Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтувавши свої вимоги тим, що Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» згідно з рішеннями Миколаївської міської ради № 02-XVI-6 від 14.12.2011 року та № 13-XXVIII-6 від 23.01.2013 року є виконавцем житлово-комунальних послуг на території м. Миколаївка Донецької області. У будинку [ADDRESS] , яка знаходиться у приватній власності, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є споживачами житлово - комунальних послуг наданих КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго», мають особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідачі не виконують належним чином свої обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 01.10.2021 року склала 22867,26 грн.. Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» просить суд стягнути з відповідачів на свою користь суму основного боргу станом на 01 жовтня 2021 року в розмірі 22867,26 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні належним чином на електронну адресу, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив, однак не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву. Суд направляв громадянці [PERSON] судове повідомлення про розгляд справи 13 вересня 2022 року о 08 годині 00 хвилин на електронну адресу, якою [PERSON] користувалася протягом всього часу розгляду справи, зокрема надсилала з даної електронної адреси процесуальні заяви до суду. [PERSON] вказувала дану електронну адресу для надання їй процесуальних документів та матеріалів справи. «Направлення судової повістки на електронну адресу сторони у справі є належним повідомлення при умові, що цей учасник судового процесу повідомив цю електронну адресу та користувався нею направляв до суду певні процесуальні документи». Відповідну правову позицію КЦС ВС, зокрема, сформулював у справі 761/14537/15. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, однак не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так, у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що « сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». За таких обставин, суд приходить до висновку, що право особи, щодо якої розглядається справа в суді, на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16. Представник відповідача [PERSON] адвокат Калинчук Ю.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги, серія СЕ №1033188 від 09 листопада 2021 року, до суду надала Відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на ст.13, ст.20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» зазначила, що споживачі зобов`язані оплатити спожиті житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначає, що [PERSON] фактично не користувався послугами, наданими КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго». Згідно п.п. 1 п. 29 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених\~Постановою КМУ\~від 21.07.05\~року №\~630 споживач має право зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність. Факт відсутності та не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ,підтверджується Довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції №7726000200 від 31 жовтня 2014 року. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту надання житлово - комунальних послуг у квартирі відповідачів, що не дає можливість встановити факт надання таких послуг. Просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» згідно з рішеннями Миколаївської міської ради № 02-XVI-6 від 14.12.2011 року та № 13-XXVIII-6 від 23.01.2013 року є постачальником житлово-комунальних послуг на території м. Миколаївка Донецької області з утримання будинків та прибудинкових територій, постачання холодної води, забезпечення водовідведення та вивезення твердих побутових відходів. Договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався, але з метою належного обліку вказаних правовідносин було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відсутність договору не звільняє відповідача від оплати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до\~ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно із\~статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини першої\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із зазначених положень\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. Пунктом 1 частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. За пунктом 6 частини сьомої\~статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Відповідно до\~ст. 322 Цивільного кодексу України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.ст.\~525,\~526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Статтею 625 Цивільного кодексу України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ст.ст.\~610,\~612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Частиною третьою\~ст. 549 Цивільного кодексу України\~встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що представником позивача надані достатні докази того, що позивач є балансоутримувачем, який обслуговує будинок [ADDRESS] , у період часу, який досліджується судом, та є виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , чого останніми не спростовано і за які ними оплату було внесено не в повному обсязі. Так, п.п. 1 п. 29 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених\~постановою КМУ від 21.07.05 року № 630, дійсно, передбачено, що споживач має право зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність. З Довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції №7726000200, виданої 31 жовтня 2014 року [PERSON] , вбачається, що він 01 червня 2014 року перемістився з тимчасово окупованої території у [ADDRESS] . З Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №7726-165, виданої 27 жовтня 2014 року [PERSON] , вбачається, що вона перемістилася з тимчасово окупованої території за адресою: [ADDRESS] . Також, факт перебування [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується Довідкою №03, виданою [PERSON] 16 вересня 2021 року КП «Містосервіс» у м. Чернівці, з якої вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 01 червня 2014 року фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, не заслуговують на увагу посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Калинчук Ю.В. на ті підстави, що відповідачі не проживали в квартирі та не користувалися комунальними послугами, а також позивачем не доведено факт надання таких послуг, оскільки в порушення вимог п.п. 1 п. 29 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених\~постановою КМУ\~від 21.07.05\~року №\~630 відповідачі не зверталися до КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» з письмовими заявами та офіційними документами, що підтверджували б їх відсутність та не використання наданих житлово комунальних послуг. Тому, оскільки письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує відсутність споживачів [PERSON] та [PERSON] позивачу не надано, а також у зв`язку з тим, що водопостачання не було припинено шляхом відключення виконавцем холодної води і опломбування запірних вентелів, тому у КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» не має підстав на зменшення розміру плати або припинення нарахувань за надані послуги в тому числі з водопостачання та водовідведення за період відсутності зареєстрованих осіб, тобто за період з 01 червня 2014 року до 30 вересня 2021 року. З Розрахунку, наданого КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго», заборгованість за надані позивачем послуги тягнеться з травня 2013 року та станом на 01 жовтня 2021 року складає 22867,26 грн. Відповідно до вимог ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користується. Згідно з\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ст. 9 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Отже, судом встановлено, що позивачем надавались відповідачам житлово-комунальні послуги на підставі відкритого Особового рахунку, відповідачем використовувались дані послуги для задоволення власних потреб, проте порушувались умови оплати наданих послуг, внаслідок чого за Особовим рахунком № [NUMBER] утворилася заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка підлягає стягненню з відповідачів за період з 01 травня 2013 року по 01 жовтня 2021 року у сумі 22867,26 грн. Згідно з ч.1ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 13 ч. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Верховний Суд у справах №\~825/934/18\~від 22 березня 2019 року та\~№ 620/2083/19\~від 16 березня 2020 року, визначив, що статтею 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що\~ветеранами війни є\~особи, які брали участь у\~захисті Батьківщини чи\~в\~бойових діях на\~території інших держав. До\~ветеранів війни належать: учасники бойових дій; особи з\~інвалідністю внаслідок війни; учасники війни. Тобто позивачі як\~ветерани війни мають право на\~пільги, встановлені законодавством України для вказаної категорії осіб, зокрема і\~на\~звільнення від сплати судового збору у\~зв`язку з\~порушенням будь-яких їхніх прав, незалежно від характеру, предмета та\~підстав таких позовів. Дійсно, відповідач [PERSON] має Посвідчення учасника бойових дій, серія [NUMBER] , видане 20 березня 2019 року Управлінням персоналу штабу військової частини № [NUMBER] , але не може бути звільнений судом від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», оскільки по даній справі він є відповідачем і вказана справа не пов`язана з порушенням будь- яких його прав. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2ст. 4\~Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»(з відповідними змінами) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2270 грн. 00 коп. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2270,00 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 756,67 грн. (2270,00 грн. / 3 відповідача) з кожного, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). На підставі наведеного,

Outcome: approved