Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" /далі - АТ "ПУМБ"/ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у листопаді 2021 року йому стало відомо з Єдиного реєстру боржників про відкриття стосовно нього виконавчого провадження № 65907017 про стягнення з нього на користь відповідача АТ "ПУМБ" заборгованості у розмірі 22 696,69 грн. Підставою для відкриття виконавчого провадження є вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. виконавчий напис № 7376 від 12.05.2021 про стягнення з нього на користь АТ "ПУМБ" заборгованості у розмірі 22 696,69 грн за кредитним договором від 09.01.2020 № 1001518724401, укладеним, на думку відповідача, між ним та АТ "ПУМБ". Позивач [PERSON] зазначає у позові, що він жодних кредитних договорів з АТ "ПУМБ" не підписував та не укладав. Оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Позивач вказує, що жодних письмових вимог про погашення заборгованості від відповідача він не отримував. Вищевказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати вищезазначений виконавчий напис нотаріуса № 7376 від 12.05.2021 таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати у справі. 04.08.2022 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач АТ "ПУМБ" зазначені документи отримав 02 вересня 2022 року. Відповідач надав суду заяву про визнання позовних вимог у порядку ст. 206 ЦПК України, в якій вказав, що визнає позовні вимоги в частині визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на те, що ним визнано позов, відповідач просив стягнути з нього на користь позивача 50 % від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а інші 50 % судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету у порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України. З поштових відміток на наявних у матеріалах справи рекомендованих листах вбачається, що надіслані судом третім особам - приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Ярмоленку О.В. рекомендовані листи з копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позову з доданими до нього документами вказаним третім особам не було вручено у зв`язку із відсутністю адресатів за місцезнаходженням, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України треті особи - приватний нотаріус Грисюк О.В. та приватний виконавець Ярмоленко О.В. вважаються повідомленими про перебування на розгляді у суді судової справи, учасниками якої вони являються. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. знаходиться виконавче провадження № 65907017, відкрите щодо примусового виконання виконавчого напису № 7376, вчиненого 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача АТ "ПУМБ" заборгованості у розмірі 22 696,69 грн за кредитним договором від 09.01.2020 № 1001518724401, укладеним між [PERSON] та АТ "ПУМБ" /а.с. 30/. З наявної у матеріалах справи копії виконавчого напису нотаріуса № 7376 від 12.05.2021 вбачається, що позивач [PERSON] є боржником за кредитним договором від 09.01.2020 № 1001518724401, укладеним з АТ "ПУМБ" /а.с. 28/. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону "Про нотаріат" визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за кредитним договором додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та нечинною. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (12 травня 2021 року), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку № 1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому з врахування приписів ст. 87 Закону України "Про нотаріат", нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а відтак, виконавчий напис не може бути підставою для відкриття виконавчого провадження, адже нечинні акти цивільного законодавства не породжують права та обов`язки. Крім того, необхідно зазначити, що пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі. Отже, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме нотаріус вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, але не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Крім того, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 в справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Аналогічні позиції викладені також в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 в справі № 204/4071/14-ц, від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15-ц та постанові Верховного суду України від 05.07.2017 в справі № 6-887цс17. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, доки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Суд, перевіривши доводи боржника в повному обсязі, зазначає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем, як зазначено у виконавчому написі. Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7376, вчинений 12.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., так як розмір боргових зобов`язань позивача перед АТ "ПУМБ", визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим випискою по особовому рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що є порушенням вимоги підпункту 3.5 пункту 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5. При вчиненні виконавчого напису, нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, не перевірив чи не минула позовна давність з дня виникнення права вимоги у стягувача, не витребував іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, які він вправі витребувати у стягувача. Суд зазначає, що з матеріалів справи неможливо встановити, які нотаріусу були подані стягувачем документи, на підставі яких позивачу була нарахована заборгованість за кредитним договором. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також вчинив виконавчий напис щодо кредитної угоди, яка не посвідчена нотаріально, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також у матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач АТ "ПУМБ" надсилав позивачу письмову вимогу про сплату боргу, де було б зазначено загальну суму боргу та її складові. Відповідач АТ "ПУМБ" надав суду заяву про визнання в повному обсязі позову в частині визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що спірний виконавчий напис нотаріуса № 7376 від 12.05.2021 вчинений з порушеннями вимог чинного законодавства, відповідачем визнано позов, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в цій частині та вважає за необхідне визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 15 серпня 2022 року, до початку розгляду справи по суті, на адресу суду надійшла заява відповідача АТ "ПУМБ" про визнання позовних вимог, в якій зазначено, що відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання спірного виконавчого напису нотаріуса № 7376 від 12.05.2021 таким, що не підлягає виконанню та у зв`язку із цим визнає позовні вимоги і в частині стягнення з АТ "ПУМБ" на користь позивача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 496,20 грн (інші 50 % судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України), та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 248,10 грн. (інші 50 % судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, виходячи з положень статтей 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише 50 % понесених судових витрат у справі, інша ж частина судових витрат (50 %) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду із позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн, з відповідача на його користь підлягають стягненню кошти в сумі 496,20 грн, інша частина - 50 % судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 496,20 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову сплачено судовий збір в розмірі 496,20 грн, з відповідача на його користь підлягають стягненню кошти в сумі 248,10 грн, інша частина - 50 % судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, в розмірі 248,10 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З урахуванням положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у суду на день ухвалення рішення у справі, підстави для скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року - відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved