Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідачки [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідачки на його користь аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 3500 гривень на кожну дитину, щомісячно, до повноліття дітей. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 25 жовтня 2008 року вступив у зареєстрований шлюб із відповідачкою [PERSON] .. У шлюбі народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Одруження виявилося невдалим, відповідачка виїхала за кордон, неповнолітні діти залишились проживати разом із ним. На даний час він звернувся до суду із позовом розірвання шлюбу між ним та [PERSON] . Неповнолітні сини [PERSON] та [PERSON] проживають разом із ним та перебувають повністю на його утриманні. Відповідачка не надає жодних коштів на утримання дітей, хоча має таку можливість. Так, позивач вказує, що відповідачка вже притягувалась до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП за неналежне виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання малолітніх синів. Відповідач [PERSON] перебуває за кордоном, де розмір заробітної плати набагато вищий, ніж в Україні. Вважає, що відповідачка спроможна сплачувати аліменти в розмірі семи тисяч гривень, щомісячно на двох дітей. При цьому, позивача вказує, що інших дітей чи непрацездатних осіб відповідачка на утриманні немає. Так, зазначає, що самостійно забезпечувати неповнолітніх дітей усім необхідним він немає можливості, оскільки його доходи є мінливими. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 серпня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін о 9 год. 15 хв. 02 вересня 2022 року. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Гнатюк Д. С. подала до суду відзив на позов, у якому щодо задоволення позовних вимог заперечила, просила у задоволенні позову відмовити. Не заперечили щодо реєстрації шлюбу сторін та наявність у шлюбі неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вважає, що посилання позивача на те,що відповідачка перебуваючи за кордоном має більші заробітки, є лише його припущенням. Стверджує, що сплачувати аліменти в розмірі 7000 гривень, на двох дітей, щомісячно, [PERSON] неспроможна в силу свого матеріального стану, оскільки на даний час вона за кордоном ще не знайшла роботи. Разом із тим,вважає реальною сумою для сплати нею аліментів на синів, половину прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який з 01 липня 2022 року становить 2395 гривень, - 1200 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] , будучи належно повідомленим не з`явився, однак його представник адвокат Парубій І. М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та за його відсутності як представника позивача, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив стягувати із нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину. При цьому, зазначив, що він у добровільному порядку надає дітям кошти на їх потреби, а після того, як почав жити окремо від позивачки залишив їй усе майно. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб 25 жовтня 2008 року, про що складено актовий запис №05 Глинською сільською радою, Козівського району,Тернопільської області, якою 25 жовтня 2008 року видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29 березня 2010 року Глинською сільською радою, Козівського району,Тернопільської області, актовий запис №02 від 29 березня 2010 року та [INFO] народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №01 Глинською сільською радою, Козівського району,Тернопільської області, якою 01 лютого 2016 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Натепер позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу. Неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації разом із батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Актом № 2 від 30 червня 2022 року про встановлення факту [PERSON] та [PERSON] , затвердженого старостою Глинського старостинського округу виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області Н. Мельник виконавчого комітету. (а.с. 9) Як сторона позивача та само й сторона відповідача не надали жодних доказів на підтвердження свого матеріального стану. Згідно викладених у позові обставин, сторони не можуть досягнути згоди з приводу матеріального утримання їх неповнолітніх синів: : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає доводи позивача про наявність у відповідачки значного доходу у зв`язку із працевлаштуванням за кордоном, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, а саме розміру її доходу. Також, при визначені розміру аліментів суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що вона не даний час, перебуваючи за кордоном не працює за відсутності жодних доказів на підтвердження наведеного. Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 2618 гривень. Сімейним кодексом передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Проте, у кожному конкретному випадку суд визначає розмір аліментів, виходячи із віку та потреб дітей сторін, а також фізичних та матеріальних можливостей батьків щодо утримання своїх дітей. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, беручи до уваги те, що відповідачка є молодою особою працездатного віку, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні немає, працевлаштована за кордоном , суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідачки на користь позивача необхідно стягувати аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 26 липня 2022 року та до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial