Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Криворізький державний педагогічний університет звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що між Криворізьким державним педагогічним університетом (далі - КДПУ) та відповідачем укладено договір №02-2946 про надання освітніх послуг від 31.08.2019. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] за денною формою навчання, за спеціальністю: 053 психологія, з присвоєнням ступеня вищої освіти «бакалавр», а відповідач зобов`язалася своєчасно вносити плату за надання освітньої послуги, загальна вартість якої на час укладення договору становила 73200,00 грн, зокрема за 2019 рік (вересень-грудень) 7320,00 грн, 2020 рік 18300,00 грн, 2021 рік 18300,00 грн, 2022 рік 18300,00 грн, 2023 рік (січень-червень) 10980,00 грн. Відповідно до І розділу Договору, строк надання освітньої послуги починається з 1 курсу 1 семестру, з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року, проте, згідно з наказом Криворізького державного педагогічного університету №336-с від 25.06.2020 відповідача було відраховано з університету за власним бажанням. 04.02.2021 відповідачу була направлена претензія №16 з вимогою сплатити заборгованість за надання освітньої послуги у розмірі 10593,00 грн, яка останньою була залишена поза увагою, у зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11118,31 грн, 3% річних 322,38 грн, пеню в розмірі 600,75 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2270,00 грн. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють питання виконання зобов`язань. Судом встановлено, що між Криворізьким національним університетом та відповідачем укладений договір №02-2946 про надання освітніх послуг від 31.08.2019. Відповідно до розділу І Договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок відповідача здійснити навчання за денною формою навчання, за спеціальністю: психологія, з присвоєнням ступеня вищої освіти «бакалавр». Згідно з п. 9.1. Договору загальна вартість освітньої послуги становить 73200,00 грн. Відповідно до розділу І Договору, строк надання освітньої послуги починається з 1 курсу 1 семестру, з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. На підставі наказу №336-с від 18.06.2020 «Про особовий склад студентів психолого-педагогічного факультету» відповідача відраховано з університету за власним бажанням. Відповідач у порушення умов Договору не в повному обсязі здійснив оплату за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим, було здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми та пені, на загальну суму 12041,42 грн, з яких: - 11118,31 грн - сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції; - 322,38 грн - три відсотки річних; - 600,75 грн пеня. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що оплату за фактично отримані відповідачем освітні послуги в добровільному порядку позивачу, не здійснено, що свідчить про порушення прав позивача, тому він вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з оплати вказаних послуг. Разом з цим, позивач, пред`являючи вимоги про відшкодування заборгованості, просив, у тому числі, стягнути інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До позову позивачем надано розрахунок суми заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, який був перевірений судом та суд вважає його цілком прийнятним, тому вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних саме у такому розмірі та за вказаний період. Таким чином, оскільки у зв`язку із несплатою відповідачем за отримані освітні послуги позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до наданих розрахунків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з цим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги, щодо стягненні пені за договором, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. При цьому, як зазначено у ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Водночас відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином пеня та штраф за договором це різновиди неустойки. А неустойка один зі способів забезпечення виконання договірних зобов`язань, а тому вимоги про її сплату повинні бути оформлені в письмовій формі. Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. З урахуванням наведеного, враховуючи, що за умовами укладеного Договору про надання освітніх послуг сплату неустойки у вигляді пені за порушення виконання зобов`язань не передбачено та у даному випадку її сплату прямо не передбачено законом, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 11118,31 грн та трьох відсотків річних у розмірі 322,38 грн, а вимоги щодо стягнення пені задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Отже,\~з урахуванням\~часткового задоволення\~позову з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає відшкодуванню\~судовий збір\~в розмірі 2156,75 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial