Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

В серпні 2021 року адвокат Дербін Д.О. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ТОВ «Норок Експрес» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 70 947, 52 грн., моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., 2000,00 грн. франшизи, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] має в особистому користуванні автомобіль «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] . 08.10.2019 року приблизно о 20:00 год він керував вказаним автомобілем на 28 км +270 м а/д М28, об`їзд м.Одеси, у цей час у попутному напрямку позаду нього рухався транспортний засіб «Volkswagen Crafter» д.н.з. [NUMBER] , який належить ТОВ «Норок Експрес» під керуванням [PERSON] , і який в свою чергу не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] , чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] зазнав значних механічних пошкоджень. Крім того, постановою Овідіопольського районного суду Одеської області [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, та накладено на нього штраф за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Представник зазначає, що в результаті ДТП позивачу було заподіяно матеріальний збиток на суму 72 947, 52грн., як вартість матеріального збитку, що підтверджується звітом № 2235-10-19 про вартість колісного транспортного засобу «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] . Також зазначає, що на момент ДТП транспортний засіб «Volkswagen Crafter» д.н.з. [NUMBER] , який належить ТОВ «Норок Експрес» забезпечений в ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», а тому потерпілий в ДТП [PERSON] звернувся до страхової з заявою про страхову подію. Проте станом на дату подання позову жодної компенсації ні від страхової, ні від [PERSON] позивач не отримав, а його транспортний засіб перебуває в пошкодженому стані. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/140887454 передбачена франшиза, що складає 2000,00 грн. А тому сторона позивача вважає, що страхова компанія повинна сплатити [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 70 947,52 грн., та 10000,00 грн. суму моральної шкоди, адже в результаті переживань за автомобіль він знаходився та знаходиться в негативному емоційно-психічному стані, та цей стан переріс в моральні страждання. Все це негативно вплинуло на відносини та нормальні життєві зв`язки з членами родини, сусідами та знайомими. Відповідач же жодного разу не пропонував будь-яку матеріальну допомогу, не цікавився його станом. А тому позивач просить стягнути з відповідача - страхової компанії на його користь 70 947,52 грн., з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., 2000,00 грн. відшкодування франшизи, та судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.08.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.09.2021 року представником ПрАТ «УАСК АСКА» до суду надіслано відзив на позовну заяву про відшкодування шкоди, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтував позицію товариства тим, що відповідно до страхового полісу ЕР/140887454, ПрАТ «УАСК АСКА» застраховано цивільно-правову відповідальність транспортного засобу «Volkswagen Crafter» д.н.з. [NUMBER] з встановленими в ньому франшизою у сумі 2000,00 грн. та лімітом відповідальності за шкоду, спричинену майну у розмірі 100000,00 грн. 09.10.202 року страхова компанія отримала повідомлення про ДТП від [PERSON] та заяву про страхове відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 08.10.2019 року за участю транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] . Також, відповідно до постанови суду від 08.11.2019 року ДТП сталося з вини [PERSON] після отримання повідомлення про ДТП від потерпілої особи страхова компанія направило автомобіль «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] на огляд для складання акту огляду транспортного засобу з фото фіксацією та складання авто товарознавчої експертизи. 16.10.2019 року було здійснено огляд транспортного засобу в присутності власника, з актом огляду власник ознайомлений, зауважень не мав, що підтверджується підписом [PERSON] в протоколі огляду транспортного засобу. 23.10.2019 року ФОП [PERSON] був складений Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 2235-10-19, відповідно якому ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження складає 72 947,52 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 95 135,05 грн.; значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ складає 0,70%. Таким чином відновлювати даний транспортний засіб економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту вища, ніж вартість транспортного засобу на момент ДТП. За таких умов,на замовлення ПрАТ «УАСК АСКА» оцінювачем [PERSON] був складений звіт про вартість пошкодженого транспортного засобу «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] № 153/10-19 від 02.11.2019 року. Відповідно до даного звіту ринкова вартість пошкодженого авто після ДТП складає 51 961,67 грн. Таким чином розмір страхового відшкодування складає 72 947,52-51 961,67 -2000,00=18 985,85 грн. Страхова компанія визнала випадок страховим, та на підставі страхового акту № f 8106/1 від 15.01.2020 року виплатило потерпілому страхове відшкодування у розмірі 18 985, 85 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7108 від 17.01.2020 року, а отже повністю виконало вимоги про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Що стосується моральної шкоди, то оскільки позивач не зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода страховиком не відшкодовується. Загалом представник зазначив що позовні вимоги не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. 24.09.2021 року до суду надіслано пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ТОВ «Норок Експрес», та повідомили що на час настання ДТП транспортний засіб Volkswagen Crafter» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] не належав ТОВ «Норок Експрес», а перебував у тимчасовому користуванні відповідно до договору оренди тз від 07.08.2018 року. На даний час зазначений договір не діє, транспортний засіб повернуто власнику та товариством не використовується, а тому жодного відношення до даної справи вони не мають. 29.12.2021 року представником позивача до суду подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої просив стягнути на користь позивача суму в розмірі 62 025, 18 грн., яка складається з: 2 000,00 грн. франшиза, 10 000,00 грн. - моральна шкода, які просить стягнути з [PERSON] , та 52 025,18 грн., вартість матеріального збитку з врахуванням частково сплаченої страхової виплати - з страхової компанії ПрАТ «УАСК АСКА». Також судові витрати покласти на відповідача [PERSON] обґрунтування позову залишилося таким самим. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнень в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Також пояснив суду що пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] знаходиться у позивача, та він не погоджується з тією виплатою яку здійснила страхова, також позивачу було завдані страждання, переживання тому моральна шкода також підлягає до стягнення. Крім того представником позивача заявлено, що буде подана заява про ухвалення додаткового рішення стосовно витрат по справі. [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся судом за відомою адресою проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Судової влади. Відзиву до суду не надсилав. Представник ПрАТ «УАСК АСКА» явку свого представника в судовому засіданні не забезпечив, у відзиві просив суд просив розглянути справу за відсутності представника товариства, при вирішенні справи просив врахувати відзив та відмовити у задоволенні позову. Представник ТОВ «Норок Експрес» явку свого представника в судовому засіданні не забезпечив, в письмових поясненнях направлених до суду вказали, що вони не є належною особою по справі, адже жодного відношення до транспортного засобу Volkswagen Crafter» д.н.з. [NUMBER] не мають, щодо задоволення чи відмови в задоволенні позовної заяви товариство вважало за необхідне залишити це питання на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Як визначено нормами статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Закріплення загальних засад цивільного законодавства в ЦК України свідчить про підтвердження законодавцем природного права як "першоджерела" цивільного законодавства, що випливає із раціональності і розумності. Структуру природного права становлять норми і норми-принципи, які визначають поведінку людей у суспільстві незалежно від позитивного права, до складу якого, в свою чергу, входять норми цивільного законодавства і міжнародні договори України. Норми-принципи мають загальнообов`язковий характер, і тому їх дотримання та облік при законотворчості і розгляді конкретних правових ситуацій є обов`язковою вимогою закону. Практичне значення цього положення полягає, зокрема в тому, що суд повинен не лише механістично аналізувати конкретні юридичні документи, але й осмислювати принципи і цілі, що покладено в основу їх прийняття. Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Через призму природних принципів справедливості, добросовісності і розумності має оцінюватися і тлумачитися все позитивне і природне право і наслідки його застосування. Основне призначення цього принципу вбачається в «наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, установити об`єктивну істину». Закріплений вітчизняним законодавцем принцип справедливості, добросовісності і розумності має визнаватися не сукупністю трьох принципів, а єдиним принципом, який проявляється в єдності взаємопов`язаних трьох складових, що є традиційним для європейського приватного права. Справедливість є конкретною та універсальною за сферами використання категорією, що адекватно може бути реалізована через невичерпну багатоманітність правозастосовної діяльності і захищається судом, коли несправедливість стає нестерпною. Добросовісність має «обмежувальну» функцію, згідно з якою правило, обов`язкове для сторін не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за даних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених законом. У цьому зв`язку всі правила, які створюються сторонами чи законом підпадають під контроль судів не для того, щоб оцінити їх внутрішню справедливість, а для того, щоб вирішити чи не призведе їх застосування в конкретній справі до несправедливих результатів. Суди приймають рішення «contra legem» (тобто, всупереч формальному, державному закону), якщо дотримання норм закону призведе до явно несправедливого щодо сторін результату. Отже, «концепція добросовісності може використовуватися в будь-якій ситуації, щоб виправити несправедливість, яка б мала місце, якщо б застосовувалися традиційні правила». При цьому сферою застосування справедливості є "виправлення закону там, де він має недоліки через свою загальність". Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] на праві власності належить автомобіль «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] , 1994 року випуску. 08.10.2019 року приблизно о 20:00 год [PERSON] керував автомобілем «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] на 28 км +270 м а/д М28 , об`їзд м.Одеси, у цей час у попутному напрямку позаду нього рухався транспортний засіб «Volkswagen Crafter» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] , чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] зазнав значних механічних пошкоджень. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.11.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, та накладено на нього штраф за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП у розмірі 340 грн., та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн. Постанова суду набрала законної сили 19.11.2019 року. Відповідно до полісу ЕР/140887454 на момент ДТП транспортний засіб «Volkswagen Crafter» д.н.з. [NUMBER] забезпечений в ПрАТ «УАСК АСКА», та [PERSON] звернувся до страхової з вимогою про сплату збитків. 09.10.202 року страхова компанія отримала повідомлення про ДТП від [PERSON] та заяву про страхове відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 08.10.2019 року за участю транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] . Також, відповідно до постанови суду від 08.11.2019 року ДТП сталося з вини [PERSON] після отримання повідомлення про ДТП від потерпілої особи страхова компанія направила автомобіль «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] на огляд для складання акту огляду транспортного засобу з фото фіксацією та складання авто товарознавчої експертизи. 16.10.2019 року було здійснено огляд транспортного засобу в присутності власника, з актом огляду власник ознайомлений, зауважень не мав, що підтверджується підписом [PERSON] в протоколі огляду транспортного засобу. 23.10.2019 року ФОП [PERSON] був складений Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 2235-10-19, відповідно якому ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження складає 72 947,52 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 95 135,05 грн.; значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ складає 0,70%. У відповідності до п.8.2 Методики відновлювати даний транспортний засіб економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту вища, ніж вартість транспортного засобу на момент ДТП. В подальшому, на замовлення ПрАТ «УАСК АСКА» оцінювачем [PERSON] був складений звіт про вартість пошкодженого транспортного засобу «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] № 153/10-19 від 02.11.2019 року. Відповідно до даного звіту ринкова вартість пошкодженого авто після ДТП складає 51 961,67 грн. Таким чином розмір страхового відшкодування складає 72 947,52-51 961,67 -2000,00=18 985,85 грн. Страхова компанія визнала випадок страховим, та на підставі страхового акту № f 8106/1 від 15.01.2020 року виплатило потерпілому страхове відшкодування у розмірі 18 985, 85 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7108 від 17.01.2020 року. Проте позивач не погоджується з вказаною сумую страхової виплати. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З звіту № 2235-10-19 слідує, що ринкова вартість КТЗ «Toyota Carina» на момент пошкодження складає 72 947,52 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 95 135,05 грн.; значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ складає 0,70%. На підставі звіту про вартість пошкодженого транспортного засобу «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] № 153/10-19 від 02.11.2019 року ринкова вартість пошкодженого авто після ДТП складає 51 961,67 грн. Таким чином розмір страхового відшкодування складає 72 947,52-51 961,67 -2000,00=18 985,85 грн., яка і була виплачена потерпілому, тобто позивачу по справі. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення суми матеріального збитку в розмірі 52 025,18 грн. - позивач погодився із сумою матеріального збитку, яка вирахувана на підставі звітів. Суд зазначає, що правовідносини сторін в частині визнання події страховою та отримання страхового відшкодування регулюється спеціальним законодавчим актом, а саме, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Перевіряючи такі доводи позивача, суд звертає увагу на те, що правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання. Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 статті 22 цього Кодексу збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). У частині першій статті 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро (Постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц; Постанова Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 759/5414/17). Отже, розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. Позивач фактично погодився з визнанням автомобіля знищеним, однак згода останнього передати страховій компанії залишки транспортного засобу відсутня та така передача не відбулась, оскільки в подальшому автомобіль перебував і залишається на даний час у позивача, про що в судовому засіданні підтвердив його представник. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначено у відзиві представником відповідача, 16.10.2019 року було здійснено огляд транспортного засобу в присутності власника - [PERSON] , з актом огляду власник ознайомлений, зауважень не мав, що підтверджується підписом [PERSON] в протоколі огляду транспортного засобу. 23.10.2019 року ФОП [PERSON] був складений Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 2235-10-19, відповідно якому ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження складає 72 947,52 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 95 135,05 грн.; значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ складає 0,70%. Таким чином відновлювати даний транспортний засіб економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту вища, ніж вартість транспортного засобу на момент ДТП. Далі було складено звіт про ринкову вартість пошкодженого авто після ДТП, та складає 51 961,67 грн. на підставі даних у вказаних звітів і було вирахувано суму страхового відшкодування, а саме: 72 947,52-51 961,67 -2000,00=18 985,85 грн., яка у встановлені строки і була перерахована [PERSON] , тобто страхова визнала випадок страховим та перерахувала вказані кошти, чим повністю виконала вимоги щодо відшкодування шкоди завданої ДТП. У зв`язку з чим суд не приймає до уваги доводи сторони позивача щодо визначення вартості матеріальної шкоди, і відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача, страхової компанії матеріальної шкоди в розмірі 52 025, 18 грн. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Позивач не вказує про отримання від відповідача [PERSON] грошових коштів в якості сплати франшизи. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України відповідач доказів щодо сплати позивачу франшизи у розмірі 2000 гривень під час розгляду справи не надав. Таким чином, сума франшизи в розмірі 2000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн., то згідно до ч. 1, 2 п. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Позивач зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням її майна. У зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу вона перебуває у пригніченому стані, відчуває певний емоційний та фізичний дискомфорт. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що позивачу, як власнику транспортного засобу, який потрапив з вини відповідача [PERSON] у дорожньо-транспортну пригоду завдано моральної шкоди, пов`язаної з душевними стражданнями з приводу пошкодження його майна - автомобіля «Toyota Carina», з необхідністю звертатися до страхової компанії, суду, що спричинило незручності у його житті та порушило нормальні життєві стосунки. Разом з тим, з урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10000,00 грн. є надто завищеним. Суд враховує що тяжких наслідків для позивача не настало, а тому, суд доходить висновку, що за вказаних обставин відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. гривень є достатнім, обґрунтованим та справедливим, і стягує зазначену суму на користь позивача з відповідача [PERSON] . Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд також зазначає, що Постановою Великої Палати верховного Суду від 19 червня 2019 року (справа 465/4621/16-к) передбачено, що в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Outcome: partial