Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом мотивуючи це тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка за життя була членом колгоспу «імені К. Маркса» Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, реформованого в КСП «імені К. Маркса» та, як слідує із записів у її трудовій книжці, вибула із членів КСП 04 березня 1997 року. Державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 0000003 був виданий КСП «імені К. Маркса» 10 січня 1996 року.Таким чином на момент передачі земель у колективну власність КСГІ «імені К. Маркса» Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області мати позивача була членом цього КСГІ та набула право на земельну частку (пай) із відповідних земель колективної власності, однак з незрозумілих причин її не було включено до Додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю, як особу, що має право на земельну частку (пай), та сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не видавався. На підставі чого в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, а також зазначено, що із поданих документів неможливо встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , а тому представник позивача просить суд встановити факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, визнати за позивачем право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та встановити, що відведення на користь позивача, як власника права на земельну частку (пай), земельної ділянки в натурі (на місцевості) повинно бути здійснено за рахунок вільної земельної ділянки із земель колективної власності колишнього КСП «імені К. Маркса» Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позов підтримав повністю. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позову заперечень не висловив. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2022 року вирішено розглядати справу у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог ст.178 ЦПК України відповідач у встановлений судом строк відзиву не надав. Враховуючи те, що представник позивача позовні вимоги підтримує, а відповідач не заперечив проти його задоволення, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Малинівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 14 червня 2011 року (а.с.5). За життя [PERSON] була членом колгоспу «імені К. Маркса» Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області. реформованого в колективне сільськогосподарське підприємство «імені К. Маркса» та, як слідує із записів у її трудовій книжці, вибула із членів КСП 04 березня 1997 року (а.с.7). Відповідно до п.п. 1 - 3 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ), яким визначено порядок розпаювання сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, між членами таких підприємств, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі на місцевості. Право на земельне частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства. сільськогосподарського кооперативу. сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається, виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Пунктом 5 того ж Указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно з листом Відділу № 3 Управління в Олександрійському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області № 161/120-21 від 07.10.2021 року, Державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 0000003 був виданий КСП «імені К. Маркса» 10 січня 1996 року (а.с.8). Середній розмір земельної частки (паю) по зазначеному господарству було встановлено на рівні 9,58 га в умовних кадастрових гектарах, середня вартість земельної частки (паю) складала 30232 грн. Таким чином, враховуючи наведені вище положення Указу, а також, зважаючи на те, що на момент передачі земель у колективну власність КСП «імені К. Маркса» [PERSON] була членом цього колективного сільськогосподарського підприємства, тому набула право на земельну частку (пай) із земель, що належали йому на праві колективної власності, однак не була включена до Додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії КР № 0000003 від 10.01.1996 року, як особа, що має право на земельну частку (пай), та згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів КСП «імені К. Маркса» сертифікат на її ім`я не видавався (а.с.8). В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при вирішенні цивільних справ» (далі - Постанова) роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСІІ на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 11 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі державних актів на право власності на землю. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Таким чином, будучи членом КСП «імені К. Маркса» станом на момент передачі цьому підприємству земель у колективну власність, мати позивача [PERSON] набула право на земельну частку (пай) за рахунок даних земель не зважаючи на те, що її не було включено до списку осіб, які мають відповідне право. Виходячи з норм ст. 1218 ЦК України, зазначене право увійшло до складу спадщини, що відкрилася після її смерті. Однак, відсутність виданого на ім`я [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) наразі унеможливлює оформлення [PERSON] , як сином покійної та спадкоємцем за законом першої черги, згідно з приписами ст. 1261 ЦК України, своїх спадкових прав на це майно. Саме відсутністю правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця обгрунтована відмова приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, що підтверджується листом-роз`ясненням № 119/01-16 від 24.05.2022 року (а.с.9). Крім того, у даному листі - роз`ясненні вказано також, що із поданих документів неможливо встановити факт прийняття позивачем спадщини після матері - [PERSON] . Статтями 1268-1270 ЦК України передбачено, що для того аби вважатись таким, що прийняв спадщину, спадкоємець повинен або проживати постійно разом зі спадкодавцем на момент її відкриття, або подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом піврічного строку з моменту її відкриття. Однак, на момент своєї смерті [INFO] спадкодавець [PERSON] не мала зареєстрованого місця проживання, а позивач у період з 31.03.1997 року по 09.11.2021 рік зареєстрованого місця проживання також не мав, в зв`язку з чим надати нотаріусу довідку щодо постійного спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини він не має можливості, оскільки за основу такої довідки береться інформація саме щодо зареєстрованого у встановленому діючим законодавством порядку місця проживання спадкодавця та спадкоємця на момент відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини протягом піврічного строку [PERSON] також не подавалась. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони проживають неподалік від домоволодіння, де позивач мешкав із своєю матір`ю [PERSON] на момент її смерті, а тому їм добре відомо, що на момент смерті матері позивача - [PERSON] , вона постійно проживала з позивачем без реєстрації за адресою його фактичного місця проживання: у буд. [ADDRESS] , а в останні місяці життя мати позивача - [PERSON] постійно хворіла і позивач доглядав за нею, а після її смерті ним було здійснено поховання за власний рахунок. Встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини тягне для позивача юридичні наслідки, а саме, дає змогу оформити спадщину. Виходячи з положень ст. ст. 29, 315 ЦПК України, встановлення юридичного факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини є таким, що створює передумови для реалізації майнових прав на оформлення спадщини. Необхідно відзначити, що можливість розгляду в порядку позовного провадження вимог про встановлення юридичних фактів, за умов, що похідною вимогою від них є вимога про визнання права, зокрема права власності на спадкове майно, випливає з практики вирішення подібних справ Верховним Судом (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 року по справі Ху 227/3750/19) (а.с.13-17). Абзацом 4 пункту 24 Постанови передбачено, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах с КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю. вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що мас вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. КСП «імені К. Маркса» Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області станом на сьогоднішній день є припиненим без визначення правонаступника, а Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» Петрівську районну держававну адміністрацію Кіровоградської області реорганізовано шляхом приєднання до Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області. Як вбачається із статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», та інших положень цього нормативно-правового акту, належне особі право на земельну частку (пай) слід вважати повністю реалізованим виключно після виділення цій особі земельної ділянки сільськогосподарського призначення в натурі (на місцевості). За інформацією Відділу № З Управління в Олександрійському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 12.10.2021 року за вих. № 164/120-21, на території Петрівської селищної територіальної громади Кіровоградської області знаходяться дві вільних земельних ділянки сільськогосподарського призначення із земель колективної власності колишнього КСП «імені К. Маркса» Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області: кадастровий номер 3524983400:02:000:0202, площею 8,5051 га; кадастровий номер 3524983400:02:000:0184, площею 8,0898 га. (а.с.10). Таким чином враховуючи вищевказане суд вважає, що відведення на користь [PERSON] земельної ділянки в натурі (на місцевості) повинно бути здійснено за рахунок вільної земельної ділянки кадастровий номер 3524983400:02:000:0202, площею 8,5051 га, розташованої на території Петрівської селищної територіальної громади Кіровоградської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з листа Петрівської державної нотаріальної контори №118/01-16 від 22 червня 2022 року, спадщина після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно алфавітних книг в нотаріальній конторі відсутня (а.с.27). Згідно інформації приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. №128/01-16 від 04 липня 2022 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа приватним нотаріусом не заводилась (а.с.28). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно п. п. б, в, г, ґ, ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). В підпунктах в), г) п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що з 1 січня 2002 року, відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року N 1066-VI, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав"; проте громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). На підставі викладеного та враховуючи те, що мати позивача до дня своєї смерті проживала разом з позивачем та мала право на земельну частку, але при житті не отримала відповідний сертифікат, крім позивача інших спадкоємців першої черги, які претендують на спадщину немає, тому суд вважає за необхідне встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнати за позивачем право на земельну частку (пай) після смерті матері. Вказані правовідносини регулюються Указом Президента України від 08.08.1995 року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №2 від 19.03.2010 року), ст..ст.78,81 ЗК України, ст.ст.1218, 1268 ЦК України, ст.ст.294,315 ЦПК України..

Outcome: approved