Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про укладення додаткової угоди посилаючись на те, що відповідно до Договору від 27.05.1994 частина будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] та йому з рівними правами та обов`язками. Проте, 29.08.2017 [PERSON] без його відому передала свої майнові права [PERSON] , чим порушила порядок та умови визначені вказаним Договором від 1994 року. Вказаними діями були порушені його інтереси, а саме: зруйнований баланс рівності їхніх рівних майнових часток, майже вдвічі; анульовано спільне користування майном, яке є неподільним; ним понесені матеріальні збитки та втрати; не дотримані обіцянки спільного проживання, у зв`язку з чим виникла нездорова атмосфера. Позивач вважає, що цього можна було б уникнути за умови прийняття додаткової угоди, що не було вчинено відповідачем, тому з даним позовом звернувся до суду та просить зобов`язати [PERSON] усі зміни взаємовідносин, що виникли у зв`язку з брекзитом і переходом власності [PERSON] та [PERSON] оформити додатковою угодою до Договору від 27.05.1994, що має законну силу і для них; встановити, що укладення додаткової угоди [PERSON] несе повну відповідальність за дії третіх осіб, як за свої власні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у його відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позову на підставі наступного. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,ч.2, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] надав суду копію Договору дарування від 27.05.1994. Також, він стверджує про те, що згідно договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та згідно договору дарування вона подарувала [PERSON] 1/6 частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Тобто, позивач сам стверджує той факт, що від [PERSON] перейшло право власності на частину земельної ділянки та домоволодіння по [ADDRESS] до третіх осіб, при цьому заявляє до [PERSON] позовні вимоги. Позивачем не надано підтвердження отримання ним будь-яких збитків, спричинених незаконними діями відповідача [PERSON] . Тобто, позивачем не надано жодного належного доказу порушення його прав діями відповідача. Крім того, з позовної заяви [PERSON] неможливо встановити в чому полягає порушення його прав та інтересів зі сторони відповідача та законність захисту його прав у спосіб визначений в позовній заяві. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, а саме не довів факту порушення його законних прав та інтересів відповідачем, тому позов не підлягає задоволенню. Також не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з відповідача судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed