла заява про підтримання позовних вимог, справу просила розглянути у її відсутність. Від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог, розгляд справи просила провести у її відсутність. Третя особа будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, у судове засідання свого представника не направила, письмових пояснень, заперечень щодо позову не подавала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2014 року (а.с. 10). [INFO] у сторін по справі народилася донька [PERSON] (а.с. 11). Як вказав позивач та що не заперечила відповідач, вони разом з дитиною проживають за адресою, [ADDRESS] . Житловий будинок загальною площею 101,2 кв.м., житловою площею 66,6 кв.м., який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію право власності зареєстровано 05.10.2019 року (а.с. 12, 13). На протязі багатьох років сімейне життя з відповідачкою поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. На даний час, у Макарівському районному суді Київської області, знаходяться матеріали цивільної справи про розірвання шлюбу між ними. З 03.03.2022 року по червень місяць 2022 року, відповідачка разом з малолітньою донькою проживала тимчасово у Польщі, у зв`язку з повномаштабною агресією РФ проти України. У липні місяці 2022 року відповідачка покинула сім`ю, так як шлюбні відносини між ними припинилися. Дитина залишилася проживати з ним. Він постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, з донькою в нього психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Вважає, що за таких умов доньці буде краще з ним. При цьому він не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні її прав та обов`язків щодо їхньої дитини. 05.08.2022 року, позивач звернувся із заявою до Служби у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району про визначення місця проживання моєї малолітньої дитини за місцем фактичної обстеження умов проживання малолітньої дитини за її фактичною адресою проживання. Відповідно Акту обстеження умов проживання заступником начальника ССД Макарівської селищної ради, головним спеціалістом на підставі заяви [PERSON] від 05.08.2022 року зазначено про те, що для виховання та розвитку дитини створено всі належні умови є окрема кімната для сну, куточок для вивчення уроків та гри, всі необхідні меблі в наявності, комп`ютер, інтернет. В сім`ї панує взаєморозуміння та повага. В будинку проживають: [PERSON] , [INFO] - батько дитини, [PERSON] , [INFO] - бабуся, [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Також позивач вказав, що він свою доньку дуже любить, і має можливість забезпечити її в усьому. Також, бабуся приділяє багато уваги [PERSON] . Він працевлаштований, має самостійний дохід, і постійне місце проживання. Відповідно до довідки № 106 від 02.08.2022 року [PERSON] працює в ПП «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» з 14.03.2022 року та його дохід за пів року склав 66 780, 00 грн. (а.с. 16). Згідно характеристики №105 від 02.08.2022 року з місця роботи та характеристики №151 від 03.08.2022 року з місця проживання, [PERSON] працює на підприємстві на сезонній роботі з 14.03.2022 року на посаді тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва. За час роботи зарекомендував себе з найкращого боку. Добросовісний, дисциплінований працівник. Беззастережно виконує вимоги трудового розпорядку, не допускає прогулів, запізнень. У колективі показав себе відкритою, комунікабельною людиною, готовою при необхідності прийти товаришам на допомогу. З колегами коректний, доброзичливий. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 08.02.2006 року. За період проживання скарг, заяв, вимог до [PERSON] як в письмовій, так і в усній формі до органів місцевого самоврядування не надходило. З 2018 року працює на посаді механізатора сільськогосподарського виробництва ПП «Макарів-Агробуд». За місцем проживання характеризується з позитивного боку. У побуті завжди ввічливий, тактовний, працелюбний. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий. Розбіжностей, суперечок із представниками влади не мав. Із сусідами підтримує добрі взаємини. У випадках, котрі дискредитують людську гідність, [PERSON] не помічений. Приймає активну участь у громадському житті громади. Одружений з 2014 року (а.с. 17, 18). Згідно довідки № 16.21-32/32 від 11.08.2022 року [PERSON] зареєстрована з 02.04.1995 року за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає (а.с. 27). Оцінюючи надані позивачем письмові докази, суд вважає, що враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача щодо позовних вимог, а саме, що [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову, а також з врахуванням того, що позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні з дитиною матері, відповідно до досліджених доказів судом встановлено підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Ч. 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тож, приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою, [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, судом встановлено, що позивачем при подачі даного позову сплачено 992,40 грн. судового збору, відповідач позов визнала, тому 50 відсотків судового збору в сумі 496,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, та решту 50 відсотків судового збору в сумі 496,20 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved