Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

У травні 2022 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання права на приватизацію квартири [ADDRESS] без ордеру на житлове приміщення та зобов`язання районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району здійснити приватизацію такої квартири за відсутності ордеру на житлове приміщення. В обґрунтування позову зазначали, що зазначена квартира була надана [PERSON] у безстрокове користування, відповідно до договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду від 23.07.2016. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї [PERSON] , зареєстровані та проживають за вищевказаною адресою. 21.12.2021 позивачі звернулись до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району з метою безоплатної приватизації вказаної квартири, однак листом від 24.12.2021 №Т-1034-В позивачу [PERSON] було відмовлено у приватизації у зв`язку із ненаданням ордеру про надання жилої площі. Згідно копії технічного паспорту на вищевказану квартиру, за даними ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 01.01.2013 року, вказана квартина належить територіальній громаді в особі Запорізької міської ради. Ордер на спірну квартиру у позивачів відсутній, проте дата його видачі та номер підтверджуються особовим рахунком КП «Запоріжремсервіс». Посилаючись на вказані обставини, оскільки відсутність ордеру про надання жилої площі позбавляє їх права на приватизацію квартири, просили позов задовольнити та зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району провести приватизацію вказаної квартири за відсутності ордеру. Ухвалою судді від 24.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.06.2022, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 22.06.2022 до суду надійшов відзив від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в особі представника Малюк С.М., у якому зазначено, що відповідно до п.п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих будинків у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі - Положення № 396), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, та надає чітко визначений перелік документів, зокрема, копію ордеру про надання жилої площі. У зв`язку з відсутністю ордеру у позивачів відповідач просив відмовити у задоволенні позову, розгляд справи здійснювати за відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 15.07.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 15.09.2022. В судове засідання позивачі не з`явились, причини неявки суду не повідомили, 06.07.2022 від позивачів, кожного оремо на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи за відсутності позивачів, просили позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Куцигін І.В. не з`явився, 15.09.2022 від представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Уповноважений представник відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з`явився, в поданому 22.06.2022 відзиві представник відповідача Малюк С.М. просив провести розгляд справи без участі представника районної адміністрації, в задоволені позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору найму житла в будинках держаного і комунального фонду від 23.07.2016, укладеного між МКП «Основаніє», як наймодавцем, та [PERSON] , як наймачем, наймодавець надав наймачу у безстрокове користування житло, а саме квартиру [ADDRESS] загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 28.6 кв.м. У квартирі зареєстровані позивачі, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, які долучені до позову. Відповідно до технічного паспорту, складеного ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» квартира є двокімнатною, загальною площею 50,9 кв.м., жилою площею 28.6 кв.м., та належить територіальній громаді в особі ЗМР. Позивачі право на приватизацію житла не використали, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк». Позивач [PERSON] звертався до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР із заявою про надання інформації щодо видачі ордеру на спірну квартиру, у відповідь Департаментом з управління Житлово-комунальним господарством ЗМР листом від 07.02.2021 повідомлено про те, що надати інформацію щодо ордеру (а не сам ордер) можливо лише при зазначенні дати його видачі. Номер та дата видачі ордеру на квартиру підтверджується особовим рахунком КП «Запоріжремсервіс» від 27.07.2021. 21.12.2021 [PERSON] звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із заявою щодо приватизації зазначеної квартири, за результатами розгляду якої отримав відповідь від 24.12.2021 про відмову у приватизації житла, у зв`язку із ненаданням копії ордеру про надання жилої площі. Спір у справі виник у зв`язку з відмовою районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу приватизації, в здійснені приватизації спірної квартири. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 4 ст. 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно із ч. 11 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У ч. 10 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з п. 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.95, п. 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тобто, за змістом вказаної норми законодавства, ордер є лише підставою для вселення у житло. Судом встановлено, що позивачі на законних підставах проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Зазначені обставини не оспорюється відповідачем. Отже, враховуючи те, що позивачі мають намір використати своє право на приватизацію житла, але з об`єктивних причин не мають ордеру про надання жилої площі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачами права на приватизацію квартир без ордеру та зобов`язання відповідача здійснити приватизацію квартири за відсутністю ордеру на житлове приміщення. Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивачі не звертались до суду із зазначеною вимогою.

Outcome: approved