Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову та до повноліття дітей. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. та судові витрати у розмірі 496,20 грн., понесені нею у зв`язку із подачею заяви про забезпечення доказів. Ухвалою судді від 15.08.2022 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано з Центру обслуговування платників Радомишльського ДПІ ГУДПС у Житомирській області відомості про доходи [PERSON] , [INFO] , за період з 1 кварталу 2021 року по теперішній час. Сторони в судове засідання не з`явилися, однак звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, а відповідач - визнає частково в частині стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але заперечує проти стягнення з нього заявлених позивачем коштів за надання правової допомоги. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження (а.с. 13,14). Згідно акту обстеження соціального стану від 20.07.2021 неповнолітні діти проживають разом з позивачем (а.с. 17). Встановленим фактам відповідають сімейні правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує заявлений позивачем розмір аліментів та зважає на рівність обов`язків обох з батьків брати учать в утриманні дітей. На виконання ухвали суду від 15.08.2022 Центр обслуговування платників Радомишльського ДПІ ГУДПС у Житомирській області відомостей про доходи [PERSON] не надав, будь-які докази по справі, крім тих, що надані разом із заявами по суті справи, чи інші клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення аліментів, виходячи з завдань цивільного судочинства, зокрема забезпечення інтересів дітей, які полягають крім іншого, в гарантованому отриманні достатнього та необхідного матеріального утримання, що є обов`язком батьків, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 гривень. Крім того, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 496,20 грн., понесений у зв`язку із подачею заяви про забезпечення доказів (а.с. 7). Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу по даній справі разом із позовною заявою надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 9 від 18.07.2022, укладений між нею та адвокатом Кучерявою Т.А.; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1253359 від 18.07.2022; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9977/10; попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, а також копію квитанції про сплату адвокатських послуг, щодо надання правничої допомоги в сумі 2000,00 грн. (а.с. 7, 20-24). Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає підготовка документів, збирання доказів, надання консультації; підготовка та направлення запиту до органів ДПС, щодо встановлення інформації про доходи відповідача; підготовка позовної заяви та подання до суду, а також ознайомлення з матеріалами справи. Судом встановлено, що згідно договору та квитанції, позивачем було сплачено адвокату Кучерявій Т.А. 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 7). За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Судом встановлено, що договором про надання професійної правничої допомоги №9 від 18.07.2022 чітко визначено обсяг послуг, розмір гонорару, який є фіксованим (п. 5). Відповідно, в даному випадку, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним. Також судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 гривень, які є співмірними у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Матеріали справи не містять клопотання відповідача та/або його представника про зменшення витрат позивачки на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, з урахуванням наведених обставин, відсутні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн., а також судового збору у розмірі 496,20 грн., понесеного у зв`язку із поданням заяви про забезпечення доказів. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved