Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

В травні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовом до відповідача [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований у [ADDRESS] . Відповідач по справі є її сином позивачки, який проживає в даному будинку. Починаючи з осені 2021 року відповідач [PERSON] став зловживати спиртними напоями та перебуваючи в нетверезому стані ображає позивачку непристойними словами, виганяє її з будинку, погрожує вчинити розправу над нею. Крім того, відповідач пошкодив меблі та двері в будинку, оббив штукатурку на стіні та розпочав будівельні роботи в будинку без її згоди. У зв`язку з цим позивачка неодноразово викликала поліцію та змушена була піти з будинку. Посилаючись на викладене, систематичне пошкодження та руйнування житлового приміщення відповідачем, порушення правил співжиття, позивачка просить суд про задоволення позову та виселення [PERSON] з належного їй житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, проте надала письмову заяву, в якій просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, проте надав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, справу просив розглядати за його відсутності. Правом надання відзиву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися до зали судового засідання. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі і у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Філіпенко О.М. 06.06.2008 року та зареєстрованого у реєстрі за № 2-863, [PERSON] є спадкоємцем усього майна [PERSON] , який помер [INFO] , та яке складається, зокрема, з цілого жилого будинку за номером [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Районного комунального підприємства "Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації" № 19244195 від 19.06.2008 року, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , в ньому зареєстрована лише [PERSON] , [INFO] . В свою чергу відповідач, відповідно до копії паспорта, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто відповідач проживає в будинку позивачки без реєстрації місця проживання. відповідно до копії постанови від 06.05.2022 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме в тому, що 21.01.2022 року [PERSON] , за місцем свого мешкання, а саме: у [ADDRESS] , вчинив умисні дії психологічного характеру щодо своєї матері [PERSON] , що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою в усній формі та намаганнях вчинити бійку, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. З копії термінового заборонного припису від 21.01.2022 року серії АА № 062955, складеного поліцейським СРПП ВП № 6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Ракчєєвим В.В., вбачається, що відповідачу було заборонено вхід та перебування в місці проживання [PERSON] та заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] строком на 10 діб. Відповідно до копії постанови від 25.05.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме в тому, що 02.02.2022 року [PERSON] за місцем свого мешкання, а саме: у [ADDRESS] , вчинив умисні дії психологічного характеру щодо своєї матері [PERSON] , що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою в усній формі, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. З копії термінового заборонного припису від 02.02.2022 року серії АА № 062924, складеного поліцейським СРПП ВП № 6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Ракчєєвим В.В., вбачається, що відповідача було зобов`язано залишити місце проживання [PERSON] , заборонено вхід та перебування в місці проживання [PERSON] та заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] , строком на 10 діб. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом України(далі - ЖК України) підстави для позбавлення права на житло. Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин 1 статті 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог статті 157 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами 1, 2 ст. 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача позивачка посилається на те, що відповідач руйнує та псує житлове приміщення, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для неї проживання з відповідачем в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними. Вказані обставини підтверджені письмовими доказами, дослідженими судом, а також і визнанням позову відповідачем, про що ним подану заяву . З наведених обставин в діях відповідача вбачається систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними, у зв`язку з чим [PERSON] слід виселити із житла, належного на праві власності позивачу, без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а відтак з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню 50% судового збору, що становить 496,20 грн.

Outcome: approved