Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

18.08.2022 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Бородіна Д.В., в якій він просить стягнути з відповідача судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн., які поніс позивач у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, за результатами якої судом задоволено позовні вимоги, а тому посилаючись на норми ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України вважає, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Вказує, що заява про подання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу була подана до ухвалення судового рішення, посилаючись на умови укладеного між позивачем і адвокатом договору про надання правничої допомоги, судову практику, просить стягнути 10000,00 грн., які повинні бути сплачені на його користь позивачем протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили. Крім того, 06.09.2022 р. від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат зі сплати судового збору. В судовому засіданні адвокат Бородін Д.В. заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в заявах про стягнення судових витрат. Представник відповідача - адвокат Демчик Н.О. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 840,00 грн. Заперечувала проти стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування заперечень вказала, що представник позивача не заявляв вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу при подачі позовної заяви. Крім того, він жодного разу під час розгляду справи не подавав суду попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач очікував понести у зв`язку з розглядом справи. Посилаючись на норми ст.ст. 133, 134 ЦПК України зазначила, що позивач та його представник не дотримався вимог процесуального закону щодо заявлення про необхідність відшкодування витрат на правничу допомогу, просила відмовити в задовленні заяви. Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи (Т. №2, а.с. 50). Дослідивши заяви представника позивача, заслухавши пояснення адвокатів, матеріали цивільної справи №295/7659/20, судом встановлено наступне. 30.06.2020 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том № 1 а.с. 217), просив стягнути з відповідача компенсацію вартості відчуженої земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с. Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер 1822086500:01:001:0431, у розмірі 7238,00 грн. Рішенням суду від 18.08.2022 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 вартості відчуженої земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: село Пряжів, Сінгурівська сільська рада, Житомирського району, Житомирської області, кадастровий номер 1822086500:01:001:0431, в розмірі 7238, 00 грн. Разом з тим, в рішенні суду не вирішено питання щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати. За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Нормами ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 840,00 грн, що підтверджується матеріалами справи, а тому на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 840, 80 грн, ставка якого була мінімальною на час звернення до суду з відповідним позовом. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В судовому засіданні представник відповідача Демчик Н.О. заперечувала проти стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи не був долучений попередній розрахунок суми судових витрат, які сторона планувала понести, що відповідно до ст. 134 ЦПК України є підставою для відмови в їх стягненні. За правилами ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 20.10.2021 року представник позивача - адвокат Бородін Д.В. одночасно з поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог подав до суду заяву, в якій заявив, що докази про розмір витрат на правничу допомогу, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (Т. №2 а.с. 216). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. З огляду на викладене, суд вважає, що представник позивача виконав вимоги ЦПК України в частині необхідності заявити про те, що сторона планує понести витрати на правничу допомогу, хоча і не зазначив відповідний розмір, а відтак на переконання суду в даній справі відсутні підстави для застосування положень ст. 134 ЦПК України і відмови в їх відшкодуванні в повному обсязі. Крім того, суд вважає, що відповідач та її представник викликані в судове засіданні для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, з урахуванням принципу змагальності і диспозитивності мають право висловити свою позицію, надати докази в її обгрунтування. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що представник позивача в порядку і в спосіб, який передбачений ст. 141 ЦПК України, заявив вимогу про те, що позивач має сплатити витрати на правничу допомогу, а також своєчасно 18.08.2022 року подав докази на підтвердження їх розміру. На підтвердження розміру витрат з надання правничої допомоги, які має сплатити позивач, представник позивача надав копію договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного 17.06.2020 року між [PERSON] та адвокатом Бородіним Д.В., копію протоколу погодження договірної ціни від 17.06.2020 р (Т. №2 а.с. 39-41). Згідно п. 2.1. Договору про надання правничої допомоги сторони домовились, що оплата за цим договором визначається і здійснюється відповідно до Протоколу погодження гонорару та Стандартними правилами надання правничої допомоги, які є невід`ємною частиною цього Договору. Зі змісту Протоколу погодження договірної ціни від 17.06.2020 року, підписаного позивачем та його адвокатом, судом встановлено, вартість професійної правничої допомоги адвоката за представництво інтересів клієнта при розгляді даного позову складається з вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви, участі в судових засіданнях, є фіксованою, складає 10000,00 грн, які підлягають сплаті на протязі 10 календарних дні після набуття судовим рішенням законної сили. Отже, розмір гонорару адвоката встановлений у фіксованому розмірі та передбачений умовами Договору про надання правової допомоги від 17.06.2020 року та протоколу погодження договірної ціни від 17.06.2020 р., а тому не залежить від обсягу наданих послуг. Аналогічна правова позиція висловлена в Постановах Верховного Суду №235/4969/19 від 12.05.2021 р. та №910/1287/19 від 07.07.2021 р. Суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на приписи п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розподілу між сторонами за наслідками вирішення спору підлягають, в тому числі, витрати на правничу допомогу, які лише підлягають сплаті стороною. Подібні за змістом правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у справі № 648/1102/19 від 12.2020 року, у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 року, у справі № 925/1137/19 від 22.01.2021 року. Беручи до уваги те, що умовами договору про надання правничої допомоги передбачено, що оплата послуг адвоката здійснюється після набрання рішенням законної сили, а відтак розподілу між позивачем і відповідачем підлягає заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу. Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved