Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про оспорювання батьківства. Позов обґрунтований наступними обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2001 року по 18.04.2012 року. За час перебування у шлюбі він та відповідачка дітей не мали. 18.04.2012 року шлюб було розірвано. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу приблизно через 5-6 місяців відповідачка повідомила його про вагітність та вказала його батьком народженого [INFO] [PERSON] . Як вказав [PERSON] , за останні роки, які передували зверненню до суду з позовом, позивачка не дає йому можливості спілкуватися з дитиною, а згодом повідомила, що біологічним батьком дитини є інший чоловік. Доказів зазначеного, як стверджує позивач, відповідачка не надала. Враховуючи викладене, позивач просив суд виключити оспорювані відомості з актового запису № 10053, від 10.11.2012 року, в Книзі про народження дитини, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово належним чином за зареєстрованою адресою місця її проживання (а. с. 17, 20, 24, 31, 36, 50). Будь-яких заяв чи клопотань, а також, відзиву на позов від сторони відповідача до суду не надійшло. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , від 29.08.2001 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2001 року, про що зроблено актовий запис 702 (а. с. 6). У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , від 18.04.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що зроблено актовий запис № 102 (а. с. 7). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 10.11.2012 року, [INFO] народився [PERSON] . В графі «батько» зазначено « [PERSON] », в графі «мати» зазначено « [PERSON] » (а. с. 8). Як стверджує позивач, у нього є сумніви що він є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки сама відповідач в усній розмові повідомила його про це. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса, від 23.03.2021 року, було задоволено клопотання позивача [PERSON] про проведення експертизи, призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а. с. 39 40). Проте, 03.06.2021 року на адресу суду повернулись матеріали справи без виконання, у зв`язку з відсутністю в установі ОНДІСЕ експертів відповідної галузі (а. с. 42). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса, від 29.09.2021 року, було задоволено клопотання позивача [PERSON] про проведення експертизи, призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, проведення якої доручено Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а. с. 58 59). 25.10.2021 року матеріали справи направлено до експертної установи (а. с. 60). 21.01.2022 року до суду надійшов лист, згідно якого, 13.01.2022 року відбір біологічних зразків не проводили у зв`язку з неприбуттям [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] . Повідомлено, що наступну дату відбору біологічних зразків було призначено на 08.02.2022 року (а. с. 61). Проте, 16.02.2022 року на адресу суду повернулись матеріали справи без виконання, у зв`язку з неявкою 08.02.2022 року [PERSON] та дитини [PERSON] до експертної установи (а. с. 64). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса, від 14.04.2022 року, було повернуто матеріали справи до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи для виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, від 29.09.2021 року. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а. с. 74). 21.06.2022 року до суду надійшов лист, згідно якого, повідомлено, що дата відбору біологічних зразків була призначена на 05.07.2022 року (а. с. 77). 11.07.2022 року до суду надійшов лист, згідно якого, 05.07.2022 року відбір біологічних зразків не проводили у зв`язку з неприбуттям [PERSON] та дитини [PERSON] . Повідомлено, що наступна дата відбору біологічних зразків була призначена на 27.07.2022 року (а. с. 83). Проте, 09.08.2022 року на адресу суду повернулись матеріали справи без виконання, у зв`язку з неявкою [PERSON] та дитини [PERSON] до експертної установи (а. с. 85). Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Вимогами ст. 122 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно з ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 2.13 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 Сімейного кодексу України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 Сімейного кодексу України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вже було зазначено судом, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса було призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу. На вирішення експерта було поставлено питання чи є відсутність кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 59). Сторони були повідомленні про необхідність з`явитися до експертної установи. Однак, відбір біологічних зразків не проводили у зв`язку з неприбуттям [PERSON] та дитини [PERSON] 09.08.2022 року на адресу суду повернулись матеріали справи без виконання, у зв`язку з неявкою [PERSON] та дитини [PERSON] до експертної установи 27.07.2022 року (а. с. 85). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 Цивільного процесуального кодексу України, суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Згідно з нормами ч. ч. 1 - 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 4 ст. 12, ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 зазначено, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Згідно з частиною четвертою, п. п. 3 - 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З аналізу ч. 1 ст. 109 ЦПК України слідує, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Аналогічні висновки висловлені в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 676/1503/19. Зважаючи на викладене вище, суд враховує той факт, що [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про призначення судом судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, не одноразово не прибувала у призначений час для проведення такої експертизи сама і не забезпечила прибуття на експертизу дитини [PERSON] , який проживає з нею, для здачі зразків дитини, необхідних для виконання дослідження, і у зв`язку з цим відбір об`єктів біологічного походження для проведення експертизи від дитини не відбирався. Дані обставини, суд розцінює як неналежне (недобросовісне) виконання відповідачем своїх процесуальних обов`язків та невжиття заходів для спростування вимог та доводів позову, якщо такі мали місце. Суд зазначає, що вказані обставини щодо цінності як доказу у справах про оспорювання батьківства висновку судово-генетичної експертизи є загальновідомими та були зрозумілі відповідачу, яка є повнолітньою дієздатною особою. Так, внаслідок поведінки відповідача та відсутності біологічних зразків проведення призначеної судом генетичної експертизи фактично стало неможливим. При цьому, суд враховує, що чинне цивільне процесуальне законодавство України не передбачає можливості відібрання в примусовому порядку біологічних зразків, натомість законодавством передбачені наслідки ухилення від участі у експертизі. Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість явки [PERSON] разом з малолітньою дитиною для здачі зразків, необхідних для проведення судово-генетичної експертизи, суду не надано. Таким чином, враховуючи, що предметом позову є оспорювання батьківства, виключення запису як батька з актового запису про народження дитини, привід відповідача на проведення судово-генетичної експертизи в даному випадку не допускається, тому підлягає застосуванню вимога ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України, а саме визнання факту того для чого була експерта призначена, того, що позивач [PERSON] не є батьком [PERSON] . Отже, суд вважає безспірним той факт, що [PERSON] ухиляється від проведення експертизи, і встановлює за наслідками ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України факт того, що позивач [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] . Суд зазначає, що нез`явлення [PERSON] разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи без поважних причин свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 та від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц. З урахуванням викладених обставин, а саме: ухилення відповідача від участі у призначеній судом генетичній експертизі, яку без участі відповідачки разом з малолітнім сином провести неможливо, доказової цінності висновку судової генетичної експертизи для сторін у справі про оспорювання батьківства; не надання суду доказів існування об`єктивних перешкод до участі відповідачки разом з малолітньою дитиною у призначеній судом експертизі; відсутності у суду при розгляді цивільної справи повноважень на примусове залучення відповідача разом з дитиною до участі в генетичній експертизі; неподання відповідачем відзиву на позов та відсутність аргументованих заперечень щодо позовних вимог, враховуючи вищезазначені обставини, із застосуванням вимог ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов до висновку, що позов про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved