Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

До Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] в інтересах [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 216 000 гривень як грошової компенсації за спричинену шкоду втратою годувальника на користь [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачки [PERSON] - адвокат Найда Катерина Володимирівна посилається на те, що 01.01.2021 року о 17 годині 47 хвилин в м.Бурштин Івано-Франківської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі водія автомобіля марки "SEAT TOLEDO", державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Від отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] помер. Відповідальність [PERSON] станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" за чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 9283108 від 13.11.2020 року. 02.01.2021 року за фактом скоєння ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021090000000001 за ч.2 ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування. Своє порушене право позивачка вважає за необхідне відновити шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС", оскільки відповідальність водія [PERSON] за спричинену шкоду третім особам застрахована. Представник позивачки зазначає, що смерть потерпілого [PERSON] настала на місці дорожньо-транспортної пригоди, шкоду потерпілому [PERSON] було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки. Позивачка у справі - [PERSON] є пенсіонеркою, проживала з сином, з яким вела спільне господарство, відтак має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні, а тому їй належить право на отримання грошової компенсації за спричинену шкоду втратою годувальника [PERSON] у розмірі 216000 гривень. Ухвалою суду від 07.07.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з встановленням відповідачеві 15-денного строку з дня вручення копії ухвали на подання відзиву та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин. Позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки до суду надійшла письмова заява, в якій просить справу розглядати за відсутності позивачки та її представника, зазначила, що позовні вимоги позивачка підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується матеріалами справи, та не надав у встановлений судом строк відзиву до суду. Суд вважає, що відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин, а тому справу слід розглянути за відсутності відповідача з постановленням заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За приписами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] 01.01.2021 року приблизно о 17 годині 30 хвилин по вул.Шухевича у м.Бурштин Івано-Франківського району Івано-Франківської області, керуючи автомобілем марки "Seat Toledo", державний номерний знак [NUMBER] , у напрямку вул.Міцкевича, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перетинав проїзну частину дороги справа наліво по напрямку руху автомобіля. У результаті ДТП пішохід [PERSON] від отриманих травм помер у лікувальному закладі. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "Seat Toledo", державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди застрахована у Приватному акціонерному товаристві згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ АР9283108 від 13.11.2020 року. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12021090000000001 від 02.01.2021 року та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2021 року слідчого - заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковника поліції Млиниського Б.М. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021090000000001 від 02.01.2021 року, було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.01.2021 року [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.11.1964 року [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження [INFO] зроблено запис №8, батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Батько померлого - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , наявним у матеріалах справи. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкоду потерпілому [PERSON] було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Такий висновок викладений у постанові Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 357/6237/19-ц, на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Саме баланс таких інтересів у визначених законом межах забезпечується страховиком. Згідно п.21.1. ст.21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 1961-IV від 01.07.2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.23.1 ст.23 вищевказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з п.п.27.1, 27.2 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 1961-IV від 01.07.2004 року страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" (в редакції від 09.12.2021 року) № 1082-IX мінімальний розмір місячної заробітної плати з 1 січня 2021 року становить 6000 гривень. Відповідно до ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 1961-IV від 01.07.2004 року для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Відповідно до п.1 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ),

Outcome: approved