Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

18 серпня 2022 року на адресу суду від подружжя [PERSON] надійшла спільна заява про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Разом з тим, до початку вирішення питання про відкриття провадження у справі від заявників надійшла заява про залишення вимоги щодо визначення місця проживання дітей без розгляду, оскільки заявлена ними зазначена вимога помилково. Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року спільну заяву подружжя [PERSON] прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку окремого провадження, у зв`язку з чим слухання справи призначено о 12 год. 00 хв. 12 вересня 2022 року / а.с.30 /. Заявники в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали. Положенням ч.1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності з вимогами ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявників, без фіксування судового процесу і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення спільної заяви подружжя, виходячи з наступного. Згідно з ч.3 ст.293 ЦПК України та п.4, ч.1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що заявники 21 вересня 2013 року у Микитівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області зареєстрували шлюб, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис за № 199 та видано свідоцтво про шлюб / а.с.15 /. Від шлюбу у заявників народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження / а.с.16, 21 /. Відповідно до ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно з ч.4 ст.157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Предметом даного договору є визначення місця проживання та дії з виховання, навчання, догляду за дитиною або поєднаних цих елементів, спрямованих на забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до статей 157, 160, 181 СК України, 12 серпня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про визначення місця проживання дітей, що посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Юскою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №649 / а.с.24-26 /. Так, відповідно розділу 2 вищезазначеного договору, заявники досягли згоди що їх син - [PERSON] , [INFO] , постійно проживатиме разом з батьком - [PERSON] , а син - [PERSON] , [INFO] , постійно проживатиме разом з матір`ю - [PERSON] . За змістом положень ч.1 ст.51 Конституції України, ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що заявники намірів поновлювати шлюбні стосунки та примиритись не мають. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників. Враховуючи, що заявники шлюбних стосунків не підтримують через виниклі між ними непорозуміння та втрату почуття поваги й любові один до одного, у зв`язку з чим їх подальше життя в складі однієї сім`ї є неможливим, так як це суперечило б інтересам кожного із них, суд вважає за необхідне розірвати їх шлюб. Відповідно до ч.8,ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно з ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявник [PERSON] зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved