Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 20.07.2022 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням (житловим будинком) за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Розгляд справи здійснити в спрощеному позовному провадженні без участі позивача. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він, [PERSON] , відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26853389 від 16.09.2014 року є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок він набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори Черкаської області Любчич Ф. І. У даному будинку зареєстрована і в період з жовтня 2021 року не проживає відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повідомленням виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 28.07.2022 року вих. № 68/01-3-06. Де наразі відповідач проживає позивачу невідомо. Будинок не є власністю відповідача. Реєстрація відповідача у будинку порушує право позивача, як власника будинку, оскільки, за таких обставин не можливо оформити субсидію на комунальні послуги. Такий стан невизначеності змушує його звертатись за захистом до суду, оскільки наявність зареєстрованого в будинку місця проживання відповідача, який відсутній в ньому, створює постійні незручності та перешкоди в процесі права володіння та користування власністю та житлом, зумовлює нести самостійно витрати на утримання будинку, що і змусило його звернутись з відповідним позовом до суду. Відповідач була належно повідомлена про розгляд справи, а також відповідач була повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`являла, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.07.2022 року було відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] , відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26853389 від 16.09.2014 року є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок він набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори Черкаської області Любчич Ф. І. Згідно довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої Звенигородською міською радою Черкаської області від 08.07.2022 року № 341 вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою [PERSON] не проживає з жовтня 2021 року, що підтверджується повідомленням виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 28.07.2022 року вих. № 68/01-3-06. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6 - Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки вказаний будинок не є місцем проживання відповідача [PERSON] , що встановлено судом, тому її можливо визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим в позовній заяві позивач просить стягнути судові витрати з відповідача. Відтак, стягнути судові витрати з останнього на користь позивача за судовий збір у сумі 992,40 грн. та правничу допомогу у сумі 2200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved