Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

19.07.2022 року позивачі звернулися до суду із даною позовною заявою, в якій просили стягнути з відповідача 187231,36 грн., що еквівалентно 6400,00 доларам США відповідно до офіційного курсу Національного банку України на день звернення до суду, в рівних частках на кожного з позивачів у сумі 93616,68 грн., а також судові витрати, які складаються зі сплаченого кожним із позивачів судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., з яких по 500,00 грн. на користь кожного із позивачів. В обгрунтування позову було зазначено, що позивачі в травні 2020 року дізналися, що відповідач приганяє з європейських країн автомобілі, після чого звернулися до нього з проханням пригнати обраний позивачами автомобіль марки «Mazda» для чого передали йому заздалегідь обумовлену сторонами суму у розмірі 6400,00 доларів США, яку надавали частинами, останню з яких передали 05.06.2020 року. Через деякий час, а саме в липні 2020 року, позивачі зрозуміли, що відповідач не виконає взяті на себе зобов`язання та звернулися до нього із вимогою про повернення коштів, яку він не виконав, пояснивши це тим, що кошти позивачів він перерахував його знайомому, який домовленості з відповідачем не виконав та ані автомобіль не пригнав, ані кошти, отримані від позивачів, відповідачу не повернув Через не виконання умов укладеної між сторонами домовленості позивач [PERSON] зверталася до органів національної поліції із заявою щодо скоєння відносно нею кримінального правопорушення, яке згодом було закрито через відсутність складу кримінального правопорушення. 12.05.2021 року, відповідач після зустрічі з позивачами надав останнім розписку, в якій признав факт отримання коштів та узяв зобов`язання їх повернути, яке не виконав до часу звернення позивачів до суду. Ухвалою судді від 11.08.2022 року було визнано справу малозначною, відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та призначено перше судове засідання по справі на 08.09.2022 року. У судове засідання належно повідомлені позивачі [PERSON] та [PERSON] не прибули (а.с.56, 57), перед початком судового засідання через канцелярію суду надали заяви про слухання справи за їх відсутністю та підтримку позовних вимог у повному обсязі (а.с.58, 59). Відповідач [PERSON] у судове засідання 08.09.2022 року не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.55). Перед початком судового засідання надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності (а.с.60), відзив не подавав. Враховуючи неявку усіх учасників справи у судове засідання, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до всиновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки відповідача [PERSON] встановлено, що він отримав від обох позивачів грошові кошти у сумі 6400,00 доларів США для доставлення позивачам з-за кордону автомобіля у травні місяці 2020 року, який не доставив, та кошти у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань не повернув (а.с.8). Факт отримання коштів від позивачів відповідачем [PERSON] також підтверджується копією протоколу допиту його як свідка у кримінальному провадженні №12020225400000134, внесеному у ЄРДР 06.11.2020 року за ч.1 ст.190 КК України (далі кримінальне провадження від 06.11.2020 року), де він детально розповів дізнавачу ВП №1 Лозівського РВП ГУНП у Харківській області Микитасю О.О. про те, як він надавав не території м. Первомайський Харківської області послуги з доставлення автомобілів з-за кордону, чому у нього виникли проблеми з такою доставкою та документально визнав отримання від позивачів двома траншами коштів на доставлення автомобіля, при цьому сума отриманих коштів склала саме 6400,00 доларів США, які позивачі і заявили у своїй позовній заяві (а.с.6-7). Слід зазначити, що в кримінальному провадженні від 06.11.2020 року позивач [PERSON] була визнана потерпілою, а позивач [PERSON] допитаний як свідок, що підтверджує копія листа дізнавача по кримінальному провадженню від 06.11.2020 року [PERSON] від 22.07.2022 року за вих. №423/115/88/45-22 (а.с.45). Саме кримінальне провадження від 06.11.2020 було закрито постановою про закриття кримінального провадження від 03.06.2022 року, винесену дізнавачем Микитась О.О. через відсутність в діянні відповідача складу кримінального правопорушення- проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, зокрема, як було зазначено у мотивувальній частині постанові, через наявність між сторонами, якими у тому числі, були позивачі та відповідач цивільних правовідносин (а.с.39-44). Таким чином судом встановлюється, що між сторонами по справі без укладення договору або правочину виникли взаємні зобов`язання, які не були жодним чином оформлені, тобто передання коштів відповідачу відбулося без достатньої правової підстави, однак факт передання коштів і саме у визначеній позивачами сумі (у доларах США) та з відповідною метою знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особ зобов`язана повернуте майно і тоді, коли підстави, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч.2 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. На підставі ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Отримані в даній справі відповідачем кошти від позивачів відповідно до ст.1215 ЦК України не відносяться до безпідставно набутого майна, яке не підлягає поверненню. Щодо правовідносин, які склалися в даній справі є усталена правова позиція Верховного Суду, яка викладена ще 20.03.2019 року у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по справі №607/5422/16-ц, провадження №61-17355св18, в якій зазначено наступне: «Згідно з частиною першою\~статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз\~статті 1212\~ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212\~ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Одночасно,\~стаття 216 ЦК України\~встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.\~Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Таким чином, застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 або 216\~ЦК України\~залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу. Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі\~статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується\~стаття 1212 ЦК України». Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо стягнення з відповідача заявлених позивачами судових витрат у вигляді сплаченого кожним із позивачів судового збору у розмірі 992,40 грн., суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно з ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, в даній справі, враховуючи визнання позову відповідачем до початку вирішення справи по суті, кожному із позивачів слід повернути 50% сплаченого ними при зверненні до суду судового збору, що становить 496,20 грн., а з відповідача на користь кожного із позивачів слід стягнути інші 50% сплаченого судового збору, що становить інші 496,20 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., то в цій частині суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач [PERSON] надала суду квитанцію про сплату адвокату Бойко Олени Володимирівни від 15.07.2022 року (а.с.23), акт прийому-передачі виконаних робіт між позивачами та адвокатом Бойко О.В. від 15.07. 2022 року (а.с.22) та договір про надання правничої допомоги від 15.07.2022 року (а.с.21), які разом чітко вказують на те, що позивачі разом понесли відповідні витрати щодо складання позовної заяви до суду. Вказані витрати суд визнає спірмірними із заявленими вимогами, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивачів витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. , по 500,00 грн. на кожного з позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved