Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами на [ADDRESS] (далі будинок [ADDRESS] ), в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, до складу якого входить, зокрема будинок [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не складав, інших спадкоємців немає. Дружина спадкодавця [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви і частково оформила свої спадкові права. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] позивач звернулася до Рожищенської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на це майно. Оскільки [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказаний будинок з надвірними будівлями і спорудами, тому вимушена звертатися до суду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява від голови Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про розгляд справи у відсутності їх представника, проти позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК). Копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] підтверджено, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . З копії спадкової справи № 1, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що 10 січня 2008 року [PERSON] звернулась у Рожищенську державну нотаріальну контору Волинської області із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Топільненської сільської ради від 9 січня 2008 року № 1 заповіт від [PERSON] в сільській раді не посвідчувався. Спадкодавець до дня смерті проживав разом із дружиною [PERSON] . Згідно із копією заяви від 9 січня 2008 року (зареєстроване в реєстрі за № 3) дружина [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 травня 2008 року (зареєстроване в реєстрі за № 754) стверджено, що [PERSON] видано свідоцтво на спадкове майно померлого [PERSON] земельну частку (пай). Нормою ч. 1 ст. 1268 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Положеннями ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу.\~ Отже, позивач [PERSON] прийняла спадщину за законом після померлого [PERSON] , а [PERSON] відмовилася від прийняття такої спадщини, про що свідчать подані ними у встановлений цивільним законодавством строк відповідні заяви нотаріусу. Даних про інших спадкоємців першої черги, що у встановленому законом порядку прийняли спадщину після [PERSON] , до суду не подано. Відповідно до ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою державного нотаріуса Рожищенської державної нотаріальної контори від 17 червня 2022 року № 250/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно. За таких обставин, [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно будинок [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно. Витягом з погосподарської книги, сформованої виконавчим комітетом Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області 2 червня 2022 року № 133, значиться про те, що згідно з особовим рахунком № [NUMBER] будинок із надвірними будівлями та спорудами на [ADDRESS] належить [PERSON] (рік побудови - 1967, загальна площа 63 м2) . Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013\~року,\~визнаються\~дійсними\~за \~однієї\~з\~таких умов: 1)\~реєстрація\~таких\~прав була\~проведена\~відповідно\~до законодавства,\~що\~діяло\~на момент\~їх\~виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом. Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на наведене, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на праві приватної власності. Згідно з копією технічного паспорта на будинок на [ADDRESS] (виготовленого 27 червня 2022 року) загальна площа приміщень будинку складає 62,6 м2. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] , загальна площа приміщень якого складає 62,6 м2 . Відповідно до ст. 141\~ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved