Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У лютому 2022 [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить зняти арешт та заборону здійснювати відчуження нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , арешт на яку зареєстровано 09.06.2005 за № 2065818, реєстратором Оріхівська державна нотаріальна контора, який накладений Оріхівською державною виконавчою службою Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі постанови, вих. 3541 від 27.12.2002, власник [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані:\~архівний номер 3137935ZAP112, архівна дата 27.12.2002, дата виникнення 27.12.2002, № реєстру: 112302--1, внутр. № СВ01783С2DF3572Е3539, коментарий: 79. Позовна заява [PERSON] обґрунтована тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 2001 року посвідченого Ніколаєвськой Л.Б. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим номером 336, [PERSON] на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У грудні 2021 року, [PERSON] дізналась про існування арешту на вище вказану квартиру, який накладений Оріхівською державною виконавчою службою Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі: постанови, вих. 3541, 27.12.2002, Оріхівська виконавча служба, власник [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані:\~архівний номер 3137935ZAP112, архівна дата 27.12.2002, дата виникнення 27.12.2002, № реєстру: 112302--1, внутр. № СВ01783С2DF3572Е3539, коментарій: 79. Виконавче провадження, за яким накладено арешт на нерухоме майно, в Оріхівському відділу державною виконавчою службою Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на даний час знищено. Припинити чинність арешту майна [PERSON] на даний час немає можливості, оскільки не встановлено, що виконавчий документ перебував на виконанні у відділі і чи фактично він виконаний у повному обсязі. Ухвалою від 09.02.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторони в судове засідання не прибули, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином. Від позивача у матеріалах справи міститься заява, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст.ст.280-282 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляді справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність третьої особи представника на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст.ст.280-282 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляді справи. Згідно з приписами ч. 2ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню наступних підстав. Судом встановлено, що\~на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 2001 року посвідченого Ніколаєвськой Л.Б. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим номером 336, позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У грудні 2021 року позивач дізналась про існування арешту на вище вказану квартиру, який накладений Оріхівською державною виконавчою службою Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі: постанови, вих. 3541, 27.12.2002, Оріхівська виконавча служба, власник [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані:\~архівний номер 3137935ZAP112, архівна дата 27.12.2002, дата виникнення 27.12.2002, № реєстру: 112302--1, внутр. № СВ01783С2DF3572Е3539, коментарій: 79. Відповідно до п.п. 9.9, 9.10 Наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки. Документи виконавчого провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Припинити чинність арешту майна [PERSON] на даний час немає можливості, оскільки не встановлено, що виконавчий документ перебував на виконанні у відділі і чи фактично він виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 41 Конституції України\~гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Аналогічні положення закріплені в\~ст.316-321 ЦК України. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, відповідно до ст.319,\~321 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від21.04.1999року, який був чинний на час накладання державними виконавцями арешту, передбачено, що у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст.57 вказаного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;\~\~винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно з ч.1\~ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, який чинний на час розгляду справи, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до\~ст.59 вказаного Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. Арешт майна [PERSON] за наведених вище обставин та вимог закону із заходу забезпечення виконання рішення суду перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно п. 2 ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 4\~ЦПК України кожна\~особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи викладене та

Outcome: approved