Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №122459 від 09.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь відповідача коштів у сумі 71084,55 гривні. Позов обґрунтовує\~тим,\~що 13.02.2018\~між позивачем\~та АТ\~«Альфа Банк»\~було укладено\~кредитний договір\~№ ССNG\~-630859121,\~відповідно до\~умов якого\~позивач отримав\~кредитні кошти\~та зобов`язався\~їх повернути\~та сплатити\~плату за\~користування кредитними\~коштами.\~Умови вказаної\~кредитної угоди\~ [PERSON] \~виконав,\~останній платіж\~ним було\~здійснено у\~грудні 2020\~року,\~крім того,\~відповідачем у\~справі пропущено\~позовну давність.\~Ніяких вимог\~про порушення\~кредитних зобов`язань\~позивач від\~належного кредитора,\~яким є\~АТ «Альфа\~Банк»,\~не отримував.\~В березні\~2021\~року від\~відповідача отримав\~повідомлення про\~те,\~що 23.02.2021\~на підставі\~договору факторингу\~№ 01-23-02/21,\~який було\~укладено між\~ТОВ «ФК\~ФОРТ» та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «ЕЛІТ\~ФІНАНС»,\~на відповідача\~було відступлено\~право вимоги\~за вищевказаним\~кредитним договором.\~Про відступлення\~права вимоги\~АТ «Альфа\~Банк» за\~кредитним договором\~від 24.09.2020\~на користь\~ТОВ «ФК\~ФОРТ» його\~також ніхто\~не повідомляв.\~У жовтні\~2021\~року від\~відповідача було\~отримано вимогу\~від 05.10.2021\~року №\~7408\~про усунення\~порушення кредитних\~зобов`язань.\~З претензією,\~зазначеною у\~даній вимозі,\~позивач був\~не згодний,\~тому 19.10.2021\~року на\~адресу відповідача\~було направлено\~відповідь,\~в якій\~позивач виразив\~свою незгоду\~з вказаним\~розміром кредитної\~заборгованості та\~попросив надати\~йому детальний\~розрахунок кредитної\~заборгованості та\~копій первинних\~бухгалтерських документів,\~на підставі\~яких зроблено\~відповідний розрахунок.\~Будь-якої\~відповіді на\~свій запит\~ [PERSON] \~не отримав,\~а тому\~кредитна заборгованість\~не може\~вважатися безспірною.\~03.08.2022\~на його\~адресу надійшла\~постанова приватного\~виконавця виконавчого\~округу Запорізької\~області Проценка\~А.Ю.\~від 26.07.2022\~про відкриття\~виконавчого провадження\~ 69493018,\~згідно якої\~з боржника\~стягнуто на\~користь Відповідача\~заборгованість на\~загальну суму\~71084,55\~грн.\~Цією ж\~постановою стягнуто\~основну винагороду\~приватного виконавця\~в розмірі\~7108,46\~грн. Нотаріус не мав права вчиняти спірний виконавчий напис у зв`язку з тим, що наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.06.2021 року № 1075/6 «Про зупинення нотаріальної нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М.», нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу була зупинена з 01.07.2021 року. Ухвалою суду від 09.08.2022 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін. За клопотанням позивача у відповідача та третіх осіб витребувано додаткові докази. Витребувані докази суду не надані. 02.09.2022 директором ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г. подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому визнають відшкодування витрат в обсязі 1000 гривень. Відповідачем відзив на позов не поданий, у клопотанні від 02.09.2022 зазначено про визнання позову. Треті особи пояснення щодо позову не подали. Відповідачу та третім особам копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками направлялись поштою за місцем знаходження останніх. Відповідачем вказані документи отримані особисто уповноваженою особою. Згідно з ст.128 та ст.272 ЦПК України, учасники справи є повідомленими про розгляд справи належним чином. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 09\~червня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенком\~Євгеном Михайловичем\~було вчинено\~виконавчий напис\~№122459,\~згідно якого\~ [PERSON] є\~Боржником за\~Кредитним договором\~№ ССNG-630859121, укладеним 13.02.2018 між ним та Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору факторингу №1 від 22.02.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРТ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору № 01-23-02/21 від 23.02.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» у сумі 71034,55 гривні. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 23.02.2021 по 03.06.2021. Сума заборгованості складається з: заборгованості зі тілом кредиту 62678,87 гривень, прострочена заборгованості за штрафними санкціями 8355,68 гривень. Сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису 50 гривень, а всього 71084,55 гривні. 15 вересня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до приватного виконавця Проценка А.Ю. з заявою про відкриття виконавчого провадження. 05 жовтня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» направило на адресу [PERSON] лист (Вих. №7408) про погашення кредитної заборгованості у сумі 71034,55 гривень, яка виникла за вищевказаним кредитним договором. 19 жовтня 2021 року [PERSON] направив на адресу відповідача відповідь на вимогу №7408 від 05.10.2021, в якій заперечував проти заборгованості за кредитним договором у сумі 62678,87 гривень та просив надати йому докази зміни кредитора та детальний розрахунок заборгованості. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Антона Юрійовича від 26.07.2022 - відкрито виконавче провадження №69493018 про примусове виконання вказаного виконавчого напису. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з п. 3.1 Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п. 3.3, 3.4 глави 16 Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Суд встановив, що п. 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мала правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Чинний на сьогодні ЦПК України передбачає, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акту, а також при його вчиненні не переконався у безспірності вимог стягувача, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 гривні, сплачений за подачу позову. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 12000 гривень суд приходить до наступних висновків. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як передбачено у ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Приписами ч. 1 ст. 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Судом встановлено, що 04.08.2022 між позивачем [PERSON] та адвокатом Трифоновим А.В. було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги, предметом якого є зобов`язання адвоката надати правову допомогу, задля чого приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси Клієнта, в тому числі, в судових органах усіх інстанцій. Професійна правнича допомога, обумовлена Договором від 04.08.2022 надавалась адвокатом Трифоновим А.В. на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до Акту наданих послуг (виконаних робіт) від 04.08.2022 загальна вартість правової допомоги склала 12 000 гривень. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №0037 від 04.08.2022 адвокатом прийнято від [PERSON] грошові кошти у сумі 12 000 гривень (підстава: Договір правничої допомоги від 04.08.2022). Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Позивачем надано докази того, що ним було укладено з адвокатом відповідний договір про надання правничих послуг, вказані юридичні послуги було надано (акт виконаних робіт). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 02.09.2022 директором ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г. подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке обґрунтоване тим, що у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а тому заявлений позивачем розмір витрат не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є максимально простою й не потребує спеціальних знань у громадянина. Крім того, позивач маючи заборгованість, не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставин справи та фінансовий стан обох сторін. Додатково просить врахувати поведінку відповідача у справі, який позов визнає та не здійснює будь-яких дій, направлених на витрачення додаткових ресурсів для постановлення рішення у справі, а також не вчиняє дій, направлених на затягування розгляду справи, чим сприяє пришвидшенню розгляду справи. З огляду на все викладене, вважає, що покладення судових витрат на відповідача у розмірі заявленому позивачем, є неправильним і несправедливим, а тому визнають відшкодування витрат в обсязі 1 000 гривень. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України, законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Вказане підтверджується ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5 та ч.6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Так, суд приймає до уваги положення ч.3 ст.141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. При цьому\~звертає увагу,\~що 02.09.2022\~до суду\~надійшло клопотання\~директора ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Дослідивши долучені до позову Договір про надання професійної правничої допомоги від 04.08.2022, Акт наданих послуг (виконаних робіт) від 04.08.2022 та квитанцію до прибуткового касового ордеру №0037 від 04.08.2022, відповідно до якої [PERSON] було сплачено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12\~000 гривень, суд приходить до наступних висновків. Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17. Щодо оплати вартості вчинених адвокатом дій, необхідних для представництва інтересів клієнта, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Трифонова А.В. враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. Зокрема, не можна вважати такими, що пов`язані саме з розглядом справи: представництво інтересів позивача у суді (згідно акту наданих послуг (виконаних робіт) від 04.08.2022 вартість складає 8 000 гривень), оскільки розгляд справи проводився в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та проведення судових засідань. Проте, суд приймає до уваги той факт, що адвокатом було здійснено та виконано наступні пункти вищевказаного Акту: 1) вивчення правовідносин, надання консультацій з питань цивільного процесуального законодавства України та закону України «Про нотаріат» (вартість 1 000 гривень); 2) складання позовної заяви та подання її до суду (вартість 3 000 гривень). Із матеріалів справи вбачається, що такі дії відповідають умовам договору про надання правової допомоги і час, витрачений на складання та подання цих документів, є обґрунтованим. Виконання п.3 (в акті зазначено п.4), а саме: представництво інтересів позивача у суді (вартість 8 000 гривень) адвокатом Трифоновим А.В. не мало місця під час розгляду вказаної справи, оскільки, як зазначалося вище, розгляд справи проводився у спрощеному провадженні без виклику сторін, без проведення судових засідань. За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 4 000 гривень, оскільки такі витрати на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18, та інших.

Outcome: partial