Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивовано тим, що з 2009 року проживали у м.Біляївка Одеської області у цивільному шлюбі із [PERSON] , однак, були зареєстровані по місцю проживання його батьків по [ADDRESS] . Від сумісного проживання у них з відповідачкою народилася дочка [PERSON] , [INFO] . У вересня 2017 року за дорученням відповідачки він зняв її та дочку з місця реєстрації, так як вони разом мали переїхати на проживання в с.Верхняки Старокостянтинівського району Хмельницької області. Після цього, він із дочкою повернулися до місця проживання у м.Біляївка, але [PERSON] дома не застали. При зустрічі вона повідомила, що проживає з іншим чоловіком, який не дозволяє забрати дочку до себе. З того часу, уже п`ять років, дочка проживає із ним та знаходиться на його утриманні. [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, сам утримувати дочку не взмозі, тому змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. 30 червня 2022 року ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області провадження у даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судові засідання призначені на 28.07.2022, 18.08.2022 та 19.09.2022 [PERSON] не з`явилася, конверти з рекомендованими повідомленнями повернулися без вручення адресату, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", хоча повістки направлялися за адресою місця проживання відповідачки зазначеною у позовній заяві позивачем та адресою останнього відомого зареєстрованого місця проживання, звідки згідно довідки №С1-92789-ю/л від 21.06.2022 Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради [PERSON] знята з реєстрації з 14.01.2019. Крім того, 01.07.2022, 28.07.2022 та 18.08.2022 [PERSON] про час, дату та місце розгляду справи на 28.07.2022, 18.08.2022 та 19.09.2022 повідомлялася також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Частиною 11 статті 128 ЦПК України встановлено, що відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. За таких підстав відповідачка вважається належно повідомленою про дату, час і місце судового засідання. Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю по слідуючим підставам. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 30 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] .(а.с.3). Як вбачається із довідок про реєстрацію місця проживання №103 від 12.05.2021 та №57 від 09.03.2022 виданих Чечельницькою селищною радою Гайсинського району Вінницької області позивач [PERSON] та його дочка [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.5, 6) Згідно довідки №524 від 09.03.2022 виданої Чечельницькою селищною радою Гайсинського району Вінницької області до складу сім`ї [PERSON] входить його донька [PERSON] .. Інших членів сім`ї немає. (а.с.7) Відповідно до довідки №22 від 09.03.2022 виданої службою у справах дітей Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] має на вихованні доньку [PERSON] , яку виховує сам. (а.с.8) Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року та ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів "вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення". Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", звідповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved