Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до Чортківської міжрайонної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про скасування наказу №30-К від 04.10.2021 року "Про звільнення [PERSON] ", про поновлення [PERSON] на посаді лаборанта ветеринарної медицини 1 категорії серологічного відділу Чортківської міжрайонної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та\~захисту споживачів\~з робочим\~місцем в\~м.\~Чортків Тернопільської\~області,\~ виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 67510 гривень 33 копійки та стягнення моральної шкоди в сумі 50000 гривень. 07 вересня 2022 року позивачка [PERSON] та її представник адвокат Маньовський А.З. подали суду заяву про уточнення позовних вимог, акт приймання-передачі від 07 вересня 2022 року та бухгалтерський розрахунок сум судових витрат позивачки. В позовній заяві та уточненій заяві позивачка [PERSON] вказала, що 06.02.2004 року, відповідно до наказу №05 від 06.02.2004 року вона була прийнята на роботу в Чортківську міжрайонну лабораторію державної ветмедицини на посаду лаборанта 1 категорії, що підтверджується записом №11 у трудовій книжці серія [NUMBER] вид. 20.03.1990 року. Відповідно до наказу №31-К від 23.06.2020 року "Про звільнення" її було звільнено з займаної посади відповідно до п.1 статті 40 Кодексу Законів про працю України і наказу «Про зміну внутрішньої (організаційної) структури Чортківської міжрайонної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» від 21.01.2020 року №15-ОД. Підставою в наказі значилось: наказ про зміну штатного розпису з 23.03.2020 року та письмова відмова від запропонованих посад. Відповідно до зазначеного вище наказу №15-ОД від 21.01.2020 року «Про зміну внутрішньої (організаційної) структури Чортківської міжрайонної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» в Чортківській міжрайонній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі по тексту - Чортківська МДЛ ДСУзПБХПтаЗС) ліквідовується серологічний та хіміко-токсикологічний відділи, а натомість вводяться нові посади: провідних лікарів вет.медицини серолога і хіміка-токсиколога та інше. Рішенням Чортківського районного суду від 17.06.2021 року (повне рішення від 27.06.2021 року) у справі №608/1475/20 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - суд визнаючи звільнення незаконним скасував наказ №31-К від 23.06.2020 року «Про звільнення», поновив її на роботі з 23.06.2020 року та стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 17.06.2021 року суд у своєму скороченому рішенні допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. Однак, відповідач, в особі директора Хайко В.Я., 18.06.2021 року не бажав добровільно виконати рішення суду та допустити до роботи працівника, більше чого вручив їй відповідне попередження №41, в якому повідомив про неможливість виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. І хоча, після її звернення до виконавчої служби, після вчинення виписки виконавчого листа, відповідач таки наказом №16-К від 24.06.2021 року «Про поновлення [PERSON] на роботі» поновив її на роботі, однак вже 13.07.2021 року наказом №21-К від 13.07.2021 року «Про попередження про наступне звільнення [PERSON] » попередив її про наступне звільнення на підставі п.1 ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України. 13.07.2021 року їй також було вручено повідомлення-пропозиція вакантних посад. 26.07.2021 року відповідач подав до Тернопільського апеляційного суду Апеляційну скаргу на рішення Чортківського районного суду від 17.06.2021 року, однак не дочекавшись рішення апеляційного суду, яке залишило в силі рішення Чортківського районного суду про задоволення її позову, відповідач знову звільнив її наказом №30-К від 04.10.2021 року «Про звільнення [PERSON] », згідно якого її звільнення відбулось у зв`язку із аналогічними підставами, як і попереднє звільнення. 03.11.2021 року постановою Тернопільського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, - рішення Чортківського районного суду від 17.06.2021 року у справі №608/1475/20 - залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Із прийняттям 03.11.2021 року постанови Тернопільського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, рішення Чортківського районного суду від 17.06.2021 року у справі №608/1475/20 набрало законної сили та обставини, встановлені судом у ньому, мають преюдиційне значення. Вважає такі дії відповідача щодо її звільнення та сам наказ про звільнення №30-К від 04.10.2021 року «Про звільнення [PERSON] », незаконними та такими, що здійснені з порушенням норм трудового законодавства. Посилається на ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробітт та на ч. 6 статті 43 Конституції України, якою громадянам гарантується захист від незаконного звільнення та ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року де вказано, що, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Право громадян на працю забезпечується державою і однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у п.6 ч. 1 ст. 5-1 КЗпПУ правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Вказує, що відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Відповідач звільняючи її, не дотримався положень статті 49-2 КЗпП України, оскільки в документі під назвою "повідомлення" було зазначено лише назви двох посад, однак не зазначено, з якими з них відповідач мав намір ознайомити позивача, та не ознайомлював її взагалі, оскільки у повідомленні відсутня будь-яка інформація (і роботодавець з нею в усному порядку також не ознайомлював) про істотні умови трудового договору у випадку згоди працівника на переведення на ці посади. Згідно ст.42 КЗпПУ: «При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:... 2) \~ \~ \~ \~особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) \~ \~ \~ \~працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.". Вважає, що його звільнення відбулось із грубим порушенням норм КЗпПУ, оскільки при звільненні було порушене переважне право на залишення на роботі, як працівника, який має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, а також як працівника, безперервний стаж якого на підприємстві складає більш як 17 років. Вона, згідно диплому молодшого спеціаліста серії ІА, виданого 03.03.1990 року за реєстраційним номером 9600, закінчила Бучацький радгосп-технікум МСТ і продовольства України", має кваліфікацію «ветеринарний фельдшер». За період роботи щодо якості та продуктивності її праці у керівництва не було жодних зауважень, до неї не застосовувалось жодних дисциплінарних стягнень, доведені плани щороку перевиконувались, більше того «за багаторічну сумлінну працю, високу професійну майстерність, вагомий особистий внесок в забезпечення стійкого епізоотичного благополуччя" в серпні 2013 року в.о. начальника головного управління ветеринарної медицини в Тернопільській області п. Бабійчуком М.М. їй, як на той час лаборанту І категорії - бактеріологу, було оголошено подяку. В свою чергу, в порушення вимог ст.42 КЗпПУ, роботодавець не врахував, що в межах однорідних професій і посад можна провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї на цих підставах менш кваліфікованого працівника. Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України: «Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.» Вона не відмовлялась від переведення на посаду лаборанта в м. Чортків, та надавав свою згоду на таке переведення, маючи на увазі посаду лаборанта ветмедицини 1 категорії в бактеріологічному відділі, яку на день звільнення позивачки обіймала працівник [PERSON] , у якої відсутня відповідна ветеринарна освіта, що не відповідає кваліфікаційним вимогам до даної посади; має нищу продуктивність праці, оскільки може працювати виключно в бактеріологічному відділі, на відміну від позивачки, яка є універсальним працівником і працювала у різних відділах (бактеріологічному, токсикологічному, серологічному); а також має значно менший стаж роботи в установі (орієнтовно 8 років). Вважає, що її звільнення пов`язане зовсім не з виробничою необхідністю, змінами в організації виробництва і праці, чи будь-якими іншими об`єктивними обставинами, а виключно з суб`єктивним упередженим ставленням до неї особисто керівника Чортківської МДЛ ДСУзПБХПтаЗС [PERSON] , через її публічну позицію щодо недоліків в його роботі та відстоювання прав громадян на достовірну інформацію щодо досліджень, а також захисту прав працівників на належні умови праці. Вказує, що керівник Чортківської МДЛ ДСУзПБХПтаЗС [PERSON] вже вчетверте намагається її звільнити:\~вперше він\~вчинив спробу\~її звільнити\~29.01.2016\~року,\~і тоді\~наказ про\~звільнення був\~скасований в\~судовому порядку\~(рішення\~суду набрало\~законної сили\~12.07.2016\~року);\~вдруге він\~прийняв наказ\~№17-ОД\~від 16.11.2018\~року «Щодо\~зміни внутрішньої\~(організаційної)\~структури Чортківської\~міжрайонної державної\~лабораторії Державної\~служби України\~з питань\~безпечності харчових\~продуктів та\~захисту споживачів»\~згідно якого\~вирішив ліквідувати\~тільки серологічний\~відділ,\~на виконання\~якого мене\~16.11.2018\~року було\~попереджено про\~скорочення штату\~працівників.\~Однак,\~самого звільнення\~тоді не\~відбулось (на\~її погляд)\~через звернення\~до на\~той час\~прем`єр-міністра\~Володимира Гройсмана\~за підписом\~працівників серологічного\~відділу [PERSON] \~та її,\~наслідком якого\~було створено\~спеціальну комісію,\~робота якої\~присікла спробу\~ліквідації відділу\~серології;\~втретє він вчинив спробу її звільнити наказом №31-К від 23.06.2020 року «Про звільнення», і цей наказ про звільнення був скасований в судовому порядку (рішення Чортківського районного суду від 17.06.2021 року набрало законної сили 03.11.2021 року після прийняття постанови Тернопільським апеляційним судом); вчетверте спроба звільнити цього разу змушує її звертатись до суду із цим позовом. Відповідно до ч. 2 статті 235 Кодексу Законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в , заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до\~абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Неправомірним звільненням їй була завдана моральна шкода. Вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, відшукання можливостей заробітку, відстоювання своїх прав в суді, тощо. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. І, п.2) ч.2, ч. 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі №6-23цс12, а також у постанові КЦС ВС від 13 серпня 2020 року у справі №127/16375/19. Вказує, що їй, внаслідок чергового незаконного звільнення (порушення права на працю) заподіяно моральну шкоду, тобто вона отримала душевні страждання через те, що відповідач позбавив її роботи і заробітної плати - як джерела для існування, трудового стажу, та в майбутньому достойної пенсії, що завдало їй душевних хвилювань та страждань, окрім того на глибоке переконання позивачки її звільнення було спричинене виключно особистим неприязним ставленням керівника відповідача без будь якої виробничої необхідності чи доцільності, окрім того додаткових моральних страждань відповідачка отримала через те, що така спроба її незаконного звільнення вже чиниться відповідачем не вперше, а четвертий раз, і ця остання спроба чиниться відповідачем безпосередньо після фактичного поновлення її на роботі за рішенням суду і в період апеляційного оскарження самим же відповідачем рішення суду про поновлення.\~Незаконні спроби\~відповідача звільнити\~позивачку змушують\~її звертатись\~до суду\~за захистом\~свого права\~на працю,\~якій позивачка\~присвятила більше\~17\~років свого\~життя,\~і такі\~візити до\~суду тривають\~вже більше\~року,\~і завдають\~щоразу нових\~моральних переживань\~та страждань\~позивачці.\~Тому,\~враховуючи описані\~вище обставини,\~позивачка вважає,\~що стягненню\~підлягає грошове\~відшкодування за\~заподіяну моральну\~шкоду у\~розмірі 50\~000,\~00\~гривень, і саме така сума буде розумною, справедливою та достатньою для відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Маньовський А.З. уточнені позовні вимоги підтримують, просять задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в.о. директора Юрків В.М. при вирішенні позову покладається на розсуд суду, оскільки він призначений на посаду в.о.директора нещодавно, просить при визначенні суми матеріальної шкоди врахувати ту обставину, що він, як в.о. директора, не причетний до її спричинення, оскільки неодноразово звільняв позивачку з посади інший керівник. Вислухавши сторін, представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного: Позивачка [PERSON] 06.02.2004 року, відповідно до наказу №05 від 06.02.2004 року, була прийнята на роботу в Чортківську міжрайонну лабораторію державної ветмедицини на посаду лаборанта 1 категорії, що підтверджується записом №11 у трудовій книжці серія [NUMBER] вид. 20.03.1990 року. Згідно диплому молодшого спеціаліста серії ІА, виданого 03.03.1990 року за реєстраційним номером 9600, позивачка [PERSON] закінчила Бучацький радгосп-технікум МСТ і продовольства України", має кваліфікацію «ветеринарний фельдшер». За період роботи щодо якості та продуктивності її праці у керівництва не було жодних зауважень, до неї не застосовувалось жодних дисциплінарних стягнень, доведені плани щороку перевиконувались, більше того «за багаторічну сумлінну працю, високу професійну майстерність, вагомий особистий внесок в забезпечення стійкого епізоотичного благополуччя" в серпні 2013 року в.о. начальника головного управління ветеринарної медицини в Тернопільській області п. Бабійчуком М.М. їй, як на той час лаборанту І категорії - бактеріологу, було оголошено подяку. Відповідно до наказу №31-К від 23.06.2020 року "Про звільнення" її було звільнено з займаної посади відповідно до п.1 статті 40 Кодексу Законів про працю України і наказу «Про зміну внутрішньої (організаційної) структури Чортківської міжрайонної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» від 21.01.2020 року №15-ОД. Підставою в наказі значилось: наказ про зміну штатного розпису з 23.03.2020 року та письмова відмова від запропонованих посад. Відповідно до зазначеного вище наказу №15-ОД від 21.01.2020 року «Про зміну внутрішньої (організаційної) структури Чортківської міжрайонної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» в Чортківській міжрайонній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі по тексту - Чортківська МДЛ ДСУзПБХПтаЗС) ліквідовується серологічний та хіміко-токсикологічний відділи, а натомість вводяться нові посади: провідних лікарів вет.медицини серолога і хіміка-токсиколога та інше. Рішенням Чортківського районного суду від 17.06.2021 року (повне рішення від 27.06.2021 року) у справі №608/1475/20 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - суд визнаючи звільнення незаконним скасував наказ №31-К від 23.06.2020 року «Про звільнення», поновив її на роботі з 23.06.2020 року та стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 17.06.2021 року Чортківський районний суд (суддя Парфенюка В.І.), у своєму скороченому рішенні, допустив негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі. Однак, відповідач, в особі директора Хайко В.Я., 18.06.2021 року не бажав добровільно виконати рішення суду та допустити до роботи працівника, більше чого вручив їй відповідне попередження №41, в якому повідомив про неможливість виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Хоча, після звернення позивачки [PERSON] до виконавчої служби, та після вчинення виписки виконавчого листа, відповідач таки наказом №16-К від 24.06.2021 року «Про поновлення [PERSON] на роботі» поновив її на роботі, однак вже 13.07.2021 року наказом №21-К від 13.07.2021 року «Про попередження про наступне звільнення [PERSON] » попередив її про наступне звільнення на підставі п.1 ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України. 13.07.2021 року їй також було вручено повідомлення-пропозиція вакантних посад. Судом встановлено, що 26.07.2021 року відповідач в особі Директора [PERSON] , подав до Тернопільського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Чортківського районного суду від 17.06.2021 року, однак не дочекавшись рішення апеляційного суду, яке залишило в силі рішення Чортківського районного суду про задоволення позову [PERSON] , відповідач в особі директора Хайко В.Я., знову звільнив позивачку наказом №30-К від 04.10.2021 року «Про звільнення [PERSON] », згідно якого звільнення позивачки відбулось у зв`язку із аналогічними підставами, як і попереднє звільнення. 03.11.2021 року постановою Тернопільського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, - рішення Чортківського районного суду від 17.06.2021 року у справі №608/1475/20 - залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Із прийняттям 03.11.2021 року постанови Тернопільського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, рішення Чортківського районного суду від 17.06.2021 року у справі №608/1475/20 набрало законної сили та обставини, встановлені судом у ньому, мають преюдиційне значення. Так, рішенням судді Чортківського районного суду Тернопільської області Парфенюка В.І. від 17.06.2021 року, винесеним за наслідком розгляду позовної заяви [PERSON] , яке набрало законної сили 03 листопада 2021 року, встановлено наступне: «При цьому суд вважає, що директором всупереч вимог ст. 42 КЗпП України не враховано вимог закону щодо переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю. Вказане підтверджується і вбачається також і з листа директора Тернопільської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини № 92 від 12.05.2016 року, адресованого [PERSON] щодо розгляду депутатського звернення народного депутата України Барни О.С. від 22.04.2016 року № 01/435-2, щодо можливого незаконного вивільнення працівника Чортківської МДЛВМ [PERSON] внаслідок скорочення штатної чисельності. Так, Тернопільська регіональна державна лабораторія ветеринарної медицини в межах наданих повноважень повідомляє, що процедура вивільнення останньої з Чортківської МДЛВМ в основному була дотримана. Однак, на думку директора Тернопільської РДЛВМ О.Б.Васильківа - директором Чортківської МДЛВМ Хайко В.Я. при вивільненні [PERSON] було порушено КЗпП України, оскільки відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Доказами, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів, про підвищення кваліфікації, про розширення зони обслуговування. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага на залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, установі. Станом на січень 2016 року у штатному розписі Чортківської МДЛВМ вказано 3 лаборанти ветмедицини: лаборант ветмедицини І категорії - серолог, лаборант ветмедицини І категорії - бактеріолог, лаборант ветмедицини І категорії - хімік - токсиколог. На посаді лаборанта ветмедицини І категорії - серолога працювала [PERSON] , яка має освіту середньо - спеціальну - ветеринарний фельдшер, стаж роботи у даній установі - 12 років. На посаді лаборанта ветмедицини І категорії - бактеріолога працює [PERSON] , без відповідної ветеринарної освіти (освіта середня спеціальна - акушерська справа), що не відповідає кваліфікаційним вимогам до даної посади, стаж роботи в даній установі - 3 роки 1 міс. На посаді лаборанта ветмедицини І категорії - хіміка - токсиколога працює [PERSON] , яка має освіту середньо - спеціальну - ветеринарний фельдшер, стаж роботи у даній установі - 12 років ( перебуває до 03.07.2016 року у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років). Дану посаду обіймає [PERSON] , без відповідної ветеринарної освіти, яка виконує обов`язки бухгалтера І категорії. Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 79 «Ветеринарна діяльність» - лаборант ветмедицини І категорії повинен відповідати певним кваліфікаційним вимогам, а саме: неповна вища освіта відповідного напряму підготовки (молодший спеціаліст) та підвищення кваліфікації. Враховуючи наведені дані та

Outcome: approved