Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

У серпні 2021 року ПрАТ «СК «Провідна» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - ПАТ «НАСК «Оранта», про відшкодування шкоди, в якому просило стягнути з відповідача 42598,57 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-траснпортної пригоди, судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.09.2017 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного автострахування №06/0686844/1002/17 щодо забезпеченого транспортного засобу - «Infinity», д.н.з. [NUMBER] . 16 серпня 2018р. о 15 год. 30 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Bajaj Pulsar», д.н. [NUMBER] , по вул. Мельникова, 52 в м. Києві, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», д.н. [NUMBER] , який зупинився попереду, після чого останній в некерованому стані здійснив зіткнення з автомобілем марки «Infiniti», д.н. [NUMBER] , який рухався в попутньому напрямку, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, чим порушив пп. 2.3(б), 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП. Позивач, виконуючи зобов`язання за договором страхування, виплатило суму страхового відшкодування в розмірі 82464,87 грн влснику автомобіля «Infinity», д.н.з. [NUMBER] . Винним у вчиненні ДТП за постановою Шевченківського районного суду и. Києва від 19.10.2018 р. у справі №761/33371/18 є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». 21.01.2019 р. ПАТ «НАСК «Оранта» на звернення ПрАТ «СК «Провідна» виплатило суму страхового відшкодування в розмірі 39866,30 грн з урахуванням зносу автомобіля - 0,59 %. В зв`язку з цим, у позивача виникло право зворотної вимоги на отримання від відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою страховим (відшкодуванням), що стало підставою для звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві є клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Треті особа в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 01.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, залучено ПАТ «НАСК «Оранта» до участі у справі в якості третьої особи. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 серпня 2018р. о 15 год. 30 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Bajaj Pulsar», д.н. [NUMBER] , по вул. Мельникова, 52 в м. Києві, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», д.н. [NUMBER] , який зупинився попереду, після чого останній в некерованому стані здійснив зіткнення з автомобілем марки «Infiniti», д.н. [NUMBER] , який рухався в попутньому напрямку, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, чим порушив пп. 2.3(б), 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду и. Києва від 19.10.2018 р. у справі №761/33371/18 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Згідно договору добровільного комплекстного автострахування №06/0686844/1002/17 від 06.09.2017 р., укладеного між ПрАТ «СК «Провідна» та [PERSON] , забезпечний трансопртний засіб - автомобіль «Infiniti FX35 », д.н. [NUMBER] , страхова сума за розділом «Каско» - 500000,00 грн, строк дії договору з 12.09.2017 р. по 11.09.2018 р. 17.08.2018 р. [PERSON] звернувся в ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно страхового акту від 25.09.2018 р., розрахунку суми матеріального збитку від 24.09.2018 р., акту виявлення прихованих пошкоджень від 20.09.2018 р., рахунку-фактури від 20.09.2018 р., акту огляду трансопртного засобу від 20.08.2018 р., платіжного доручення №0043035 від 26.09.2018 р. ПрАТ «СК «Провідна» виплатило страхове відшкодування за договором №06/0686844/1002/17 - 82464,87 грн. Цивільно-правова відповідальність власника траспортного засобу «Bajaj Pulsar», д.н. [NUMBER] , станом на час ДТП була застрахова в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу АМ 005776068. 19.12.2018 р. ПрАТ «СК «Провідна» звернулось до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації №2300235344/К від 19.12.2018 р. в розмірі 82464,87 грн.. Згідно страхового акту ПАТ «НАСК «Оранта» №ОЦВ-Р-19-10799/1 від 14.01.2019 р. та розрахунку страхового відшкодування від 14.01.2019 р. вартість відновлювального ремонту (без урахування зносу деталей) - 82464,67 грн, знос транспортного засобу - 0,59 %, розмір матеріального збитку (з урахування зносу деталей) - 40866,30 грн, франшиза - 1000,00 грн, сума страового відшкодування - 39866,30 грн. Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ) Тобто, ПАТ «НАСК «Оранта» перерахувало за страховим випадком ПрАТ «СК «Провідна» суму страового відшкодування - 39866,30 грн. за виключенням франшизи та з урахування зносу автомобіля. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПрАТ «СК «Провідна» перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 39866,30 грн. за виключенням франшизи та з урахування зносу автомобіля. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В постанові Верховного Суду від 15.10.2020 р. у справі №755/7666/19 вказано, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказана різниця викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням франшизи та зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Відтак, надаючи оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 42598,57 грн. Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі - 2270,00 грн.

Outcome: approved