Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 4895, вчинений 23.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. про стягнення з нього, [PERSON] , на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості у розмірі 23991 грн. 30 коп. На обґрунтування позову зазначив, що 23.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 4895 про стягнення з нього, [PERSON] , на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості у розмірі 23991 грн. 30 коп. Вказав, що жодних договорів з відповідачем він не укладав, приватним нотаріусом при вчинення виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості, а також чи не пройшло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, відсутнє підтвердження безспірної заборгованості боржника. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] адвокат Дворник О.В. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність позивача і не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Таліон Плюс» у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М. та приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. - у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були належним чином повідомлені. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 23.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4895 про стягнення з [PERSON] , як боржника за кредитним договором № 457747484 від 18.12.2020, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 126 від 23.03.2021 є ТОВ «Таліон Плюс». Згідно виконавчого напису стягнення проводиться за період з 23.03.2021 по 20.07.2021, загальна сума заборгованості складає 23941 грн. 30 коп. На підставі вищевказаного виконавчого напису 28.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. було відкрито виконавче провадження № 68773480. В матеріалах справи відсутній договір відступлення права вимоги за кредитним договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», також відсутні письмові повідомлення направлення [PERSON] інформації про відступлення прав вимоги. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Суд вважає, що характер правовідносин, що склались між позивачем [PERSON] та ТОВ «Таліон Плюс», жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів здійснюється згідно глави 14 Закону та глави 16 розділу ІІ Порядку. Згідно з статтею 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені до переліку кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, при цьому для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, що не посвідчений нотаріально, та виписки з рахунку боржника. Також суд зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. З наданих суду документів не вбачається, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем у розмірі заборгованості, як зазначено у виконавчому написі, договір кредиту не посвідчений нотаріально. ТОВ «Таліон Плюс», як відповідач у справі, не надав суду переліку документів, які подавалися ним для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Журавльовій Л.М. та не довів, що ним надавалися документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Матеріали справи не містять жодного розрахунку заборгованості [PERSON] за період, що зазначений у виконавчому написі, чи інших доказів на підтвердження безспірності заборгованості. Крім цього, ТОВ «Таліон Плюс» не було надано доказів отримання [PERSON] письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № 457747484 від 18.12.2020. З викладеного суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що при звернені до суду позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3,4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт; квитанцію про сплату грошвих коштів на правничу допомогу, з яких вбачається, що позивачем було сплачено адвокату 4400 грн. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, відсутності клопотань представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, не доведення їх не співмірності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4400 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved