Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договорів оренди землі. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2022 позов [PERSON] до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договорів оренди землі задоволено. Визнано поновленим на тих самих умовах на той самий строк до 15.04.2033 договір оренди земельної ділянки від 25 лютого 2004 року по [ADDRESS] земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:004:0097, площею 0,0007 га. в редакції Додаткової угоди від 15 серпня 2018 року. Визнано поновленим на тих самих умовах на той самий строк до 15.04.2033 року договір оренди земельної ділянки від 25 лютого 2004 року по [ADDRESS] земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:004:0096, частка площі 0.0030 га. в редакції Додаткової угоди від 15 серпня 2018 року. Представник [PERSON] - адвокат Корнілова Еліна Юріївна звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Представник Дніпровської міської ради надав заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в обґрунтування яких зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування, представником позивача не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, а тому заява про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. Наголошував, що сума витрат на правничу допомогу значно завищена. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Судом по справі не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат понесених [PERSON] на сплату судового збору та професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів цивільної справи [PERSON] при зверненні до суду був сплачений судовий збір за подання позовної заяви з двома вимогами немайнового характеру у сумі 1 536, 80 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] задоволено, то судові витрати підлягають стягненню з Дніпровської міської ради на її користь в сумі 1 536, 80 грн. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що представником [PERSON] з метою документального підтвердження фактично понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги від 01.06.2018, укладений між [PERSON] та адвокатом Корніловою Е.Ю., додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.06.2018, укладену 14.02.2019 між [PERSON] та адвокатом Корніловою Е.Ю., протокол узгодження розміру гонорару до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2018 та додаткової угоди від 14.02.2019, звіт адвоката до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2018 та додаткової угоди від 14.02.2019, за яким вартість виконаних робіт адвокатом склала 5 000 грн. Звіт адвоката до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2018 та додаткової угоди від 14.02.2019 містить опис наданих адвокатом послуг, що спростовує доводи представника Дніпровської міської ради. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved