Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 17832,40 грн (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог). Позов обґрунтовує тим, що згідно з рішенням Підволочиського районного суду відповідач сплачує на користь позивача аліменти в розмірі 1600 гривень щомісячно. На думку позивача витрати, які вона несе у зв`язку з навчанням дитини в університеті є додатковими витратами. Щопівроку вона сплачує за навчання дитини 17832,40 грн, а разом за навчальний рік 35664,75 грн. Ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини (її навчання). У зв`язку з наведеним просить стягнути половину додаткових витрат на утримання дитини. Ухвалою судді від 28 червня 2022 року у справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. В судове засідання позивач не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просила позов задовольнити/ Відповідач до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі. Зазначив, що вже сплачує аліменти, створив нову сім`ю, в якій виховує неповнолітню дитину, не має стабільного заробітку, оскільки змушений залишатися за межами України через війну. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги слід задоволити частково, з огляду на наступне. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано рішенням Підволочиського районного суду від 24.02.2020 року №2/604/67/20. Рішення вступило в законну силу 26.03.2020 року. Пенкальська [PERSON] народилася [INFO] в м. Скалат Підволочиського району, Тернопільської області, актовий запис №12. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 02 червня 2017 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Як вбачається з інформації в ЄДРСР, відповідно до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28.07.2021 року №2/604/343/21 з відповідача на користь дитини [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1600 гривень, щомісячно, починаючи з 09 червня 2021 року і до закінчення навчання 30 червня 2024 року, але не більше як до досягнення нею 23 років. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ст.\~185\~Сімейного кодексу\~України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких основних обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі (постанова від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489/цс17). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст.\~185\~Сімейного кодексу\~України участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до правових висновків Верховного суду у постановах від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц, від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16-ц, від 26.09.2018 року у справі №761/6933/17, від 10.01.2019 року у справі № 369/11745/16ц, не відносяться до додаткових витрат наступні: витрати одного з батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка, витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття, витрати позивача на літній відпочинок за умови, якщо місце відпочинку дитини обиралось позивачем на власний розсуд, без узгодження з відповідачем, витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Позивач надала довідку №4093/11-16 Університету державної фіскальної служби України від 12.10.2021 року про те, що дитина [PERSON] дійсно там навчається на 2 курсі денної форми навчання з оплатою за рахунок коштів фізичних осіб. Відповідно до п. 4.2. Договору №210110493 про навчання, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Університетом державної фіскальної служби України від 14.09.2021 року, укладеного між Університетом державної фіскальної служби України, [PERSON] та [PERSON] , вартість платної освітньої послуги за 2 навчальний рік становить 35664,75,00 грн. З наданої позивачем квитанції №14 від 30.08.2021 року вбачається, що оплату навчання у Університеті державної фіскальної служби України у розмірі 17832,40 грн внесено позивачем за [PERSON] . Суду також надано квитанцію про витрати на оплату гуртожитку, однак, позивач в своїй позовній заяві про них не зазначає, а тому суд не оцінює їх як доказ. Належних та допустимих доказів оплати навчання в сумі 35664,75 грн суду не надано. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача понесених додаткових витрат в розмірі 17832,40 грн, разом з тим, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов в розмірі половини підтверджених понесених витрат на навчання дитини в Університеті державної фіскальної служби України 8916,20 грн, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial