Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з первісною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх заробітків, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Також, стягнути з [PERSON] , на її користь грошові кошти на власне утримання у розмірі 3000,00 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення трирічного віку [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] та являється донькою позивача. В період часу з вересня 2019 року по вересень 2020 року між [PERSON] та її донькою існували фактичні шлюбні відносини. [INFO] її донька народила дитину [PERSON] , батьком якої, згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , являється [PERSON] . В силу непорозумінь, які почали виникати між її донькою та [PERSON] та які ґрунтувались на розбіжності їхніх поглядів щодо спільного сімейного життя та виховання дітей, вони досягли згоди про окреме проживання. Також, за їхнім спільним погодженням, [PERSON] залишилась проживати разом з її донькою. Між її донькою та [PERSON] неодноразово виникали розмови щодо вирішення питання його матеріальної участі у вихованні доньки, однак згоди між ними досягнуто не було, в силу чого вони з донькою вирішили звертатись до суду з позовом про призначення аліментів на утримання спільної дитини та стягнення з відповідача коштів на утримання її доньки [PERSON] до досягнення [PERSON] трирічного віку. На даний час, жодної участі у матеріальному забезпеченні своєї дитини [PERSON] не приймає та всі витрати, пов`язані з вихованням [PERSON] покладені на її доньку. Водночас, зважаючи на те, що [PERSON] потребує постійного догляду за собою, її донька не має жодної можливості працевлаштуватись та забезпечити належне проживання своїй дитині. Ігнорування своїх батьківських обов`язків зі сторони [PERSON] щодо утримання власної доньки до досягнення нею повноліття, закріплених в ст. 180 Сімейного кодексу України, ставить у вкрай скрутне матеріальне становище її доньку, так як повноцінно задовольнити всі потреби спільної з відповідачем доньки вона не має можливості, адже повністю зайнята її вихованням та доглядом, водночас відповідач являється здоровою, працездатною людиною, не має інших утриманців та має можливістьзабезпечувати свою дитину та дружину, однак ухиляється від цих обов`язків, в силу чого вони змушені звертатись до суду. Також позивачу відомо те, що [PERSON] служить у Національній гвардії України за контрактом та отримує дохід, який дозволяє йому повноцінно виконувати обов`язки щодо утримання дружини та участі в утриманні власної дитини. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд виключити відомості про [PERSON] , як батька дитини з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , складеного виконавчим комітетом Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області 03.11.2020 року, актовий запис №27. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що з матір`ю дитини, [PERSON] він зустрічався не багато часу: з грудня 2019 року та до кінця лютого 2020 року. Зустрічі були нетривалі, як правило разом ходили до друзів, до клубу чи до бару. Разом вони ніколи не проживали, так як не було де, адже його батьки не були в захваті від їхніх зустрічей. З її матір`ю йому також не хотілося проживати. Фактичних шлюбних відносин, в розумінні норм чинного законодавства, у них не було. Просто вони подобались один одному. Протягом січня-лютого 2020 у нього з [PERSON] були близькі відносини. Наприкінці лютого вони перестали спілкуватися та зустрічатися.На початку жовтня 2020 року [PERSON] йому повідомила що вагітна від нього.Після народження дитини вони разом подали заяву на реєстрацію народження дитини до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а 05 листопада 2021 року його призвали до лав збройних сил України. Позивач за зустрічним позовом впевнений, що дитина не його, оскільки [PERSON] майже нічого не говорила щодо народження дівчинки, сказала: "родилася нормальною, все добре". Нещодавно він дізнався, що лікарі зафіксували народження [PERSON] як семимісячної дитини. Її вага складала 2,300 кг.Тому [PERSON] завагітніла у квітні 2020, а не у лютому, вони тоді вже майже два місяці не зустрічалися, а отже дитина не від нього, і він не є батьком [PERSON] . У судові засідання, призначені на 05.08.2022 року о 10 годині 00 хвилин та на 22.08.2022 року о 09 годині 00 хвилин, відповідач [PERSON] не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про що є відомості у матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідач [PERSON] у дане судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. Позивач [PERSON] у дане судове засідання не з`явилась. Представником позивача подано до суду заяву про слухання справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування ЧРДА у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення у заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.11.2020 року, [PERSON] народилась [INFO] у с. Худяки Черкаського району Черкаської області, матір`ю зазначено - [PERSON] , батьком - [PERSON] . Відповідно до паспорту громадянина України № [NUMBER] , який видано органом 7130- Черкаським РВ Управління ДМС України у Черкаській області 12.07.2019 року, [PERSON] народилась [INFO] у м. Канів Черкаської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , матір`ю [PERSON] є [PERSON] . [PERSON] 2005 р.н. та [PERSON] [INFO] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 329, виданою виконавчим комітетом Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Відтак, суд констатує, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Разом з ним зареєстровані: [PERSON] [INFO] -власник, [PERSON] [INFO] - чоловік, [PERSON] [INFO] -донька. Згідно з відповіддю Головного управління Національної гвардії України від 07.06.2021 року № 27/9/2-к-113-зі на запит позивача, солдат [PERSON] [INFO] , з 05.11.2020 року проходить строкову військову службу у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] ). Згідно з відповіддю військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 14.07.2021 № 2/21/4-991 на запит представника позивача, військовослужбовець військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] [INFO] , проходить військову службу на посадах військовослужбовців військової служби за контрактом з 02.06.2021 року по теперішній час. До відповіді долучено довідку про грошове забезпечення [PERSON] № 86 від 13.07.2021 року, відповідно до якої за період з 02.06.2021 року по 31.07.2021 року грошове забезпечення складає: червень 2021 року - 5180,17 грн., липень -10663,60 грн., а всього - 15543,77 грн. Ухвалою суду від 07.09.2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача. До зустрічної позовної заяви [PERSON] долучено копію контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу, укладеним з [PERSON] солдатом, стрільцем відділення взводу стрілецької роти стрілецького батальйону 02.06.2021 року строком на 3 роки. Відповідачем у межах розгляду зустрічної позовної заяви з первісною було завлено клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 01.12.2021 року клопотання відповідача задоволено та у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження зупинено. Однак, 16.06.2022 року до суду надійшло повідомлення від експерта Київського НДЕКЦ про неможливість проведення експертизи у справі, у зв`язку із тим, що [PERSON] двічі не з`явився до експертної установи для відібрання біологічних зразків. Зі змісту позовної заяви встановлено та не спростовано відповідачем, що мати дитини не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб доньки. Крім того, [PERSON] є неповнолітньою не має змоги працювати, так як дитина потребує постійного догляду, інших доходів не має та потребує матеріальної допомоги від відповідача. Батько дитини [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини та матері дитини не надає, та взагалі не визнає своє батьківство щодо [PERSON] , при цьому для підтвердження обставин, якими він заперечує позовні вимоги, не прибув до експертної установи для відібрання біологічних зразків, що свідчить про ухилення від участі у проведенні експертизи. Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Суд констатує, що відповідач має обов`язок по утриманню своєї малолітньої доньки, та дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає до задоволення. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан здоров`я останнього, а також про наявність на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб суду не надано. Відповідач отримує дохід у вигляді грошового забезпечення відповідно до контракту з в/ч 3021 Національної гвардії України. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої доньки та не позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (18 років). До досягнення нею 14 років дитина вважається малолітньою. У віці від 14 до 18 років дитина є неповнолітньою. Згідно ч. 4 ст. 152 СК України, дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Для особистої участі в цивільній справі недостатньо володіти тільки правоздатністю, необхідна ще й цивільна процесуальна дієздатність, тобто здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена ( ч. 2 ст. 47 ЦПК України). Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою про: надання повної цивільної дієздатності, надання їй права на шлюб, про розірвання шлюб, визнання шлюбу недійсним; визнання батьківства; стягнення аліментів; усиновлення чи визнання усиновлення недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Цивільного кодексу України особи у віці від 14 до 18 років володіють неповною цивільною дієздатністю, а саме мають право: - самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; - самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; - бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; - самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). З позовною заявою до суду звернулась законний представник, мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] в її інтересах та просила стягувати аліменти на утримання дитини та на утримання матері дитини на свою користь. На момент подачі позовної заяви до суду - 01.06.2021 року, [PERSON] було 16 років. Разом з тим, [PERSON] не є опікуном чи піклувальником малолітньої [PERSON] [INFO] . Ст. 5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 32 ЦК України, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] слід стягувати на користь матері дитини - [PERSON] , так як вона може самостійно ними розпоряджатись. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на вказане, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, у повній мірі може забезпечити дитині належний рівень життя та умови для розвитку, які гарантовані державою. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на особисте утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає таке. Статтею 48 Конституції України закріплено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно з частиною 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Нормами частин 2, 4 статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 2 статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. За змістом частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з приписами частини 4 статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частиною 2 статті 77 СК України передбачено, що за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Із аналізу вказаних норм матеріального закону можна дійти висновку, що жінка, яка не перебувала та не перебуває у шлюбі з батьком дитини, має право на утримання від останнього в разі проживання з нею їхньої дитини, за умови, що вона здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років, а чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти, є обов`язковою умовою для їх стягнення. Як уже зазначалося, судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] . Донька фактично проживає з матір`ю, яка є неповнолітньою, ніде не працює та здійснює догляд за дитиною, що не спростовано відповідачем. У свою чергу, відповідач є працездатним, має регулярний щомісячний заробіток, що свідчить про його можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Доведеність батьківства відповідача стосовно народженої від нього позивачем дитини породжує обов`язок останнього з її утримання, а також з утримання матері дитини, оскільки вона не має самостійного доходу та потребує матеріальної допомоги. Згідно з частинами 8-10 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. За приписами частини 1 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач просила стягувати з відповідача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно. Однак, на думку суду, позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач має змогу сплачувати кошти на її утримання саме у такому розмірі. Водночас, виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги у цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі пункту 7 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за двома вимогами немайнового характеру в розмірі 1816,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial