Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2015 року вона є власником квартири [ADDRESS] . Однак, після купівлі квартири їй стало відомо, що у даній квартирі зареєстрований колишній власник [PERSON] , який у квартирі не проживає та продав її [PERSON] , який в подальшому продав зазначену квартиру позивачу. Під час укладення договору купівлі-продажу, відповідач зобов`язався протягом одного місяця з дня відчуження квартири знятися з реєстрації але отримавши гроші за продану квартиру із реєстрації не знявся. \~ \~ \~ \~Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов Маловисківської міської ради від 7 травня 2021 року відповідач не проживає за місцем реєстрації більше п`яти років. \~ \~ \~ \~ Як зазначає позивач, внаслідок реєстрації відповідача у спірній квартирі порушуються її права, як власника, на володіння та розпорядження належним їй майном. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 1.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2015 року позивач [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47208754 від 9.11.2015 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , номер запису про право власності 11956324 від 9.11.2015 року (а.с. 8) . Як вбачається з Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 7.05.2021 року, [PERSON] є власником квартири по вул. [ADDRESS] , а громадянин [PERSON] , [INFO] зареєстрований але не проживає за вищевказаною адресою. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 статті 16 ЦК України\~визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. \~ \~ \~ \~Аналогічна норма зазначена також у статті 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16). Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України\~та статей\~150, 156 у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти до висновку, що положення статей\~383, 391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статтей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відповідно до положень частин 1, 5 статті 403, частини 2 статті 406 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини 2 статті 406 ЦК України». Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.» Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору становлять вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , з посиланням на те, що відповідач є сторонньою для позивача особою, як попередній власник квартири втратив право користування цим житлом, однак, його реєстрація порушує право позивача, як власника спірного нерухомого майна, на реалізацію нею права користування належним на праві власності майном. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статтей 77-80 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України\~, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved