Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

У березні 2022 року із Хмельницького міськрайонного суду на розгляд Віньковецького районного суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до Віньковецької селищної ради Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно. Позивачі, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили: припинити право власності [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну ділянку площею 1,219 га, кадастровий номер 6820685000:05:007:0191, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Нетечинці, скасувати запис про право власності/довірчої власності за індексним номером витягу 254539469 від 27.04.2021 року; визнати за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки площею 1,2190 га, кадастровий номер 6820685000:05:007:0191, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Нетечинці. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. 12.10.2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Другої Хмельницької державної нотаріальної контори, та за їх заявами було укладено договір про розподіл спадкового майна по 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, кадастровий номер 6820685000:05:007:0191, нотаріус відмовила у зв`язку з тим, що реалізація права на приватизацію цієї земельної ділянки була здійснена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Тому позивачі не мають можливості у визначеному законом порядку оформити своє право на успадковане майно та змушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 15.03.2022 року у справі відкрите провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду 27.05.2022 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання 02.09.2022 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи належним чином, не з`явились. Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримали повністю, справу просили розглянути за їх відсутності та задовольнити позов. Представник відповідача, Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, В. Лужняк, також надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести у відсутності представника селищної ради, та рішення прийняти згідно чинного законодавства. За неявки сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Віньковецької селищної ради Хмельницької області від 25.03.2021 року № 20-11ЗП-5/2021 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населених пунктів на території Віньковецької селищної ради Хмельницької області [PERSON] » затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту села Нетечинці на території Віньковецької селищної ради Хмельницької області, площею 1,2190 га, кадастровий номер 6820685000:05:007:0191; передано у власність земельну ділянку площею 1,2190 га, кадастровий номер 6820685000:05:007:0191 [PERSON] . 23.04.2021 року державним реєстратором Зіньківської сільської ради Хмельницької області Дурдасом Ю.М. за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 1,2190 га, кадастровий номер 6820685000:05:007:0191. Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом першої черги померлої [INFO] матері [PERSON] , у встановлений законом строк прийняли спадщину, звернувшись протягом шестимісячного строку до нотаріальної контори, за їх заявами відкрита спадкова справа, вони уклали договір про розподіл спадкового майна і отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна: по 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] ; [PERSON] - земельна ділянка площею 1,1432 га, на території Нетечинецької сільської ради; [PERSON] - земельна ділянка площею 1,1503 га на території Нетечинецької сільської ради. Водночас листом державного нотаріуса Другої Хмельницької державної нотаріальної контори К. Сморкалової за вих. № 105/02-14 від 12.10.2021 року, [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,2190 га кадастровий номер 6820685000:05:007:0191, у зв`язку з тим, що реалізація права на приватизацію згідно з рішенням № 20-11ЗП-5/2021 від 25.03.2021 року була здійснена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи: ксерокопією рішення Віньковецької селищної ради Хмельницької області № 20-11ЗП-5/2021 від 25.03.2021 року; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 279272860; матеріалами спадкової справи № 13-2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 02.04.2021 року державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори К. Сморкаловою. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Статтею 118\~ЗК України\~передбачено порядок\~безоплатної приватизації\~земельної ділянки\~громадянами,\~та визначено,\~що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Разом з тим якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 статті 373 цього Кодексу визначено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набуває і здійснюється відповідно до закону. В абзаці 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до рішення Верховного Суду України від 16.09.2015 р. у справі № 21-1465а15 спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Згідно із абз. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Отже у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.08.2020 р. у справі № 916/2464/19 та від 16.09.2020 р. у справі № 352/1021/19. Таким чином враховуючи, що на 23.04.2021 року, тобто час державної реєстрації права власності за [PERSON] , вона померла ще [INFO] , земельна ділянка у неї не була вилучена, запис про право власності/довірчої власності [PERSON] на цю земельну ділянку підлягає скасуванню. З урахуванням зазначених норм права та обставин справи суд вважає, що оскільки спадкодавець [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, то позивачі, як спадкоємці за законом, набули право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали [PERSON] на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України, і до складу спадщини входить в тому числі і право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочала за життя у встановленому порядку та не завершила у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємців особистого права на приватизацію землі. А тому позовні вимоги про визнання за [PERSON] та [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , права на завершення приватизації земельної ділянки, орієнтовною площею 1,2190 га, кадастровий номер 6820685000:05:007:0191, яка розташована за межами населених пунктів на території Нетечинецької сільської ради Хмельницького (колишнього Віньковецького) району Хмельницької області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця, і такий спосіб захисту прав передбачений положеннями ст. 152 ЗК України та ст. 16 ЦК України. Також суд зауважує, що лише орган місцевого самоврядування в межах дискреційних повноважень за наслідками завершення процедури приватизації приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про відмову у передачі земельної ділянки у власність.

Outcome: approved