Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 08.05.2020 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 8581454583 від 01.11.2016 в розмірі 16650,54 грн., та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2102 грн., оскільки останній не виконує умови договору. Вказує, що 01.11.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8581454583. 26.06.2019 між ТОВ «ФК «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками, у вказаних Реєстрах боржників, зокрема позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 16650,54 грн., з яких: 8580 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 88,58 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3691,96 грн. - сума заборгованості за щомісячними платою за кредитом; 4290 грн. - сума заборгованості за пенею. Позивач зазначає, що на виконання п. 6.6 Договору відступлення прав вимоги та згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача ТОВ «ФК «ЦФР» направлено повідомлення про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач не виконав свого обов`язку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, припинив повертати наданий йому кредит. Позивач зазначає, що після відступлення права грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. Також зазначив, що з 26.06.2019 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій відповідачу. Стислий виклад заперечень відповідача. 08.08.2022 представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у позовних вимогах позивача. Вказує, що позивач згідно до його позовних вимог просить стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 8580 грн., проте, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви надано платіжне доручення, відповідно до якого видано відповідачу кредит на суму 7000 грн. Також, просить застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення основного боргу, річних процентів, щомісячних процентів, та пені. Крім того, Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФК» редакція від 30.03.2015, відповідачем не підписані, отже не можливо визначити чи саме вказана редакція умов отримання кредитів та інших послуг діяла на момент нібито отримання відповідачем кредиту на підставі заяви №8581454583 від 01.11.2016. Зазначає, що кредит було надано на 2 роки, проте з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти, штрафи та пеня нараховуються також і після закінчення строку надання кредиту, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому просить відмовити у позовних вимогах. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, та 08.08.2022 надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позовних вимогах ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставах викладених у відзиві. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.06.2022 задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.05.2021 по цивільній справі № 215/2717/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2021 року по цивільній справі №215/2717/20 скасовано, та призначено судове засідання на 10-00 год. 10.08.2022. 10.08.2022 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 10-00 год. 07.09.2022, у зв`язку з неявкою сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається із письмових матеріалів справи, 01 листопада 2016 року [PERSON] підписав заяву № 8581454583 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФК» (а.с. 4-6). Відповідно до погоджених умов надання кредиту, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» надало [PERSON] кредит у сумі 8580 грн. строком на 24 місяців, з початковою процентною ставкою 2% від суми кредиту, що становить 140 грн.; щомісячною процентною ставкою 3,69% від суми кредиту згідно з графіком платежів; річними процентами в розмірі 11,99% від суми боргу за договором згідно з графіком платежів; та щоденною пенею в розмірі 0,3% від загальної суми прострочення (а.с. 5). З вказаної суми кредиту 8580 грн. спрямовано на погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором [PERSON] № 1441366914 від 19 вересня 2016 року; 7000 грн. переказано на картрахунок позичальника; суми в розмірі 400,00 грн., 840,00 грн. та 200 грн. є страховими платежами (а.с. 5). Разом з заявою [PERSON] підписала графік платежів (а.с. 6). У підписаній [PERSON] заяві на отримання кредиту зазначено, що він погоджується з тим, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір. Умови кредитного договору, зокрема про сукупну вартість кредиту йому роз`яснені та зрозумілі, він ознайомився з кредитним договором до його укладання і згодний з усіма його умовами (а.с. 4). Відповідно до платіжного доручення № І97142000 від 01 листопада 2016 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» здійснило переказ коштів на картковий рахунок відповідача в сумі 7000 грн., згідно з кредитним договором № 8581454583 від 01.11.2016 (а.с. 7). У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, розмір якої станом на 26 червня 2019 року становить 16650,54 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 8580,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 88,58 грн., прострочена заборгованість за щомісячними процентами 3691,96 грн., та пеня 4290,00 грн. (а.с. 14). 26 червня 2019 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, за умовами якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8581454583 від 01.11.2016 на суму 16650,54 грн. (а.с. 17-20). 09 липня 2019 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надіслало відповідачу повідомлення з вимогою сплатити заборгованість за кредитом (а.с. 15, 16). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 627 та ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, відповідно до яких істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Так, судом встановлено, що 01 листопада 2016 року [PERSON] підписав заяву № 8581454583 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФК» (а.с. 4-6). Відповідно до погоджених умов надання кредиту, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» надало [PERSON] кредит у сумі 8580 грн. строком на 24 місяців, з початковою процентною ставкою 2% від суми кредиту, що становить 140 грн.; щомісячною процентною ставкою 3,69% від суми кредиту згідно з графіком платежів; річними процентами в розмірі 11,99% від суми боргу за договором згідно з графіком платежів; та щоденною пенею в розмірі 0,3% від загальної суми прострочення (а.с. 5). Таким чином, відповідач був ознайомлений під підпис з графіком платежів, відповідно до якого загальний щомісячний платіж становить 721,72 грн., з яких щомісячні проценти складають 316,61 грн., та останній платіж необхідно сплатити 09 листопада 2018 року, всього загальна сума сплати за кредитом становить 17321,26 грн. (а.с.6), тобто при укладені договору позичальнику [PERSON] було відомо про розмір сплати процентів за користування кредитом. Згідно з частиною першою ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»), тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим ТОВ має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Отже, [PERSON] був ознайомлений з сумою процентної ставки, яку необхідно сплачувати щомісячно за користування кредитом, погодився з цією сумою, що склала 316,61 грн. щомісячно, про що проставив свій підпис на графіку платежів (а.с.6), тобто запропоновані умови надання кредиту його цілком влаштували та, проставивши підпис на усіх наданих його бланках, підтвердив своє волевиявлення та згоду на отримання кредиту на умовах запропонованих фінансовою установою. Також встановлено, що 26 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками. Згідно з п.1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за цими Кредитними Договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 20190626 від 26 червня 2019 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 16650,54 грн. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з платіжного доручення № І97142000 від 01 листопада 2016 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» здійснило переказ коштів на картковий рахунок відповідача в сумі 7000 грн., згідно з кредитним договором № 8581454583 від 01.11.2016 (а.с. 7), тому умови договору були виконанні кредитодавцем. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 8581454583 від 01.11.2016 у встановлені строки належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 26 червня 2019 року становить 16650,54 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 8580,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 88,58 грн., прострочена заборгованість за щомісячними процентами 3691,96 грн., та пеня 4290,00 грн. (а.с. 14). Щодо застосування строку позовної давності до суми основного боргу та процентів, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 з метою забезпечення прогнозованості правозастосовної практики відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який допускав можливість стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду. Відступаючи від зазначеного висновку Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду виходила з такого. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що встановлено нормами ст. 257 ЦК України. Згідно статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частинами 2 та 3 статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено судом, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем у період з 11.04.2018 по 10.05.2018 здійснювалося погашення кредиту в розмірі 3500 грн., тобто вказана оплата переривала строк позовної давності. Так, відповідач здійснив платіж на погашення суми заборгованості в розмірі меншому ніж фактично нараховувалося, тому у відповідача і виникла заборгованість, 08.05.2018 відповідачем останній раз було сплачено заборгованість в розмірі 2000 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом до суду 08.05.2020, тобто в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, тому суд вважає, що відсутні правові підставі для задоволення клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за основним боргом та за відсотками. Таким чином, суд вважає, позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за основною сумою боргу в сумі 8580 грн. та заборгованості по відсотках в сумі 88,58 грн. підлягають стягненню з відповідача, оскільки ці вимоги заявлені в межах загального строку позовної давності. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Умовами кредитного договору, а саме пунктом 2 заяви передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів, внаслідок чого нарахування банком пені відбувається в розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення. Пеня нарахована боржнику за договором починаючи з 13 грудня 2016 року, та станом на 26 червня 2019 року складає 4290,00 грн. Щодо застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо певного основного зобов`язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов`язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов`язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки (штрафу, пені) фактично означає можливість стягнення неустойки (штрафу, пені) за один рік, за умови, якщо не сплив строк позовної давності щодо основної вимоги. В своєму розрахунку позивач нарахував фактично суму пені за період з 13.12.2016 по 26.06.2019. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс18) міститься правовий висновок про те, що пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Оскільки Договір був укладений 01.11.2016 на строк 24 місяців, тобто зі строком дії до 09.11.2018, позовом про стягнення заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду 24 квітня 2020 року, який надійшов до суду 08 травня 2020 року, проте розрахунок пені надав станом 26.06.2019, тому відповідно до усталеної судової практики, сума неустойки розраховується за останній рік, який передує пред`явленню позову до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, на підставі ст. 258 ЦК України, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 4290,00 грн. слід відмовити за спливом строку позовної давності. Щодо стягнення з відповідача плати за управління кредитом у 3691,96 грн., суд зазначає наступне. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Управління кредитом (обслуговування кредиту) є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення плати (комісії), проте, встановлення у договорі плати за управління кредитом, та не зазначення банком, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу, є незаконним. Враховуючи вищенаведене та те, що плата за управління кредитом, є фактично платою за обслуговування кредиту і така плата не передбачена умовами кредитного договору №8581454583 від 01.11.2016, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача плати за управління кредитом є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому слід стягнути з відповідача 2102 грн. судового збору, який сплачений позивачем при подачі позову (а.с. 1). На підставі ст.ст. 257, 258, 526, 549, 610, 611, 626, 628, 629, 638, 639, 1050, 1054, 1082 ЦК України,

Outcome: partial