Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Найду К.В. звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19.11.2021 року близько 09:00 год. [PERSON] , [INFO] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "RENAULT MEGANE", р.н. [NUMBER] , рухаючись автодорогою Н-22 (Устилуг-Луцьк-Рівне) зі сторони м. Володимир-Волинського в напрямку до м. Луцька, в смт. Торчин по вул. Луцькій поблизу будинку №73а, допустив виїзд на узбіччя по праву сторону ходу свого руху, де здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) від отриманих тілесних ушкоджень пішохід [PERSON] загинув, що стверджується висновком СМЕ №531 від 20.01.2022 року. За фактом ДТП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021030580002743 (за ч.3 ст. 286-1 КК України). Внаслідок вищевказаної ДТП, було завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблого, зокрема: його синові [PERSON] , [INFO] , та доньці [PERSON] , [INFO] . Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "RENAULT MEGANE", р.н. [NUMBER] , була застрахована у ПАТ "СК "Українська страхова група", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205559691, чинного на дату пригоди. 29.11.2021 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування (36 000,00 грн. частки моральної шкоди завданої синові загиблого). Однак, станом на дату написання цієї позовної заяви, відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування у строки встановлені Законом. Разом з тим, у Законі України №1961-IV від 01.07.2004 р. прямо не передбачено обов`язку досудового порядку врегулювання спору. Згідно товарного чеку №8 від 21.11.2021 року, [PERSON] також поніс витрати на поховання батька у розмірі 49150 грн. З огляду на вказане, позивач просить суд стягнути з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на свою користь 36000 грн. витрат страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 49150 грн. страхового відшкодування витрат на поховання та 18 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 26 липня 2022 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 01 серпня 2022 року на адресу суду найшов відзив представника відповідача, в якому останній зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Вказує, що 22 серпня 2021 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР- 205559691, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв ТЗ "RENAULT MEGANE", р.н. [NUMBER] . 19.11.2021 року сталось ДТП за участі забезпеченого ТЗ та пішохода [PERSON] , в результаті якої останній помер. 31.01.2022 року представник позивача [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування (моральна шкода у розмірі 36000 грн.). В той же час, вимога про відшкодування витрат на поховання потерпілого не заявлялась. 08.06.2022 року страхова компанія надіслала на адресу заявника повідомлення про необхідність надання додаткових документів та зупинення розгляду заяви [PERSON] до дати, коли страховику стане відомо про набранням рішення суду у такій справі законної сили. Відтак, станом на 27.07.2022 року відповідач немає юридичних підстав для поновлення розгляду заяви. Отже, вимоги позивача є передчасними та не підлягають до задоволення у повному обсязі по причині недоведеності факту порушеного права позивача. Крім того, представник відповідача наголошує на відсутність факту документального підтвердження судових витрат на правову допомогу у розмірі 18000 грн. у матеріалах справи. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у письмовій заяві просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить відмовити у задоволені позову за безпідставністю. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19 листопада 2021 року близько 09:00 год. [PERSON] , [INFO] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "RENAULT MEGANE", н.з. [NUMBER] , рухаючись автодорогою Н-22 (Устилуг-Луцьк-Рівне) зі сторони м. Володимир-Волинського в напрямку до м. Луцька, в смт. Торчин по вул. Луцькій поблизу будинку №73а, допустив виїзд на узбіччя по праву сторону ходу свого руху, де здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який рухався по узбіччі попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав ряд тілесних ушкоджень. Згідно висновку СМЕ № 531 від 20.01.2022 року, виявлені тілесні ушкодження у вигляді зламу ребер (ребра) із пошкодженням парієнтальної плерви, відкритого зламу діафізів обох кісток правої гомілки, стосовно живих осіб, належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, так і такі, що через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчуватись смертю, в даному випадку, викликали смерть потерпілого. За фактом ДТП Луцьким РУП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021030580002743 (за ч.3 ст. 286-1 КК України) (а.с.17). Вказане не заперечується та визнається сторонами у справі. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 листопада 2021 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.18). Цивільно-правова відповідальність водіїв транспортного засобу "RENAULT MEGANE", р.н. [NUMBER] , на момент ДТП (19 листопада 2021 року) була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР- 205559691 від 22 серпня 2021 року, дійсного на момент дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Батьки та дружина [PERSON] померли (а.с.22-24). Відповідно до копій свідоцтв про народження, дітьми померлого потерпілого є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.19, 18, зворот). З долучених до відзиву відповідача доказів вбачається, що 31 січня 2022 року на адресу ПрАТ «СК «Українська страхова група» від представника [PERSON] та [PERSON] надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 27 січня 2022 року, а також заява [PERSON] про виплату страхового відшкодування в розмірі 36000 грн. моральної шкоди. З відповіді ПрАТ «СК «Українська страхова група» № ДКЦВ-25128/2 від 08.06.2022 року на вказану заяву вбачається факт зупинення страховиком перебігу строку прийняття рішення по причині відсутності відомостей про набрання законної сили рішенням суду у вказаній справі та необхідності подачі заявником додаткових документів для проведення ідентифікації, верифікації та належної перевірки. Зважаючи на покликання сторони відповідача про відсутність рішення суду, яким встановлено вину винуватця ДТП у вказаній справі, а також передчасне звернення позивача до суду, включаючи відсутність відмови страховика у задоволені вимог [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, суд зазначає наступне. У Законі № 1961-IV (Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Зважаючи на відсутність визначеного Законом обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять. Крім того, подання відповідної заяви як підстави для виплати страхового відшкодування не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди з розміром визначеної страхової виплати чи рішенням страховика про відмову в страховому відшкодуванні (постанова ВС від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19). За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Матеріали справи не містять жодних доказів про наявність у діях потерпілого того чи іншого. Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Згідно зі п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Підпунктом 5 п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» на момент настання смерті потерпілого розмір мінімальної заробітної плати становив 6000 грн., а право на страхове відшкодування мали двоє осіб, то розмір належного [PERSON] страхового відшкодування становить 36000 грн. ( 6000 грн. х 12 / 2). За таких обставин позовні вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Українська страхова група» суми моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 27.4. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. З матеріалів справи вбачаються, що витрати на поховання [PERSON] взяв на себе позивач [PERSON] . Відповідно до товарного чеку №8 від 21.11.2021 року наявного в матеріалах справи, загальна сума понесених витрат складає 49150 грн. (а.с.27, зворорот). За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача суми витрат на поховання потерпілого підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такі правові висновок сформовано у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 372/1010/16-ц) , від 27 липня 2021 року (справа № 671/1957/20). З відзиву відповідача вбачається вимоги про відмову у задоволенні позову в цій частині по причині відсутності документального підтвердження таких витрат та їх співмірності із складністю справи (без обґрунтування доводів неспівмірності належними доказами). В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 18 000 грн. підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги № 29/03-22 від 29 березня 2022 року та додатком №Ж10/У152160 від 25 січня 2022 року до нього (а.с. 30-31), ордером на надання правової допомоги виданим на підставі вказаного договору, а також детальним розрахунком робіт б/н від 23 червня 2022 року (консультування (1 год.) - 3000 грн., підготовчі дій з подачі позову (2 год.) - 6000 грн., написання позовної заяви, подача її до суду (3 год.) - 9000 грн.) (а.с. 34, 32). Варто зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад, у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи (постанови Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020). У Постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, факт задоволення вимог позивача, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, цінами на ринку адвокатських послуг щодо справ розглядуваної категорії, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, їх фінансовий стан та можливості. В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Відомостей, які б стали підставою для зменшення розміру заявлений вимог в цій частині матеріали справи не містять. Відтак, вимоги щодо стягнення розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 18000 грн. підлягають до задоволення. Беручи до уваги встановлені судом обставини справи, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Зважаючи на звільнення позивача від сплати судового збору при подачі позову до суду, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: approved