Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати інформацію, поширену відповідачкою, а саме …«шахрайськими позовами за допомогою держави (в даному випадку суду) «промишляю» з 2013 року у Снятинському районному суді» , … «дізнаюся хто з жителів м.Снятин знаходиться у вкрай важкому стані і щодо яких прогноз летального наслідку високий…, вивідую якимось чином паспортні дані приреченого, в подальшому створюю від нього боргову розписку заднім числом з таким розрахунком, щоб жертва була б ще живою принаймні тиждень-другий…., а потім пред`являю позов до суду», …. «увійшов в довір`я й «витягнув» розписку у вбитої горем дружини померлого чоловіка, про те що вона цей борг визнає та поверне, а також називає мене «реальним шахраєм, який вчинює шахрайство на підроблених документах та просить суд, а суд не знаючи дійсного стану речей задовольняє мої шахрайські позови а я завдяки суду, урешті-решт заволодіваю грошовими коштами різних осіб»… визнати такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію; стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у березні 2017 року рідний брат відповідачки [PERSON] позичив у нього на лікування 1000 доларів США, повернення яких при свідках гарантував письмовою розпискою та особистим майном. В установлений термін [PERSON] борг не повернув, не зважаючи на неодноразові звернення позивача, що змусило останнього звернутися до суду із позовом про стягнення боргу з [PERSON] . Після смерті [PERSON] звернувся із заявою до державного нотаріуса про вимогу до спадкоємців померлого [PERSON] , а саме до його сестри відповідачки по справі [PERSON] про сплату боргу її брата у розмірі 26800 гривень за борговою розпискою. У позасудовому порядку вирішити питання повернення коштів, отриманих [PERSON] не вдалося, тому звернувся до суду із позовом. Під час розгляду справи за позовом [PERSON] про стягнення боргу відповідачкою [PERSON] було надано суду відзив на позов, який вона назвала «шахрайським». Зміст цього відзиву став відомим учасникам судового процесу. Крім цього, недостовірна інформація є такою, що ганьбить гідність, честь та ділову репутацію позивача та стала відомою стороннім людям. У відзиві відповідачка безпідставно звинуватила позивача у підробці документів, поданих до суду та категорично заявила, що за допомогою держави (у даному випадку суду) «промишляю» з 2013 року у Снятинському районному суді «такими шахрайськими позовами». Вказала, що позивач «систематично дізнається, хто з жителів м.Снятин знаходиться у важкому стані і щодо яких прогноз летального наслідку високий…. «вивідую якимось чином паспортні дані приреченого, в подальшому створюю від нього боргову розписку заднім числом з таким розрахунком , щоб жертва була б ще живою принаймні тиждень-другий…. а потім пред`являю позов до суду»… Як приклад відповідачка навела кримінальне провадження, де потерпілим від його дій є [PERSON] . Також посилається на справу №351/1435/15-ц, де він нібито увійшов у довіру і «витягнув» розписку у вбитої горем дружити померлого чоловіка, про те, що вона цей борг визнає та поверне. Вважає, що відповідачка поширює щодо нього недостовірну та негативну інформацію, звинувачуючи у шахрайських діях. Вказана інформація є недостовірною і негативною, оскільки його звинувачують у вчиненні злочину, також поширена недостовірна інформація порушує його особисті немайнові права, ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації в очах невизначеного кола осіб, які могли її почути. Через зазначені дії відповідачки переніс душевні страждання, у нього порушились налагоджені роками життєві устрої, погіршився стан здоров`я, переніс інсульт та став особою з інвалідністю. Також у позові зазначив, що гроші заробляв чесним шляхом, проте «шахрайським способом» у нього намагаються гроші взяти у борг та не повертати. Вважає, що значна глибина моральних страждань, завданих порушенням його немайнових прав, їх тяжкий характер, довічні та непоправні втрати немайнового характеру, підлягають безумовному відшкодуванню. \~ \~ \~ \~Провадження у даній справі відкрито 12.05.2022, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~27.05.2022 на адресу суду надійшов відзив представника відповідачки адвоката Малетина А.Я., у якому просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, стягнути витрати на правничу допомогу. Зазначив, що інформація відзиву на позов не може бути предметом позову про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки таким чином суд повторно оцінює уже оцінені судом докази у раніше розглянутій справі, тим більше, якщо в обох справах приймають участь одні і ті ж особи. Позивач [PERSON] сам визнає, про що зазначає у позові, що у кримінальному провадженні за ч.2 ст.355, ч.3 ст.357 КК України потерпілим від нього є [PERSON] , тобто інформація про це є об`єктивною та достовірною. Зазначає він також і те, що судові процеси, через які пережив нервові потрясіння, ініційовувались саме ним. Підготовче засідання 08.06.2022 відкладено у зв`язку з клопотанням представника позивача для надання можливості надіслати відповідачу відповідь на відзив. \~ \~ \~ \~15.06.2022 на адресу суду надійшла від представника позивача [PERSON] відповідь на відзив, у якому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що жодних письмових доказів на підтвердження своїх аргументів відповідачкою не долучено, що підтверджує безпідставні звинувачення на адресу [PERSON] . Також у матеріалах справи відсутній вирок щодо [PERSON] про визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення щодо підробки розписки, написаної [PERSON] , як і відсутні будь-які докази звернення до правоохоронних органів із такою заявою як самим [PERSON] за життя, або спадкоємцями після його смерті. Однак [PERSON] дозволяє собі прямо звинувачувати [PERSON] у вчиненні шахрайських дій та принижувати його честь, гідність та ділову репутацію. Безпідставними є посилання представника відповідачки, що у позивача відсутні підстави звертатися до суду із позовом, оскільки відповідачка безпідставно звинуватила його саме у відзиві на позовну заяву, який одночасно є одним із доказів у справі, оскільки [PERSON] свідомо намагалася саме образити та принизити [PERSON] , неодноразово обзиваючи його «шахраєм» та прямо звинувачуючи його у злочинних діях, не маючи судового рішення про його винуватість. Ухвалою від 28.06.2022 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків у судове засідання, підготовче засідання відкладено. Підготовче засідання 11.07.2022 відкладено за клопотанням представника відповідача [PERSON] . Ухвалою від 29.07.2022 задоволено заяву представника відповідачки [PERSON] про розгляд справи за його участі у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 02.08.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, просили позов задовольнити. Також позивач [PERSON] зазначив, що поширену відповідачкою недостовірну інформацію у відзиві остання розповсюджувала також за межами судового процесу. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог за безпідставністю, оскільки суд вже надав оцінку твердженням відповідача і позивача у іншій цивільній справі за участю цих ж сторін у цивільній справі про стягнення боргу. Відповідачка інформацію, зазначену у відзиві, брала з відкритих джерел та зробила оціночні судження. У випадку, якщо суд дійде висновку, що позов підставний, просив застосувати строк позовної давності, оскільки з часу написання відзиву на позовну заяву минуло майже два роки. Крім цього, зазначив, що немає підтвердження стягнення витрат на моральну шкоду. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідачки, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28). Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Звертаючись до суду із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації [PERSON] вважає, що інформація, поширена відповідачкою у відзиві на позовну заяву у справі №342/855/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу є такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Згідно з роз`ясненнями п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена направдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його право. Матеріалами справи встановлено, що під час розгляду Городенківським районним судом справи №342/855/20 за позовом [PERSON] про стягнення боргу відповідачкою [PERSON] було надано суду відзив на позов, який вона назвала «шахрайським». У відзиві відповідачка заявила, що пред`явлений [PERSON] позов є шахрайським, поданим, щоб за допомогою держави (суду, який виконує її функції в певній сфері) та позивач «промишляє» з 2013 року у Снятинському районному суді «такими шахрайськими позовами». Вказала, що позивач «систематично дізнається, хто з жителів м.Снятин знаходиться у важкому стані і щодо яких прогноз летального наслідку високий…. «вивідує якимось чином паспортні дані приреченого, в подальшому створює від нього боргову розписку заднім числом з таким розрахунком, щоб жертва була б ще живою принаймні тиждень-другий…. а потім пред`являє позов до суду»… Як приклад відповідачка навела кримінальне провадження, де потерпілим від його дій є [PERSON] . Також посилається на справу №351/1435/15-ц, де він нібито увійшов у довіру і «витягнув» розписку у вбитої горем дружити померлого чоловіка, про те, що вона цей борг визнає та поверне. Отже, предметом оскарження у даній справі є інформація, поширена відповідачкою у відзиві на позовну заяву у цивільній справі № 342/855/20 про стягнення боргу. На підтвердження своїх доводів позивач долучив до матеріалів справи копію відзиву. Згідно с.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, повідомила, що знайома з [PERSON] , позичала у нього гроші. Знає, що він багатьом допомагав грошима. З відповідачкою не знайома. Близько трьох років тому, коли перебувала у лікарні, почула розмову невідомої їй жінки, що [PERSON] здирає у людей гроші та її оббрехав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є сусідкою [PERSON] . Раніше позичала у нього гроші. Відповідачки [PERSON] не знає. У лікарні, де перебувала з чоловіком, почула розмову невідомої їй жінки, прізвище якої знав її чоловік, що [PERSON] розбереться з [PERSON] , бо у них є судова справа (брат винен гроші). Також чула інформацію тієї жінки, що [PERSON] пропонує людям позичити гроші. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. У рішенні від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» ЄСПЛ вказав, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання навіть «вульгарних фраз» саме собою не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Досліджуючи зміст відзиву на позовну заяву у цивільній справі № 342/855/20 про стягнення боргу суд звертає увагу на те, що стиль його написання є агресивним та жорстким, проте розцінює його як обурливу форму вираження думки відповідача у вигляді заперечення щодо позову. Вільне передавання почуттів, поглядів та ідей є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, так само, як і здатність людини сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми, яка є також важливою для формування особистих переконань. Подібну оцінку двостороннього характеру цього права виклав Європейський суд, який наполягав на тому, що свобода вираження поглядів «становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи» (справа «Лінгенс проти Австрії»). Суд вважає, що у судовому засіданні не здобуто фактів, які б доводили, що зазначені висловлювання відповідачки щодо позивача у відзиві на позов є відомостями, які містять фактичні дані, а не є оціночними судженнями відповідачки. Крім того, позивач та його представник не надали суду жодного належного доказу про те, що поширена про [PERSON] інформація певним чином вплинула на його авторитет чи ділову репутацію, оскільки позивач є пенсіонером, а допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що [PERSON] характеризується довірою значної кількості людей. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавчим правом на відповідь. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує її гідність, честь чи ділову репутацію, на особу яка таким чином чи у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Стороною позивача не доведено, що викладена відповідачем у відзиві на позовну заяву у цивільній справі про стягнення боргу інформація стосовно позивача порушує його немайнові права, чи перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що має для нього негативні наслідки, та такі дії відповідачки спричинили моральні страждання позивача, наслідком чого стали проблеми із здоров`ям, що дає право на відшкодування моральної шкоди, та вважає такі висловлювання відповідачки її припущеннями, не доведеними належними та допустимими доказами. Отже, у даному випадку відсутній юридичний склад порушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, на яке вказує сторона позивача. Крім цього, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Доцільно зауважити, що інформація, викладена відповідачкою у відзиві на позовну заяву [PERSON] стосується підстав і предмета позову у цивільній справі про стягнення боргу, та суд вважає,\~що вона\~не може\~бути підставою\~для захисту\~честі,\~гідності чи\~ділової репутації\~позивача,\~оскільки подання відзиву на позовну заяву під час розгляду цивільної справи № 342/855/20 є процесуальною дією учасника вказаної справи, яка стосується підстав і предмета позову. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки позивачем не доведено факту приниження його честі, гідності та ділової репутації, а критична оцінка певних фактів, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , та завдання моральної шкоди не підтверджене належними доказами, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, які понесла відповідачка по даній справі, то згідно ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed