Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що 01.11.2018 року в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Рено» д.н.з [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Причиною ДТП стало те, що він, відповідач, керуючи автомобілем «Рено» д.н.з [NUMBER] в стані алкогольного сп"яніння здійснив зіткнення з автомобілем марки "Джип" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобілем марки «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобілем марки "Тойота" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановами Франківського районного суду м. Львова у справах №465/6915/18 та 465/6924/18 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124 та ст.130 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу «Рено» д.н.з [NUMBER] була застрахована позивачем на підставі полісу № АК/8624783. Власник автомобіля «Джип» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Універсальна» як до Страховика відповідача про відшкодування шкоди отриманої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.22 та ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплачено страхове відшкодування на підставі страхового Акту № 45537/1, акту погодження розміру страхового відшкодування та звіту експерта в межах ліміту відповідальності полісу. Страхове відшкодування в сумі 55 000,00 грн. перераховано згідно заяви потерпілого на безготівковий перерахунок страхового відшкодування. Таким чином, позивач повністю виконав покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Відтак, на підставі п.п. «а» п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач має право регресної вимоги до відповідача. Зазначає, що він, позивач, письмово повідомив відповідача щодо необхідності виплати грошових коштів. Разом з тим, на день подання позову відповідач не сплатив грошові кошти позивачу, відтак позивач просить стягнути на свою користь 55 000 (п"ятдесят п"ять тисяч) гривень 00 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 27.07.2021 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.02.2022р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 28.11.2018р. в адміністративній справі №465/6915/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200(десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 ( один ) рік, стягнено судовий збір на користь держави в сумі 352 грн. 40 коп. Згідно постанови, [PERSON] 01.11.2018 року о 22:30 год. по вул. Соборна, 17 у м. Львові, керував автомобілем «RENAULT KANGOO» н.з. [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, що підтвердила перевірка на стан алкогольного сп`яніння проведена з застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820», у присутності свідків, тест №812 з результатом - 1,22 %, чим порушив п. 2.9а ПДР України за, що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 142951 від 01.11.2018 року. Крім того, постановою Франківського районного суду м. Львова від 28.11.2018р. в адміністративній справі №465/6924/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп. на користь держави та стягнено судовий збір на користь держави в сумі 352 грн. 40 коп. Згідно постанови, [PERSON] 01.11.2018 року о 23:50 год. керуючи автомобілем «RENAULT KANGOO» д.н.з. [NUMBER] , на площі Соборній 17, у м. Львові, не дотримуючись безпечної швидкості та здійснив зіткнення з транспортним засобом «JEEP CHEROKEE» д.н.з. [NUMBER] , та від такого удару «RENAULT KANGOO» д.н.з. [NUMBER] відкинуло в транспортний засіб «NISSAN» д.н.з. [NUMBER] , а останнього відкинуло в транспортний засіб «TOYOTA COROLLA» д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований, завдавши автомобілям механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.п. 2.3б.; 13.1 ПДР України, внаслідок чого на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 142952 від 01.11.2018 року за ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01.11.2018, є встановленим та не підлягає доказуванню. В матеріалах справи міститься поліс № АК/8624783 обов"язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.02.2018р., відповідно до якого автомобіль «RENAULT KANGOO» н.з. [NUMBER] є застрахованим на випадок дорожньо - транспортної пригоди. Відповідно до п.2 договору, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Нормативно - правовим актом, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст.6, пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. З довідки № 3018306510956173 від 01.11.2018р. про дорожньо - транспортну пригоду, заяви власника пошкодженого транспортного засобу "Джип" д.н.з. [NUMBER] [PERSON] від 02.11.2018р. на ім"я ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" вбачається, що про ДТП, яка мала місце 01.11.2018р., повідомлено уповноважених осіб. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 06.12.2018р., страхового акту №45537/1, сума страхового відшкодування становить 55 000 (п"ятдесят п"ять тисяч) гривень 00 коп. З платіжного доручення №158410 від 07.12.2018р. вбачається, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 55 000 (п"ятдесят п"ять тисяч) гривень 00 коп. на користь власника пошкодженого транспортного засобу "Джип" д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . Зважаючи на викладене, між сторонами у справі виникли правовідносини щодо відшкодування винною особою, яка вчинила ДТП, при цьому перебувала в стані алкогольного сп"яніння. П.П. "а" п.38.1.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За змістом ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У зв`язку з тим, що відповідач керував транспортним засобом в стані аолкогольного сп"яніння та вчинив ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу), відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи те, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.11.2018 з вини відповідача, ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 55 000 (п"ятдесят п"ять тисяч) гривень 00 коп., то така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу. Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Відповідачем не долучено будь - яких доказів, які б спростовували наявні в матеріалах справи документи, чи докази, котрі свідчать про те, що в даних документах наявні неповні, недостовірні дані з приводу обставин ДТП та встановлення розміру страхового відшкодування. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved