Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

04 серпня 2022 року на адресу суду надійшла позовна заява від 01 серпня 2022 року про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 29 травня 1997 року Меджибізькою селищною радою Летичівського району за актовим записом № 6 зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою. Під час спільного життя виявилося, що вони з відповідачкою мають досить різні погляди на сімейне життя та подружні права і обов`язки, на ґрунті чого у них виникають непорозуміння. Зазначає, що між ними постійно виникали сварки, які негативно впливають на психологічний клімат у сім`ї. В результаті розмов позивач вирішив, що розлучення єдиний вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю. Його намагання знайти компроміс з відповідачкою не дали результатів. Вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини, тому вважає, що їхня сім`я фактично розпалася, однак відповідачка добровільно шлюб розірвати не бажає. Примирення між ними неможливе, оскільки у нього до відповідачки зникли почуття любові та поваги, які мають бути між подружжям. У зв`язку із вищенаведеним просить розірвати шлюб, судові витрати покласти на відповідачку. 05 серпня 2022 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 11 серпня 2022 ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області було надано строк для примирення один місяць та зупинено провадження у справі. 09 вересня 2022 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області відновлено провадження у справі. 22 вересня 2022 року позивач та відповідачка подали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В ч. 1 ст. 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч. 3). Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як зазначено у ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). У ч. 1 ст. 113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 29 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Меджибізькою селищною радою Летичівського району, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 29 травня 1997 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Враховуючи вищенаведене та те, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, позивач зазначає, що їх сім`я розпалась, суд вважає, що їх шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved