Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суду з позовом до відповідача - [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 16 липня 1998 року між ним [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , був зареєстрований шлюб Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі, актовий запис №31. Від шлюбу в них народилося четверо дітей, які на момент подання позову є повнолітніми. Вказує, що спільне життя з відповідачкою протягом останніх років не склалося, у них виявилися різні погляди на сімейне життя, на ведення спільного господарства та виявився різний склад характерів, між ними втрачені взаєморозуміння, любов та повага. За його глибоким переконанням всі фізичні та духовні зв`язки між ними з відповідачкою втрачені. На підставі викладеного просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі, актовий запис № 31. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від його представника - адвоката Микульці Н.І. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Судове засідання у справі було призначене на 20.09.2022 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 1988 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, актовий запис № 31 від 16.07.1988 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (виданим повторно Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ)). Як стверджує позивач, спільне життя з відповідачкою протягом останніх років не склалося, у них виявилися різні погляди на сімейне життя, на ведення спільного господарства та різний склад характерів, між ними втрачені взаєморозуміння, любов та повага. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved