Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи, без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Третій відділ державної виконавчої служби в місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 18.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком. Є.М. видано виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 13429 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» загальної суми в розмірі 10579,59 грн. ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» пред`явило виконавчий напис для виконання до Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), на підставі якого державним виконавцем Бачинською М.В. 11.06.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65778961. Відповідно до інформації, яка міститься на сервісі моніторингу реєстраційних даних українських компаній та судового реєстру для захисту від рейдерських захоплень і контролю контрагентів Опендатабот, 14.07.2021 року Староміський відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) змінив назву на Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), після чого, 19.07.2021 року перейменовано в Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Про існування цього виконавчого провадження, яке відкрите на підставі виконавчого напису № 13429 він дізнався через Єдиний реєстр боржників. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження отримав через Єдиний портал державних послуг «Дія». Автоматизована система виконавчого провадження містить лише заяву про примусове виконання рішення вих. № 45970 від 05.05.2021 року та виконавчий напис № 13429 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, кредитних договорів на підставі якого виданий напис відповідачем не надано та у нього такий документ відсутній. Вважає, що виконавчий напис про стягнення заборгованості є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання відсутні. Тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, та скасувати виконавчий напис № 13429 від 18.03.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 10 579, 59 гривень та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позивачем подано до суду заяву про стягнення витрат на надання професійної правової допомоги в якій він просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати понесені на оплату правової (правничої допомоги в розмірі 10000грн. Відповідач подав до суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого за № 13 429 від 18.03.2021року таким що не підлягає виконанню визнав просив стягнути з ТОВ «Фінпром маркет» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454грн. та 227грн. за заяву про забезпечення позову (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України), про інші вимоги позивача, такі як стягнення орієнтовних судових витрат в розмірі 10 000грн. не визнає. Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу згідно якого просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1\~907,00грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, у клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу просив суд справу слухати за відсутності свого представника, в частині витрат на правову допомогу просив зменшити до 1907,00грн. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - Третій відділ державної виконавчої служби в місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не забезпечив явку свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис 18.03.2021 року, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35017877, відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 250121 ФК від 25.01.2021 року, якому в свою чергу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35465907, відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 25/01/21 від 25 січня 2021 року, якому в \~ \~ \~ \~свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 39083990, на підставі договору факторингу № 26032019 від 26.03.2019 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 0672959525 від 11 серпня \~ \~ \~ \~2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] за період з 25.03.2019 року по 18.03.2021 року включно, суму у розмірі: 2 125,00грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8\~404,59грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 50,00грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 10\~579,59грн. Згідно постанови старшого державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бачинською М.В. 11.06.2021 року відкрито виконавче провадження № 65778961 відповідно до виконавчого напису № 13429 виданого 18.03.2021 року приватним нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення заборгованість за кредитним договором в сумі 10\~579,59грн. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, суму заборгованості [PERSON] не визнає та кредитний договір нотаріально засвідчений він не укладав і на вимогу підпункту (а) п.1 Переліку № 1172, оригінал цього договору, який нотаріально посвідчений, - нотаріусу для вчинення виконавчого напису - не подавався. Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі визнані не чинними, з дня їх прийняття. Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того не подано і кредитного договору, нотаріально посвідченого, згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом. Отже, оспорюваний виконавчий напис, вчинений без надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, чим порушено вимоги Переліку № 1172, що є порушенням вимог ст.87 Закону «Про нотаріат». Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими. Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00грн, при цьому додає прибутковий касовий ордер № 3108 2022К від 31.08.2022 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 3108 2022К від 31.08.2022 року, з яких вбачається, що [PERSON] оплачено адвокату Фещенко І.С. 10000грн. згідно договору № 17042021 додаткової угоди № 1. Також в\~матеріалах справи\~міститься: ордер серія\~АА №\~1131207\~від 19.08.2021року,\~копія свідоцтва\~про право\~на зайняття\~адвокатською діяльністю\~серія КВ\~№ 000862,\~ копії\~договору про\~надання правничої\~(правової)\~допомоги \~№ 17042021\~від 17.04.2021\~року та\~додаткової угоди\~№ 1\~до договору\~№ №\~17042021\~від 17.04.2021року,\~що містять\~детальний опис\~ наданих\~послуг та їх вартість, а саме: адвокат Фещенко І.С. надає правову допомогу [PERSON] в такому вигляді та обсязі: ознайомлення та аналіз матеріалів справи; формування та визначення правової позиції; збирання доказів та матеріалів для підготовки позовної заяви; вивчення та аналіз аналогічної судової практики подібних спорів; підготовка та подання заяви про забезпечення позову справі; підготовка та подання заяви про зупинення виконавчого провадження; підготовка та подання позовної заяви у справі; представництво інтересів на судових засіданнях (попередньо два судових засідання); подання заяв, клопотань та пояснень по справі; підготовка та подання заяви до державної виконавчої служби про закінчення виконавчої провадження; підготовка та подання заяви до державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження. Розмір гонорару 10\~000,00грн. На думку суду, є підстави для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. В той же час, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), з огляду на те, що дана категорія справ,\~не представляє\~складності,\~обсяги виконаної\~роботи є\~незначними,\~розгляд справи\~проведенов порядку спрощеного позовного провадження та без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про зменшення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1907,00грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 908,00грн. за подання позовної заяви. Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - відповідачем позов визнано лише частково. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial