Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

АТ «Кредобанк» (надалі також «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач 1»), [PERSON] (надалі також «Відповідач 2») про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL- 306154 від 01.04.2021 року в розмірі 326 261,29 грн., яка складається із: 296 093,21 грн. - неповернута сума кредиту, 30 168,08 грн. - прострочені відсотки. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем 1 взятих на себе зобовязань за кредитним договором. У банку виникло право на дострокове стягнення суми кредиту та заборгованості за відсотками. Крім того, оскільки вказаний кредит, як зазначено у позовній заяві, отримувався Відповідачем 1 в інтересах сім`ї, то цивільні права і обовязки за цим кредитним договормо виникають у обох із подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповдіальність. У звязку з цим, заборгованість за кредитним договором № CL- 306154 від 01.04.2021 року підлягає стягненню в солідарному порядку також із дружини Відповідача 1 (позичальника) [PERSON] . Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачем [PERSON] на адресу суду направлено Відзив на позов, у якому він частково заперечив проти позовних вимог, визнавши суму заборгованості у 9 649,00 грн. Як зазначено у відзиві на позов, за договором № CL- 306154 від 01.04.2021 року Відповідачем 1 було сплачено суму у 80 000,00 грн., а заявлені Позивачем суми відсотків за кредитним договором, на думку Відповідача 1, не ґрунтуються на умовах кредитного договору. Крім того, на думку Відповідача 1, його дружина [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки згоди на отримання кредиту вона не давала, поручителем за даним кредитом не являється. Відповідач 2 [PERSON] правом на подання до суду відзиву на позов не скористалася. Представником Позивача на адресу суду направлено Відповідь на відзив, у якому представник заперечив викладені Відповідачем 1 у відзиві на позов посилання. Відповідачами подано заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 01.04.2021 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL- 306154 (надалі - також «Договір»), відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі - Кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі (п.1 Договору). Відповідно до п. 2.1., 2.3. Договору Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 305332,47 грн. (Триста п`ять тисяч триста тридцять дві гривні 47 копійок) на строк до 31.03.2026 року. Відповідно до п.2.4 Договору Позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: - на поточні потреби у розмірі 81 348,68 грн., - на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед Кредитною спілкою «Злет» у розмірі 55 066,17 грн.; - на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед Кредитною спілкою «Злет» у розмірі 143 938,00 грн.; - на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 24 979,62 грн. Відповідно до п.3.1 Договору, Кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься в п.2.4 Кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 Договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 29,99 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною у п. 4.1. цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору(п. 4.2. Договору). Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або додаткими до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього Договору). Всього Позичальник зобов`язаний здійснити 60 Щомісячних платежів по 9961 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення Кредитного договору. Відповідно до п. 6.6. Договору, погашення заборгованості за Кредитним договором здійснюється у наступній черговості: У першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування Кредитом; прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); У другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування Кредитом; поточні платежі по поверненню Кредиту (основного боргу); У третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню Кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. Відповідно до п. 6.9. Договору визначено, що Банк у випадках передбачених п. 3.3. цього Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 6.10. Договору Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаний у повідомлення протягом 30 днів із дня отримання такого повідомлення. Відповідно до п. 7.1. Договору за невиконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту Позичальник, відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. 30.03.2021 р. між Акціонерним Товариством «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № СL-306154 фізичної особи на отримання готівкового кредиту. У відповідній графі вказаної Анкети-заяви № СL-306154 міститься підпис [PERSON] , якою стверджено, що вона «не заперечує проти отримання моїм чоловіком/моєю дружиною кредиту». На виконання умов вищевказаного Договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, а [PERSON] 01.04.2021 р. отримав кредит на цілі, вказані у п. 2.4. Договору у розмірі 305 332,47 грн., що підтверджується меморіальними ордерами, які містяться у матеріалах справи: - Меморіальний ордер № 17562090 від 01.04.2021 р. у розмірі 55 066,17 грн.; - Меморіальний ордер № 17562092 від 01.04.2021 р. у розмірі 143 938,00 грн.; - Меморіальний ордер № 17562097 від 01.04.2021 р. у розмірі 24 979,62 грн.; - Меморіальний ордер № 17562101 від 01.04.2021 р. у розмірі 81 348,68 грн. В той же час, як зазначено в позовній заяві, Позичальник [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № CL-306154 від 01.04.2021 року станом на 16.12.2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 326 261,29 грн., яка складається з: - 296 093,21 грн. - неповернута сума кредиту, - 30 168,08 - прострочені відсотки. У зв`язку з цим Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Заперечуючи частково проти позовних вимог, [PERSON] у відзиві на позов покликається на те, що за Договором ним було здійснено погашення кредиту в загальній сумі 80 000,00 грн., однак належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини Суду не надано. В той же час, як встановлено Судом зі змісту умов кредитування [PERSON] за Договором, щомісячні платежі [PERSON] зобов`язаний здійснювати фіксованою сумою у розмірі 9 961,00 грн. відповідно до Додатку № 1 Графіку платежів до Кредитного договору, що є невід`ємною його частиною. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-306154 від 01.04.2021 р. відсоткова ставка за період з 01.04.2021 р. по 16.12.2021 р. - не змінювалась і становила 29,99 % річних, як це і передбачено п. 4.1. Договору. У наданому Суду розрахунку заборгованості станом на 16.12.2021 р. у стовпчику «Сплачено заборгованості» та «Сплачено відсотків» відображено, що [PERSON] здійснено 3 платежі на погашення кредиту за травень 2021 р., червень 2021 р. та вересень 2021 р. у розмірі 10 000,00 грн., наступні погашення за липень 2021 р. у розмірі 5 008,68 грн. та за серпень 2021 р. у розмірі 5000,00 грн. З жовтня 2021 р. [PERSON] кредитну заборгованість не погашав. Отже, зі змісту наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16.12.2021 р. [PERSON] повернув АТ «Кредобанк» кредит за тілом кредиту - 9 239,26 грн., за відсотками - 30 769, 42 грн. При цьому, Суд зауважує, що належних доказів на підтвердження факту невірності наданого Позивачем розрахунку заборгованості, неповноти (неточності) відображених у ньому даних, [PERSON] . Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. Крім того, Відповідачем 1 в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором №СL-306154 від 01.04.2021 року. Згідно із п. 6.9. Договору Банк у випадку, передбачених п. 3.3. Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. 01.11.2021 р. представник АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу від 27.10.2021 р. щодо дострокового стягнення заборгованості на адресу Відповідача-1 та Відповідача-2 у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань за Кредитним договором, яка залишилася не виконаною. Відтак, проаналізувавши надані представником Позивача докази, положення кредитного договору, враховуючи вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №СL-306154 від 01.04.2021 року в загальній сумі 326 261,29 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] , як члена подружжя, в інтересах сім`ї з яким позичальником [PERSON] отримувався кредит, Суд зауважує на наступному. Зміст Кредитного договору СL-306154 від 01.04.2021 року, а також Анкети-заяви № СL-306154 фізичної особи на отримання готівкового кредиту від 30.03.2021 р. не містять положень на підтвердження того, що Кредит отримувався [PERSON] в інтересах сім`ї чи на сімейні потреби. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання поширення режиму спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на отримані [PERSON] кредитні кошти не є предметом даного судового розгляду, виходить за межі його предмету. Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відтак, належні докази на підтвердження того, що у спірних кредитних правовідносинах [PERSON] несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями [PERSON] в матеріалах справи відсутні. За таких обставин Суд вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, а підстави стягнення з неї кредитної заборгованості в солідарному порядку відсутні. В цій частина позовних вимог слід відмовити. Суд збір слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Щодо вимог про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу Суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги, як і порядок та строки її оплати, визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У позовній заяві представник позивача просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 % від ціни позову у сумі 32 626,12 грн. Позов подано представником позивача - адвокатом Павленко С.В., повноваження здійснювались на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН№000531 від 30.11.2018, посвідчення адвоката від 30.11.2018, довіреності від 28.12.2021, договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, який укладено між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право». Проте з копії вказаного договору, який міститься в матеріалах справи неможливо встановити ні розмір винагороди адвоката, ані обсяг виконаних ним робіт, оскільки у витягу містяться лише пункти 14.6-16, в яких відсутня інформація щодо оплати послуг адвоката. В договорі зазначено, що його виконавцем з боку адвокатського об`єднання є Цимбалюк І.М. В договорі відсутній строк його дії, а з виду правової допомоги, що надається за цим договором не вбачається підготовка позову чи представництво в суді. Тому не можливо підтвердити факт надання правової допомоги позивачу виконавцем. Будь-яких заяв про надання доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу або таких доказів (детального опису виконаних робіт та здійснених витрат, додатків до договору, акту виконаних робіт) до закінчення розгляду справи суду не надано. У зв`язку з наведеними обставинами, суд не знаходить передбачених законом підстав станом на даний час для стягнення з Відповідача 1 на користь Позивача витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналогічна правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), за якою зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Дослідивши вказані документи суд дійшов висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400 цс 19): Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282,288-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial