Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19, в частині стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а підлягає виконанню в частині стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох синів: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак з січня 2022 року один з дітей - син [PERSON] , проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, внаслідок чого позивач вважає, що він не зобов`язаний сплачувати аліменти на його утримання відповідачу. При цьому, інша дитина - син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з відповідачем, а тому розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на його утримання має складати 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 відкрито провадження у справі № 173/684/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 30.06.2022 року. В подальшому, розгляд справи відкладався з різних причин. У судове засідання 20.09.2022 року представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову заперечив. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання. Зокрема, відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 ЦПК України). Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому, згідно з частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. ІІІ. Встановлені судом обставини. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] від 03.07.2009. Згодом, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі № 173/2838/19. 08.10.2019 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ у справі № 173/2331/19, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця - смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ІНПП - [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Новошепеличі Чорнобильського району Київської області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ІНПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 23.09.2019 року. [PERSON] , [INFO] , ІНПП [NUMBER] , змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України. Однак в подальшому, син [PERSON] почав проживати разом з позивачем. Так, згідно з Актом про фактичне проживання особи від 21.04.2022, складеним депутатом Верхньодніпровської міської ради Бабій В.В., син [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої в.о. старости [PERSON] виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради № 269 від 10.06.2022, син [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача. ІV. Норми права, застосовані судом при вирішенні даного спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Пунктом 3 ч. 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Положеннями ч. 4 ст. 273 ЦПК України визначено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 511/219/18 за своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює. При цьому, зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. V. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору. З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, особистим та індивідуальним, як матері так і батька. Як встановлено судом, неповнолітній син [PERSON] наразі проживає з батьком (позивачем у справі) та повністю перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. Оскільки законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини з тим із батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків з ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст. 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини. При вирішенні спору суд також враховує, що відповідачкою не було оспорено факт проживання сина [PERSON] окремо від неї, а також того, що позивач утримує неповнолітнього сина [PERSON] добровільно та відсутність спорів між сторонами щодо місця проживання їх неповнолітніх дітей. При цьому, виходячи з приписів ст. ст. 192, 273 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд зазначає, що у зв`язку з припиненням обов`язку позивача по сплаті аліментів на одного з дітей, розмір аліментів, який позивач має продовжувати сплачувати за судовим наказом на утримання іншої дитини має бути вирахуваний за правилами вирахування тієї рівної частки, що припадала на дитину, виплата аліментів на яку припинилась. Разом з тим суд зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що фактично метою подання даного позову є необхідність припинення сплати аліментів на сина [PERSON] у зв`язку з істотною зміною обставин, та, як наслідок, зміна розміру аліментів на сина [PERSON] , проте позовні вимоги позивачем були сформульовані не повністю коректно. Водночас, відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони»),

Outcome: approved