Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить їй на праві власності. В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, при цьому відповідач, котрий є сином позивача, у квартирі не проживає з 2004 року, не сплачує комунальні платежі, не доглядає за квартирою. У зв`язку з вказаним, позивач вимушений звертатись до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 11.02.2022 постановлено залишити позов без руху з підстав невідповідності вимогам ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України. 01.03.2022 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.06.2022, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, при цьому до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов до суду не направив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю третьої особи та прийняття рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а також враховуючи те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до Свідоцтва про право власності на квартиру від 31.01.2000, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, позивач є власником кв. [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі. У відповідності до Актів від 25.10.2006, 25.04.2007, 25.03.2021, 11.11.2021 та 20.01.2022 відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] понад 6 місяців. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зворотнього суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] права користування житлом за адресою - [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved