Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] . В позові вказала, що вона є власником Ѕ частини вказаного будинку, в іншій частині будинку проживала [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті останньої позивач постійно проживає у всьому будинку, утримує його в належному стані, проводить ремонт, сплачує за комунальні послуги. Після смерті [PERSON] ніхто не звертався до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, жодних претензій чи спадкоємців їй невідомо. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову, просив їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі, вирішення даного питання залишив на розсуд суду. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до договору дарування від 02 липня 1986 року, посвідченого державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Собко Л.М., зареєстрований в реєстрі за №1236, та реєстраційного посвідчення до договору, [PERSON] є власницею Ѕ частини житлового будинку із відповідною частиною надвірних будівель у [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 28 вересня 1979 року, посвідченого державним нотаріусом Знам`янської державної нотаріальної контори Шадєй Н.Д., зареєстрований в реєстрі за №2007, та реєстраційного посвідчення до договору, [PERSON] є власницею другої Ѕ частини житлового будинку із відповідною частиною надвірних будівель у [ADDRESS] . Згідно з довідкою квартального комітету №1 м. Знам`янка від 19 червня 2021 року встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , зареєстрована з 2010 року. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті Знам`янською міською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №248/2008. Згідно з копією спадкової справи спадщину прийняв онук спадкодавця [PERSON] шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Знам`янська міської державної нотаріальної контори за №483 від 24.05.2006. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Положенням статті 41\~Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частин першої та четвертої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно із статтею 328\~ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344\~ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою позбавлення його право на спадщину. Після смерті [PERSON] прийняв спадщину її онук [PERSON] , як такий, що у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Тож, він має право оформити свої спадкові права на спірну частку житлового будинку в порядку спадкування за заповітом. Крім того, позивач не довела, що користується спірною частиною житлового будинку законно, безперервно та відкрито. Не надала доказів користування спірною частиною будинку, оплати комунальних послуг за їх користування саме в тій частині будинку, здійснення ремонтних робіт, про які заявлено в позові. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що вона є добросовісним набувачем спірного житлового приміщення, яка відкрито і безперервно користувалася майном, що є підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Таким чином, з наведених вище підстав позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed