Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в особі представника адвоката Косогор О. М. звернулися до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Яготинської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, відповідно до вимог якого просили визнати за собою право власності на автомобіль марки DODGE JOURNEY, модель CROSSROAD, номер кузова (VIN) [NUMBER] , 2014 року виготовлення, червоного кольору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер їх син [PERSON] (спадкодавець), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.04.2021 Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). До складу спадщини, що відкрилася унаслідок смерті [PERSON] , увійшов належний йому на праві власності автомобіль марки DODGE JOURNEY модель CROSSROAD, номер кузова (VIN) [NUMBER] , 2014 року виготовлення червоного кольору. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його батьки - позивачі, спорідненість першого ступеню яких зі спадкодавцем посвідчується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.04.1981 року Згурівською селищною радою Яготинського району Київської області. Позивачі у визначений законом строк звернулися із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 64674891 від 12.05.2021. Для вчинення нотаріальної дії та виготовлення свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачі надали нотаріусу усі наявні у них документи, що стосуються належного спадкодавцеві майна, яке увійшло складу спадкової маси. 20.10.2020 року для вивчення цих документів, нотаріусом складено лист за № 358/01-16, в якому позивачам роз`яснено, що згідно із п. п. 4.16, 4.18, 4.19 п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мін`юсту від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. За відсутності у позивачів витребовуваних нотаріусом документів, їм рекомендовано звернутися до суду. Фактично, позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Ухвалою від 02.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 06.07.2022 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 1) [PERSON] , [INFO] , законним представником якого є його мати [PERSON] ; 2) приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних Олега Валерійовича; 3) Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України. Ухвалою від 02.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов визнав, про що представником подана відповідна письмова заява про визнання позову. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені налижним чином. Від третьої особи-1 ( [PERSON] , [INFO] , законним представником якого є його мати [PERSON] ) надійшла письмова заява, відповідно до якої суд повідомлено: зміст спору та предмет позову третій особи відомі; [PERSON] (син) обізнаний про смерть свого батька [PERSON] , померлого [INFO] ; [PERSON] , законним представником якого є його мати [PERSON] , не забажав приймати спадщину, що відкрилася внаслідок смерті свого батька, незважаючи на те, що має право на обов`язкову частку у цій спадщині, у зв`язку з чим заява про прийняття спадщини не подавалася; намірів визнавати право власності на спадкове майно, що є предметом спору у справі № 382/295/22, у [PERSON] немає. Законний представник [PERSON] - його мати [PERSON] просить здійснити розгляд справи № 382/295/22 без участі [PERSON] та задовольнити позов. Від третьої особи-3 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких остання просить розглянути справу за відсутності свого представника. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28.11.2020 року [PERSON] (спадкодавець, паспорт [NUMBER] виданий Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області) придбав з торгового майданчику у США автомобіль марки DODGE JOURNEY модель CROSSROAD, номер кузова (VIN) [NUMBER] , 2014 року виготовлення, червоного кольору, що підтверджується копією відповідного свідоцтва № 115449892 від 28.11.2020 (контрольний №148739415). 22.03.2021 на підставі вказаного свідоцтва на Одеській митниці ДМС України здійснено митне оформлення зазначеного вище автомобіля та сплачено необхідні митні платежі, що посвідчується копією Посвідчення про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , на примірнику якого проставлений відповідний штамп «Одеська митниця 22.03.21». У графі «відмітки митниці» зазначено, що Одеська митниця не заперечує проти реєстрації на ім`я спадкодавця: [PERSON] (особа якого посвідчується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Згурівським PB ГУ МВС України в Київській області, місце проживання в Україні: [ADDRESS] ) в підрозділі МВС України, який, відповідно до законодавства України вповноважений здійснювати державну реєстрацію та зняття з обліку ТЗ, зазначеного в цьому посвідченні ТЗ, ввезеного ним (спадкодавцем) в Україну. Факт митного оформлення автомобіля марки DODGE JOURNEY модель CROSSROAD, номер кузова (VIN) [NUMBER] , 2014 року виготовлення, червоного кольору підтверджується копіями митної декларації (форма МД-2) UA/500130/2021/008946 від 22.03.2021, митної декларації (форма МД-6) UA/500130/2021/008946 від 22.03.2021, Посвідчення про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 22.03.2021, в яких зазначені відомості, що персонілізують спадкодавця - дані паспорту, дата присвоєння номеру платника податків, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання. Оригінали зазначених документів оглянуто судом у судовому засіданні. [INFO] помер [PERSON] (спадкодавець), що посвідчується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.04.2021 року Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно з даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.04.1981 року Згурівською селищною радою Яготинського району Київської області, позивачі - [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . В подальшому, позивачі звернулися із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину до приватного нотаріуса Черних О. В., що підтверджується копією витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 64674891 від 12.05.2021 року. Відповідно до підпункту 4.16 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Разом з тим, нотаріусом складено лист за № 358/01-16, в якому позивачам роз`яснено, що згідно з п. п. 4.16, 4.18, 4.19 п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мін`юсту від 22.02.2012 за № 296/5, - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. За відсутності у позивачів витребовуваних нотаріусом документів, їм рекомендовано звернутися до суду. Фактично, наразі позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із незавершенням процедури реєстрації транспортного засобу спадкодавцем. Відповідно положень пункту 2 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118 зі змінами (далі - Правила), власник транспортного засобу (ТЗ) - громадянин, що відповідно до законів України має право власності на ТЗ, яке підтверджується документально. Документи, що підтверджують право власності на ТЗ: а) придбані (отримані) у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо; б) придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ; в) технічні паспорти, технічні талони, сервісні книжки, реєстраційні свідоцтва та інші документи на ТЗ, видані вповноваженими органами країни придбання, із зазначенням власника ТЗ або відміткою про зняття ТЗ з обліку. Посвідчення про реєстрацію ТЗ (далі - Посвідчення) - документ суворої звітності, що видається митним органом власнику ТЗ (уповноваженій особі) для реєстрації цього ТЗ на ім`я особи, зазначеної в цьому документі, у реєстраційних органах у встановлений законодавством строк. Відповідно до п. 4 Правил ТЗ, що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебувають під митним контролем: при ввезенні для вільного обігу - з моменту перетину митного кордону України до завершення митного оформлення та видачі Посвідчення. Посвідчення виписується у двох примірниках. Перший примірник разом з документами, що підтверджують право власності на ТЗ або право користування ним (у тому числі з правом розпорядження), реєстраційними й технічними документами, ВМД видається власникові ТЗ для подання до підрозділів МВС України, які відповідно до законодавства України вповноважені здійснювати державну реєстрацію та зняття з обліку ТЗ. Форма Посвідчення наведена в додатку 4 до цих Правил (п. 3.4 Правил). Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 зі змінами (далі - Порядок): державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлена в установленому порядку, зокрема, митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Відповідно до пункту 28 цього Порядку ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих митними органами посвідчень про їх реєстрацію в сервісних центрах МВС. Згідно із установленими обставинами справи процедура реєстрації ввезеного на територію України транспортного засобу не завершилась у зв`язку зі смертю одержувача автомобіля, натомість митним органом видано посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів, яке згідно із Порядком є підставою для державної реєстрації транспортного засобу на підставі відповідної заяви. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За частиною 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За частиною 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За частиною 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За частиною 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] (спадкодавець) при житті належав транспортний засіб - автомобіль марки DODGE JOURNEY, модель CROSSROAD, номер кузова (VIN) [NUMBER] , 2014 року виготовлення, червоного кольору. За свого життя [PERSON] (спадкодавець) не встиг здійснити державну реєстрацію автомобіля. Позивачі є спадкоємцями [PERSON] ; спадщину у встановленому законом порядку прийняли; до них на підставі вищевикладених положень цивільного законодавства України перейшло право власності на автомобіль, однак на цей час позивачі позбавлені можливості завершити процедуру його реєстрації в органах МВС України та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), що в свою чергу позбавляє позивачів можливості вільно користуватися та розпоряджатися власністю. Разом з тим, зазначена обставина, а саме відсутність державної реєстрації автомобіля, за наслідками проведення якої виготовляється свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або технічний паспорт на автомототранспортний засіб, перешкоджає нотаріусу вчинити нотаріальну дію у виді виготовлення свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нормативним актом, що регулює видання свідоцтва про право на спадщину визначено перелік документів, які слід надати нотаріусу для вчинення указаної нотаріальної дії. З наведених вище норм права убачається, що державна реєстрація автомобіля, як транспортного засобу, не впливає на виникнення та зміст права власності на нього. Проте, відсутність державної реєстрації транспортного засобу обмежує власника у реалізації правомочностей, які формують зміст права власності, а саме без здійснення реєстрації транспортного засобу власник не може користуватися указаним транспортним засобом та розпоряджатися ним в повному обсязі відповідно до його цільового призначення. Водночас, статтею 317 ЦК України встановлено, що зміст права власності складають правомочності щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Суд враховує, що момент виникнення права власності на транспортний засіб чинне законодавство не пов`язує з моментом його реєстрації. Зі змісту зазначений вище норм права, убачається що реєстрації підлягає не право власності, а безпосередньо сам транспортний засіб, після чого можлива його експлуатація. За наведеного вище вбачається, що спадкоємець набув права власності на автомобіль марки DODGE JOURNEY, модель CROSSROAD, номер кузова (VIN) [NUMBER] , 2014 року виготовлення, червоного кольору, проте за свого життя не здійснив реєстрацію указаного автомобіля та не отримав свідоцтва про його реєстрацію. Процедура державної реєстрації транспортного засобу передбачає перевірку правомірності придбання транспортного засобу. Документами, що вказують на придбання спадкоємцем автомобіля марки DODGE JOURNEY, модель CROSSROAD, номер кузова (VIN) [NUMBER] , 2014 року виготовлення, червоного кольору є відповідне свідоцтво № 115449892 від 28.11.2020 (контрольний № 148739415), митна декларація (форма МД-2) UA/500130/2021/008946 від 22.03.2021, митна декларацією (форма МД-6) UA/500130/2021/008946 від 22.03.2021, Посвідчення про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 22.03.2021, в яких зазначені відомості, що персонілізують спадкодавця. У зв`язку зі смертю спадкодавця здійснити від його імені реєстрацію автомобіля на його ім`я з метою отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є неможливим, що є перешкодою для отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину за законом та вочевидь порушує їх майнові права щодо користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд, з урахуванням встановлених обставин, погоджується з твердженням позивачів про відсутність у цьому випадку іншого дієвого механізму захисту порушеного права та інтересу в позасудовому порядку. При цьому, суд враховує, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Зокрема, згідно з п. 53 Рішення ЄСПЛ у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 вересня 2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар. Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. У пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2015 вказується, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави Щодо вимоги «ефективності» способу захисту, який може бути застосовано судом, роз`яснено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/1926/16 від 11 вересня 2018 року, в якій зазначено: «оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування». Способом захисту цивільних прав є, зокрема, визнання права власності. На підставі викладеного суд вважає, що права позивачів потребують судового захисту, обраний спосіб захисту прав позивачів є ефективним та забезпечить дієве відновлення їх прав, оскільки на підставі рішення суду про визнання права власності позивачі отримують змогу завершити процедуру реєстрації транспортного засобу та вільно користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Суд також враховує положення ст. 206 ЦПК України та визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved