Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 08.02.2022 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди пішохід [PERSON] , [INFO] , від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. За даним фактом ДТП ГУНП у Черкаській області 08.01.2018 було внесено відомості до ЄРДР за № 12018250220000008 за ч. 2 ст. 286 КК України та досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває. Внаслідок смерті [PERSON] , [INFO] , в результаті вищевказаної ДТП, сину [PERSON] , чоловіку [PERSON] та матері [PERSON] було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Смерть потерпілої [PERSON] настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу загиблого, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду завдану ним в розумінні ст. 1166, 1187 ЦК України. Внаслідок загибелі [PERSON] незважаючи на те, що пройшов вже деякий час, позивачі так і не змирилися з втратою. Загибла перебувала у тісних родинних зв`язках із своєю сім`єю. Оскільки, її нерозривно поєднували не тільки родинні стосунки, а ще й те, що була їх опорою в житті, завжди разом із ними розділяла їх радість та підтримувала у важкі моменти, переживала разом із ними приємні спогади. Втрата її позивачами несе непоправну втрату та глибокі страждання, які будуть переслідувати їх усе подальше життя. Після смерті у позивачів суттєво погіршився стан їх здоров`я. Загибла часто сниться, їм через, що останні втратили нормальний, спокійний сон, часто просинаються вночі. Через постійне недосипання та постійний стресовий стан, позивачі відчувають постійну втому, а також моральну і фізичну виснаженість. Вони часто плачуть і сумують через втрату, особливо, коли в їх поле зору попадають особисті речі загиблої, знов і знов їх поглинають емоції розпачу розгубленості та відчуття втрати. Загибла досить багато свого часу проводила з позивачами. Вона була невід`ємною частиною їх життя. Трагічна смерть кардинально змінила життя позивачів. Сам факт втрати близької людини (члена сім`ї) є вкрай неприйнятним та вніс непоправимі зміни в подальше їх життя, що відобразились у моральних стражданнях, та погіршення їх здоров`я. Повернення їх до звичного ритму життя вже не є можливим, а відновлення їх психологічного стану потребує значних зусиль та коштів. З урахуванням глибини вже перенесених позивачами моральних страждань та тих страждань, що будуть переслідувати позивачів довготривалий час, перенесених ними моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у їх життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан їх психологічного здоров`я, величину моральної шкоди позивач: [PERSON] оцінює у 111 169,00 грн, [PERSON] , оцінює у 111 169,00 грн та [PERSON] оцінює у 111 169,00 грн. З метою реалізації передбаченого законом права на відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, позивачами було реалізовано право на отримання страхового відшкодування від страховика. Станом на дату ДТП, цивільно - правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 8333921. 16.09.2021 представник позивачів звернувся до суду з позовною заявою до страховика, в якій просив стягнути на користь позивачів належне їм страхове відшкодуванні шкоди у розмірі 11 169,00 грн кожному. Станом на дату подання позовної заяви до суду страховиком не здійснено виплати страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] , [INFO] , що належить позивачам. З врахуванням вищевикладеного, враховуючи частку моральної шкоди, яка буде відшкодована позивачам за рахунок страховика у загальному розмірі 33 507,00 грн, кожному із позивачів по: 11 169,00 грн, то решта суми моральної шкоди завданої позивачам, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить: (111 169,00 грн - 11 169,00 грн) = 100 000,00 грн кожному. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100 000,00 грн моральної шкоди завданої смертю його матері внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 10 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу; на користь [PERSON] 100 000,00 грн моральної шкоди завданої смертю його дружини внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 10 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу; на користь [PERSON] 100 000 грн моральної шкоди завданої смертю її дочки внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 10 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. 30.03.2022 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В позовній заяві позивачами зазначено, що смерть [PERSON] настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Однак, відповідно до долученого до позовної заяви витягу з ЄРДР № 120182502500001 від 08.01.2018 зазначено, що [PERSON] була доставлена до Монастирищенської ЦРЛ, а 15.01.2018, тобто через 8 днів після ДТП, остання померла в Уманській ЦРЛ. Позивачі в позовній заяві самостійно, не маючи спеціальних знань в галузі судової медицини встановили, що причина смерті [PERSON] саме ДТП за участю відповідача, незважаючи на те, що [PERSON] померла через вісім днів після ДТП, при цьому жодним чином не ставлячи під сумнів надання не кваліфікованої медичної допомоги як медиками Монастирищенської ЦРЛ та Уманської ЦРЛ. Поза увагою позивачів залишено факт переміщення [PERSON] з однієї лікарні в іншу та причину такого переміщення (можливо ненадання кваліфікованої медичної допомоги). Також позивачі перейняли на себе повноваження органу досудового розслідування без проведення автотехічної експертизи визначили причинний зв`язок між ДТП, наслідками отримання тілесних ушкоджень та смертю [PERSON] . Відповідно витягу з ЄРДР № 12018250250000008 від 08.01.2018 зазначено, що відповідач 07.01.2018 близько 18 год по дорозі з м. Монастирище в напрямку с. Леськове Монастирищенського району (тобто за межами населеного пункту) здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка йшла по проїзній частині дороги та вела скутер. Враховуючи обставини, які зазначені у витязі з ЄРДР № 12018250250000008 від 08.01.2018, [PERSON] повинна була керуватись п. 4.3. ПДР України. Тобто, з цього випливає, що [PERSON] як учасник дорожнього руху повинна була рухатись або ж в попутному напрямку з відповідачем, або ж на зустріч руху автомобіля під керуванням відповідача. Однак, як саме рухалась [PERSON] на даний час не встановлено. Враховуючи, що вказана ДТП сталась 07.01.2018 близько 18 год, тобто в темну пору доби, [PERSON] повинна була мати на одежі світловідбиваючі елементи. Без встановлення обставин кримінального провадження не можливо стверджувати про причинний зв`язок між діями відповідача та отриманням тілесних ушкоджень з подальшим настанням смерті [PERSON] . Вказані обставини можуть бути встановлені лише під час проведення досудового розслідування та в рамках кримінального провадження № 12018250250000008 від 08.01.2018. Позивачам на обґрунтування розміру моральної шкоди необхідно довести обґрунтованість зазначених у позові претензій, а саме надати: медичні свідоцтва (документи, які підтверджують лікування) довідки з місця роботи, показання свідків. З матеріалів наданих до позовної заяви відсутні будь - які переконливі докази вини відповідача у вчиненні вказаної ДТП так і заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивачів у заявлених ними розмірах грошового стягнення, тому вказаний розмір заявлених позовних вимог не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, порушує баланс між права відповідача та може призвести до збагачення та незаконного покращення матеріального стану позивачів за рахунок відповідача. Позивачами не доведено підстав для відповідальності: наявність шкоди (в позовній заяві та додатках до неї не долучено будь - яких доказів заподіяння шкоди саме на заявлену в позові суму, окрім бажання позивачів, які нічим не обґрунтовані); протиправна дія заподіювача шкоди (жодних висновків експертів, допитів свідків, інших матеріалів, які б доводили вину відповідача у вчиненні вказаної ДТП позивачами не надано); наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою (жодних висновків експертів, допитів свідків, інших матеріалів, які б доводили вину відповідача у вчиненні вказаної ДТП, а саме були в причинному зв`язку між допущеними порушеннями та наслідками у заподіянні тілесних ушкоджень, які призвели до смерті [PERSON] позивачами не надано). Згідно страхового полісу № АМ/0833921 від 24.07.2017 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач застрахував свою відповідальність. Відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі № 702/639/20, провадження № 2/702/53/21 від 17.11.2021 позивачам задоволено позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 11 169,00 грн страховою компанією. Враховуючи, що позивачами був обраний спосіб отримання моральної шкоди з страхової компанії, сума страхового відшкодування не була перевищена лімітом зазначеним в полісі № АМ/0833921, тому підстав для звернення позивачів з аналогічним позовом про відшкодування моральної шкоди є незаконним, оскільки рішення з даного приводу вже прийнято судом. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 25.04.2022 на електронну адресу суду від представника позивачів [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] , згідно якого остання померла [INFO] ; лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] № 21 від 16.01.2018, згідно якого причиною смерті є: "уточнені травми кількох ділянок" та причиною смерті «пішохід травмований легковиком", приблизний час між початком захворювання та смертю: 8 діб; довідкою про причину смерті [PERSON] до форми № 106/о №20, згідно якої причиною смерті є: «Поєднані травми голови, тазу, кінцівок»; витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 12018250220000008. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу загиблого, а тому є підстави для відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки. Оскільки відповідальність відповідача застрахована, а до сплати позивачам страховою компанією належить виплатити 11 169 грн, відповідач несе додаткову (субсидіарну) відповідальність, яка наступає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, а тому просять позовні вимоги позивачів задовольнити у повному розміру. 13.07.2022 на електронну адресу суду від представника третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» надійшли пояснення відповідно до яких 29.07.2017 між ПАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ № 0833921), яким було застраховано цивільну відповідальність власників забезпеченого транспортного засобу «Citroen Berlingo», р.н. [NUMBER] . Умови договору згідно зазначеного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у тому числі об`єм зобов`язань, порядок визначення розміру та виплати страхового відшкодування, визначаються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого відповідно до полісу АМ 0833921 за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200 тис. грн, за шкоду, заподіяну майну - 100 тис. грн. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було сплачено страхове відшкодування за моральну шкоду завдану смертю потерпілої: [PERSON] - синові потерпілої [PERSON] у розмірі 11 169,00 грн; [PERSON] - чоловікові потерпілої [PERSON] у розмірі 11 169,00 грн; [PERSON] - матері загиблої [PERSON] у розмірі 11 169,00 грн. Ухвалою суду від 22.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 16.05.2022 витребувано докази. Ухвалою суду від 02.08.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи та додатково пояснив, що внаслідок смерті його матері йому заподіяна значна моральна шкода, він змушений був змінити спосіб свого життя. Внаслідок смерті матері на його утриманні, крім дружини та дітей, знаходяться також батько [PERSON] , якому 66 років та баба [PERSON] , якій 88 років. Він змушений був відмовитись від поїздок за кордон для заробляння коштів, у зв`язку з тим, що в силу віку дані особи не можуть самі себе доглядати, він змушений здійснювати їх постійний догляд. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до поданого клопотання просять справу розглядати у їх відсутність. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, проте не зміг визначитись у якій частині та додатково пояснив, що своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді він не визнає. 07.01.2018 він рухався на автомобілі «Citroen Berlingo» зі швидкістю приблизно 50 км/год на автомобільній дорозі поза межами населеного пункту. Оскільки була темна пора доби та дорожнє покриття було мокрим, він рухався саме з такою швидкістю. Під час зустрічного роз`їзду з транспортним засобом, він переключився на ближнє світло фар та за декілька секунд здійснив наїзд на своєму автомобілі на жінку, яка рухалась у зустрічному напрямку по його смузі руху. Так як вказана жінка перебувала поза зоною його видимості, уникнути зіткнення не вдалося. Оскільки його вини у дорожньо-транспортній пригоді немає, то він не повинен нести цивільно-правову відповідальність. У судове засідання представники відповідача [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. 21.09.2022 від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його участю в розгляді справи у іншому судовому засіданні. Суд, з`ясувавши позицію відповідача, який не заперечував проти продовження розгляду справи у відсутність представників та врахувавши відсутність доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання, суд прийняв рішення про продовження розгляду справи. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «НАСК «Оранта» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заявляють вимоги про стягнення моральної шкоди, заподіяною смертю потерпілої [PERSON] , яка є матір`ю, дружиною та дочкою позивачів, відповідно. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] в графі «мати» записано « [PERSON] » (т. 1 а.с. 40). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.04.1986 [PERSON] та [PERSON] 17.04.1986 уклали шлюб та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (т. 1 а.с. 41). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.06.1995 [PERSON] та [PERSON] 23.06.1995 уклали шлюб та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (т. 1 а.с. 43). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] в графі «мати» записано « [PERSON] » (т. 1 а.с. 42). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є сином, [PERSON] - чоловіком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.01.2018 Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , померла [INFO] (т. 1 а.с. 37). Згідно довідки про причину смерті № 20 від 16.01.2018 [PERSON] померла [INFO] , причина смерті: поєднані травми голови та кінцівок (т. 1 а.с. 38). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 21 від 16.01.2018 [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , причина смерті: уточнені травми кількох ділянок, пішохід травмований легковиком (т. 1 а.с. 39). Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди 08.01.2018 відкрито кримінальне провадження № 12018250220000008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за таких обставин: 07.01.2018 близько 18 години [PERSON] , рухаючись на автомобілі марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер [NUMBER] по дорозі з м. Монастирище Черкаської області в напрямку с. Леськове Монастирищенського району Черкаської області здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , 1963 року народження, яка йшла по проїзній частині дороги та вела скутер, після чого останню з тілесними ушкодженнями було доставлено до Монастирищенської ЦРЛ, [INFO] від отриманих травм [PERSON] померла в Уманській ЦРЛ (т. 1 а.с. 36). Відповідно до висновку експерта № 4/363 від 20.04.2018 до моменту ДТП ходова частина, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] знаходилися у працездатному стані, товщина гальмових дисків автомобіля не відповідає вимогам підприємства - виробника, тому експлуатація даного транспортного засобу заборонялася (т. 1 а.с. 181 - 189, 213 - 230). Згідно з висновком експерта № 05 - 7 - 02/21 від 16.01.2018 смерть [PERSON] настала внаслідок поєднаної травми кількох уточнених ділянок, що супроводжувалась синцем та забійною раною голови, переломом основи та склепіння черепа, забоєм та травматичним розм`якшенням головного мозку, крововиливом під м`які мозкові оболонки, закритим переломом таза, відкритим переломом кісток правого колінного суглоба, забійними ранами правої гомілки. Вказані тілесні ушкодження, як травматичний комплекс, виникли від дії тупих твердих предметів цілком можливо при ДТП в час та за обставин вказаних в постанові і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя (т. 1 а.с. 190 - 191). Відповідно до протоколу допиту свідка [PERSON] від 08.01.2018, який працює лікарем ЗПСМ Монастирищенської ЦРЛ, 07.01.2018 близько 18 год 20 хв до приймального відділення Монастирищенської ЦРЛ працівниками швидкої медичної допомоги було доставлено [PERSON] , 1960 року народження, без свідомості, під час огляду якої в останньої було виявлено: відкриту черепно - мозкову травму лівої височної кісті, внутрішньо - черепно гематому, рвано - забиту рану правої підколінної ямки, пошкодження зв`язкового апарату правого колінного суглобу, від даної громадянки відчувався різкий запах алкоголю. Останній було проведено ряд заходів, після чого направлено в м. Умань для подальшого лікування (т. 1 а.с. 208 - 210). Крім цього, відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.11.2022 за позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Національна Акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 07.01.2018, за участі транспортного засобу «Citroen Berlingo», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] загинув пішохід [PERSON] (а.с. 94 - 99). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно постанови Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Таким чином, судом встановлено, що 07.01.2018 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] (відповідача) та пішохода [PERSON] , яка внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя та [INFO] від отриманих травм померла. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договору підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №910/14693/17, відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Таким чином, [PERSON] є належним володільцем джерела підвищеної небезпеки, несе відповідальність за завдану шкоду, а оскільки шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, посилання відповідача на відсутність доказів вини відповідача не є підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Посилання відповідача та його представника на ту обставину, що власник джерела підвищеної небезпеки повинен бути звільнений від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки спричинення шкоди відбулося за відсутності його вини та за наявності порушення правил дорожнього руху самою [PERSON] не можуть бути підставою для відмови в задоволенні шкоди, оскільки з доказів наявних у матеріалах справи, в тому числі витребуваних судом матеріалів кримінального провадження, обставин, що передбачають звільнення від відповідальності за заподіяну шкоду (обставини непереборної сили або умислу потерпілого) чи зменшення розміру відшкодування не встановлено. Крім того, у відзиві на позовну заяву вказано, що позивачі вже зверталися до суду з позовом до страхової компанії і за наслідками розгляду справи позовні вимоги про стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення моральної шкоди задоволені у повному обсязі, а тому позивачі не мають права звертатися з аналогічним позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17). Відповідно до письмових пояснень представника третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було сплачено: страхове відшкодування за моральну шкоду завдану смертю потерпілої: [PERSON] - синові потерпілої [PERSON] у розмірі 11 169,00 грн; [PERSON] - чоловікові потерпілої [PERSON] у розмірі 11 169,00 грн; [PERSON] - матері загиблої [PERSON] у розмірі 11 169,00 грн, що також підтверджено рішенням суду у справі № 702/639/20 та не заперечувалось учасниками справи. Тобто, позивачі отримали страхове відшкодування в порядку та на умовах, передбаченим ст. 27 Закону України № 1961-IV. Хоча цивільно-правова відповідальність страхувальника на момент вчинення ДТП була застрахована у встановленому законом поряду, а саме полісом № АМ833921 від 07.01.2018 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ПАТ «НАСК «Оранта», однак право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України виконанням, проведеним належним чином, що відповідає висновкам Верховного Суду України, висловленим у постановах від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16. Суд враховує, що позивачі просили стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, а тому відповідальність за заподіяну позивачам моральну шкоду, яка полягає в їх моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене водієм (володільцем) транспортного засобу ДТП, має бути співмірно компенсована останнім. Отже, в даному випадку саме на страхувальника (відповідача у справі) [PERSON] покладено обов`язок на відшкодування різниці завданої моральної шкоди позивачам. Щодо доводів відповідача про передчасність звернення позивачів до суду до закінчення кримінального провадження, суд враховує, що відсутність обвинувального вироку чи рішення про закриття кримінального провадження не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а моральна шкода в такому випадку відшкодовується незалежно від вини фізичної особи якщо в наявності - ушкодження здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08.11.2018 № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В ДТП загинула [PERSON] , яка була матір`ю, дружиною та дочкою позивачів, а відтак безспірним є той факт, що позивачі в результаті ДТП зазнали як моральних страждань, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер. Враховуючи настання тяжких наслідків - загибель [PERSON] , тяжкість вимушених змін у житті позивачів, понесені позивачами цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їм людини та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 100 000 гривень кожному. На підставі ч.2 ст.5 ЦПК України суд відповідно до викладених в позові вимог вважає ефективним і таким, що не суперечить закону, саме такий спосіб захисту порушених прав позивачів. Це не виходить за межі заявлених позовних вимог і не порушує вимог ст. 5 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачі за подачу позову до суду були звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 3000 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до заяви представника позивачів про надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, вимоги щодо розподілу судових витрат, крім судового збору, судом не вирішуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved