Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 12 травня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та дітей, не здатен підтримувати нормальну атмосферу у сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин з іншими членами родини. Також зазначає, що ведення спільного господарства між ними припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки це буде суперечити її інтересам та інтересам спільних дітей. Враховуючи наведене та те, що спільне з відповідачем життя не склалося, шляхів для примирення немає, рішення про розірвання шлюбу є остаточним та обдуманим, позивач просить позов задовольнити та розірвати шлюб між ними, а спільних дітей залишити на проживання при ній.\~\~\~ У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак її представник адвокат Зизич Н.Ю. подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, а після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] ». Додатково зазначила, що спору між сторонами з приводу місця проживання малолітніх дітей немає, на підтвердження чого надала у розпорядження суду копію заяви відповідача [PERSON] адресовану службі у справах дітей Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 19 серпня 2022 року. Посилаючись на висновок ВС у справі № 200/952/18 від 15 січня 2020 року, представник також вказує, що сторони з приводу спору про визначення місця проживання дітей до суду не зверталися, діти проживають разом з матір`ю, відтак залишаючи дітей проживати при ній, суд лише констатує місце проживання дитини не визначаючи таке. За таких обставин вважає, що висновок служби у справах дітей є недоречним, оскільки у відповідності до ст. 160 СК України батьки самостійно узгодили це питання, а служба у справах дітей Т.Реметівської сільської ради, будучи повідомленою про відсутність спору між батьками з даного приводу, безпідставно винесла питання про визначення місця проживання дітей на розгляд комісії.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, попередньо подавав суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, просив провести розгляд справи за його відсутності, строк на примирення не надавати. Також вказував на відсутність спору між ним та дружиною з приводу подальшого місця проживання їх спільних дітей. У підготовче судове засідання представник органу опіки та піклування Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області як третьої особи не з`явилася, подала заяву, в якій повідомляє суд, що через неможливість надати висновок просить перенести розгляд справи на іншу дату.\~\~\~\~ Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та подані учасниками заяви, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 12 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Вільшинківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 01, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане вказаним виконкомом сільської ради 12 травня 2012 року (а. с. 9). Також встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями відповідних свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими виконкомом Вільшинківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 18 травня 2013 року та 25 січня 2018 року відповідно (а. с. 10, 11). Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, про що свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітніх дітей. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам спільних дітей, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Приймаючи рішення щодо залишення малолітніх дітей на проживання разом з матір`ю, суд керується позицією Верховного Суду, що була висловлена ним у справі №200/952/18 у постанові від 15 січня 2020 року, де Судом зокрема зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки у даному випадку спір між сторонами з цього приводу відсутній, що також встановлено судом на підставі заяв відповідача, що адресовані службі у справах дітей Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 19 серпня 2022 року та суду, в якій [PERSON] визнає позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за можливе залишити дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем [PERSON] . Судовий збір у порядку ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved