Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника позивача [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Снідою Т.В., вона є власником кв. [ADDRESS] . Відповідач зареєстрував власне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згоду на реєстрацію місця проживання надала позивач як власник квартири. За вказаною адресою у зазначеній квартирі зареєстровано 5 осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] 05 жовтня 2021 року рішенням Кролевецького районного суду Сумської області було розірвано шлюб між сторонами. Відповідач фактично не проживає за зазначеною вище адресою, його особисті речі у квартирі відсутні, комунальні послуги, які нараховуються на нього, сплачувати не допомагає, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, порушуючи її права та законні інтереси. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином(а.с.29). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У поданій до суду письмовій заяві просить розгляд справи проводити без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують(а.с. 31). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 28), відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки не повідомив. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначених положень ЦПК України та клопотання учасників справи, суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу, реєстраційний номер №2983, витягом з Державного реєстру правочинів від 28.12.2012 року, витягом про реєстрацію прав Комунального підприємства «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації» від 30.12.2012 року (а.с.6-9). Відповідно до довідки ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 31.05.2022 року №25760 в кв. [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 05 жовня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.32,33) За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання -кв. [ADDRESS] не проживає понад три роки. Факт тривалого не проживання відповідача в кв. [ADDRESS] підтверджується довідкою голови будинкового комітету [PERSON] , засвідченою секретарем Кролевецької міської ради Сумської області від 17.06.2022 року, згідно з якою [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає за місцем реєстрації понад три роки (а.с.10). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Судом встановлено, що угоди між відповідачем та позивачем щодо порядку користування вказаною квартирою не було. Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовується правила, встановлені ст.162 ЖК УРСР. З моменту розірвання шлюбу ( з 05 жовтня 2021 року) відповідач [PERSON] набув статусу колишнього члена сім`ї власника квартири - позивача [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім`ї власника житла, які припинили сімейні відносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, витрат по утриманню житла не несе. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності [PERSON] , та не проживає за адресою: [ADDRESS] більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved