Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 вересня 2021 року між ними було укладено шлюб, від якого дітей не мають; однак одруження виявилось невдалим, між ними виникали часті сварки та непорозуміння з різних питань сімейного життя, з лютого місяця 2022 року вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя й примирення, а тому просить шлюб розірвати в судовому порядку, так як зробити це через органи ДРАЦС за взаємною згодою не вдалося, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення згідно поданої заявки, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, в позовній заяві просить розгляд справи провести без її участі у зв`язку з виїздом за межі району на постійне проживання. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Неявка сторін згідно зі ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає проведенню судового засідання. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 21 вересня 2021 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Борзнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за актовим записом №47. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. З лютого місяця 2022 року сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, не піклуються одне про одного, ведуть окреме господарство, примиритися не бажають, позивачка наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач явку в судове засідання проігнорував, що свідчить про байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Зважаючи, що в силу приписів ст.113 СК України право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved