Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

До суду 01.12.2021 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 07 липня 2020 року о 21 год. 45 хв. водій [PERSON] ( [PERSON] ), не маючи відповідної правової підстави на керування транспортним засобом автомобілем марки MERSEDES BENS ML63, д.н. [NUMBER] , який належить відповідачу [PERSON] на праві власності, рухаючись в м.Одесі по Лідерсовському бульвару навпроти будівлі №13 к.3, під час руху, не витримав безпечну дистанцію внаслідок чого допустив зіткнення з декількома автомобілями, у тому числі і автомобілем позивача марки MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності, та яким в той момент керував його знайомий [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Згідно матеріалів адміністративної справи УПП у м.Одеса дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] . Вина відповідача [PERSON] підтверджується протоколом та схемою ДТП і поясненнями учасників та свідків пригоди, а також Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 07.08.2020 року. У відповідача [PERSON] , як власника автомобіля MERSEDES BENS ML63, д.н. [NUMBER] , на момент ДТП не було страхового полісу на автомобіль, що є порушенням ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При зіткненні автомобіль позивача MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. [NUMBER] , отримав технічні ушкодження. Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості матеріальної шкоди оцінювача [PERSON] ринкова вартість матеріальної шкоди (збитку) викликаної ушкодженням майна [PERSON] , автомобілю марки MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. [NUMBER] , 2008 р.в., складає 245 863,00 грн. Враховуючи те, що позивачу МТСБУ сплатило часткове страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн., позивач остаточно просив суд стягнути з відповідача, як власника транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки) різницю матеріальних збитків у розмірі - 115 863,00 грн. (245 863,00130 000,00). Добровільно відшкодувати вартість відновлювального ремонту відповідач відмовилась, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 17.12.2021 року. Ухвалою суду від 08.12.2021 року цивільна справа прийнята до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22.12.2021 року. У судове засідання призначене на 22.12.2021року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 31.01.2022 року. У судовому засіданні 31.01.2022 року був присутній представник [PERSON] адвокат Бондар М.О., відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 01.03.2022 у зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачки. 02.02.2022 року до суду надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідачки. У судове засідання призначене на 01.03.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 14.04.2022 року. У судове засідання призначене на 14.04.2022 року сторони не з`явилися, 14.04.2022 року представник [PERSON] адвокат Боднар М.О. на електронну адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, справу розглядати за відсутністю сторони позивача, розгляд справи відкладено на 02.06.2022 року. У судове засідання призначене на 02.06.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 01.07.2022 року. У судове засідання призначене на 01.07.2022 року сторони не з`явилися, 01.07.2022 року представник [PERSON] адвокат Боднар М.О. на електронну адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, справу розглядати за відсутністю сторони позивача, розгляд справи відкладено на 31.08.2022 року. З 18.07.2022 року по 12.08.2022 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у щорічній відпустці. У судове засідання призначене на 31.08.2022 року [PERSON] не з`явився, представник позивача - адвокат Боднар М.О. на електронну адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового засідання була повідомлена у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представила. Клопотань, заяв та відзиву до суду не надала, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 05.09.2022 року. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст.3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 липня 2020 року о 21 год. 45 хв. водій [PERSON] ( [PERSON] ), не маючи відповідної правової підстави на керування транспортним засобом автомобілем марки MERSEDES BENS ML63, д.н. [NUMBER] , який належить відповідачу [PERSON] на праві власності, рухаючись в м.Одесі по Лідерсовському бульвару навпроти будівлі №13, к.3, під час руху не витримав безпечну дистанцію внаслідок чого допустив зіткнення з декількома автомобілями у тому числі і автомобілем позивача марки MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності. Автомобілем MITSUBISHI OUTLENDER, д. [NUMBER] керував знайомий позивача [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження. З матеріалів адміністративної справи №522/12042/20, вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] . Вина відповідача [PERSON] , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП та поясненнями учасників та свідків пригоди (а.с.7-23). Крім того, факт та обставини події, а також вина відповідача в ДТП підтверджуються постановою Приморського районного суду м.Одеси від 07.08.2020 року у справі №522/12042/20, згідно якої [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.24). З довідки УПП в Одеській області №3020162537747267 від 07.06.2020 року про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що власником транспортного засобу MERSEDES BENS ML63, д.н. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.76-77). Судом встановлено, що у відповідачки [PERSON] , як власника автомобіля MERSEDES BENS ML63, д.н. [NUMBER] , на момент ДТП не було страхового полісу на автомобіль, що є порушенням ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При зіткненні автомобіль позивача MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. [NUMBER] , отримав технічні ушкодження. Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості матеріальної шкоди оцінювача [PERSON] ринкова вартість матеріальної шкоди (збитку), викликаної ушкодженням майна [PERSON] , автомобілю марки MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, складає 245 863,00 грн. (а.с.25-68). Враховуючи що позивачу МТСБУ сплатило часткове страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн., позивач остаточно просив суд стягнути з відповідача, як власника транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки) різницю матеріальних збитків у розмірі - 115 863,00 грн. (245 863,00130 000,00). Таким чином, вартість матеріального збитку, який був причинений власнику в результаті аварійного пошкодження автомобіля MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. [NUMBER] , складає 245 863,00 грн. Відповідно до виписки з ПриватБанку від 28.05.2021 року МТСБУ, здійснило виплату позивачу в розмірі 130\~000,00 грн. в рахунок сплати страхового відшкодування, по страховій справі №68324 (а.с.72). Таким чином, різниця вартості відшкодування шкоди завданої позивачу складає 115 863,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У добровільному порядку відшкодувати заподіяні збитки відповідачка відмовляється. Доказів укладення відповідачем договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів судом не встановлено. Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення абро втрата певного особистого майнового блага. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч.2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 ст.1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як зазначено в абз.1 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний суд України в постанові від 29.06.2016 року (справа № 6-192цс16) зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Отже, з урахуванням положень закону, слід дійти висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки, а отже і особою, яка завдала шкоди (боржником) є також власник відповідного транспортного засобу, тобто відповідач. Аналогічної правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Ухвалі від 30.05.2016 року (справа № 607/18544/14-ц), де зазначається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи. Відповідно до вищезазначених вимог закону саме власник джерела підвищеної небезпеки або особа, яка на правовій підставі користувалася джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, з урахуванням того, що відповідач допустила у її присутності керувати транспортним засобом, який належить їй на праві власності особі яка не має водійських прав на право керування транспортними засобами, що є правопорушенням, і що тягне за собою накладення відповідальності на відповідача за вчинену шкоду. Тож у позивача виникло законне і обґрунтоване право вимоги до відповідача. Тобто, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач у справу звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1\~158,63 грн.

Outcome: approved