Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), Державного кадастрового реєстратора відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області - Курганської Оксани Андріївни (далі - відповідач-2), Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - відповідач-3) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки, в обґрунтування кого вказує, що він відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 27.12.1999 року Серія ЖТ 04-15-005675 є власником земельної ділянки загальною площею 0.4776 га (в тому числі земельна ділянка для обслуговування житлового будинку 0.2500 га та ведення особистого підсобного господарства - 0.2276 га) розташованої по [ADDRESS] . Дана земельна ділянка не має кадастрового номера та не внесена до бази Державного земельного кадастру. На вищевказаній земельній ділянці у позивача наявне нерухоме майно - житловий будинок та сарай. Позивач зазначає, що кілька років тому на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 загальною площею 0.5444 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) власник [PERSON] на відстані 1.20 м від господарських будівель позивача збудував самовільну споруду - сінник та дві ями для складування буряків та жому. Дані споруди створюють незручності у обслуговуванні господарських будівель позивача, здійснюється критичний зсув земляного покриття який в подальшому призведе до повного руйнування господарських будівель позивача. У липні 2019 року позивач звернувся до земельного відділу Попільнянської селищної ради для встановлення меж із відповідачем -1. 10 липня 2019 року із виїздом на місце розташування земельної ділянки комісією у складі начальника земельного відділу Попільнянської селищної ради Борща В.Б., першого заступника голови Попільнянської селищної ради Пінцова О.М., провідного спеціаліста відділу містобудування, архітектури, житлового комунального господарства та інвестицій Попільнянської селищної ради Мельник С.М., інспектора з благоустрою Попільнянської селищної ради Дяченка А.В., сертифікованого інженера-землевпорядника [PERSON] в ході обстеження земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] загальною площею 0.4776 га встановлено, що земельна ділянка [PERSON] , з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 загальною площею 0.5444 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства на місцевості не відповідає координатам на кадастровому плані. Цією ж комісією зафіксовані металеві кілки для встановлення достовірної межі позивача та відповідача -1. Виходячи з комісійного акту обстеження земельної ділянки та встановлені металевих кілків стало достеменно відомо, що частина споруд - сінник та ями для складування буряків і жому розміщенні на земельній ділянці позивача. Так як спільної згоди між сторонами не можливо дійти у добровільному порядку, позивач звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника Беззабарного Д.І. , який із виїздом на місце розташування земельної ділянки склав акт узгодження зовнішніх меж та план з накладкою. Позивач замовив висновок експертного дослідження за результатами проведення земельно - технічного дослідження у судового експерта Лазарчук В.В. для вияснення усіх обставин даної справи. Адвокатом Ковальовою Я.В. було зроблено низку адвокатських запитів до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та до Відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно надання копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1824784500:02:004:0098), власник земельної ділянки [PERSON] , прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, який реєстрував земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1824784500:02:004:0098); дату завантаження відомостей до національної кадастрової системи про земельну ділянку з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 за адресою: [ADDRESS] ; відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 за адресою: [ADDRESS] в Поземельній книзі; дату внесення останніх змін до публічної кадастрової карти про земельну ділянку з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 за адресою: [ADDRESS] ; електронний документ (обмінний файл) розроблений ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1824784500:02:004:0098), власник земельної ділянки [PERSON] ; каталог координат та кадастровий план, які додані до електронного документу (обмінного файлу) за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1824784500:02:004:0098). Отримавши достатню кількість інформації на адвокатські запити судовим експертом Лазарчук В.В. було проведено земельно-технічне дослідження № 456/20 від 17.04.2020 року Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 24.03.2020 року державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 проведена Державним кадастровим реєстратором Відділу у Попільнянському районі ГУ Дежгеокадастру у Житомирській області Курганською Оксаною Андріївною 20 червня 2019 року. Дата внесення останніх змін до Національної кадастрової системи щодо вищевказаної земельної ділянки - 04 листопада 2019 року. Остання зміна проводилася відповідачем - 2 на підставі електронного документу (обмінного файлу) з невідомих на те підстав. Одночасно, судовим експертом Лазарчук В.В. встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1824784500:02:004:0098) не містить акту погодження меж між позивачем та відповідачем -1. Відповідач - 2, зареєстрував вищевказану земельну ділянку та присвоїв кадастровий номер 1824784500:02:004:0098. В порушення норм відповідачем - 2 неналежно перевірив документи відповідача- 1 та внесено до реєстру земельну ділянку з накладанням на земельну ділянку. Накладання меж зазначеної земельної ділянки у Національній кадастровій системі із земельною ділянкою, яка міститься у зазначеній системі і якій присвоєно кадастровий номер 1824784500:02:004:0098 - свідчить про незаконність дій кадастрового реєстратора відповідача щодо реєстрації такої земельної ділянки та її незаконне формування з відкриттям поземельної книги. Вказана державна реєстрація земельної ділянки відбулася в результаті помилкових дій Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в результаті здійснення якої у Державному земельному кадастрі було зареєстровано земельну ділянку на території сформованої в 1999 році земельної ділянки, площею 0.4776 га, що перебуває у приватній власності позивача з цього часу. На підставі вищевикладеного, позивач просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0.4776 га розташовану по [ADDRESS] (власник - [PERSON] ) шляхом знесення самовільної будівлі сіннику та споруд - дві ями для складування буряків та жому; Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 загальною площею 0,5444 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки; Судові витрати понесені [PERSON] покласти на відповідачів. Позивач та його представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити. Відповідач -1 [PERSON] в судове зсідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 05 серпня 2020 року представник відповідача -1 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що проти задоволення позовної заяви заперечують з наступних підстав: земельні ділянка з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 належить на праві приватної власності відповідачу - 1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Належним чином оформив право приватної власності на земельну ділянку та використовує її за цільовим призначенням без порушення прав позивача. Вважає недопустимими доказами: Висновок експертного дослідження № 456/20 від 17 квітня 2020 року за результатами проведення земельно - технічного дослідження та Акт узгодження зовнішніх меж від 04 листопада 2019 року. Земельній ділянці, яка розташована за адресою [ADDRESS] (яка належить позивачу) станом на сьогодні не присвоєно кадастровий номер та не внесено в базу Державного земельного кадастру України, тобто земельна ділянка позивача є не сформована відповідно до чинного законодавства. Державний акт на право приватної власності на землю виданого позивачу 24 грудня 1999 року, містить схему земельної ділянки, яка має 6 поворотних точок, а земельна ділянка, яка взята експертом для дослідження це інша невідома земельна ділянка, яка має 11 поворотних точок, тобто земельні ділянки різні за своєю формою, а тому повинні розглядатися як дві окремі земельні ділянки. Позиція позивача є помилковою та необґрунтованою, щодо не законних дій відповідача-2, так як в законодавстві чітко визначено повноваження відповідача - 2 і відповідач - 2 під час присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці 1824784500:02:004:0098 не порушив чинне законодавство. Крім того, земельна ділянка, якій присвоєно кадастровий номер 1824784500:02:004:0098 знаходиться у приватній власності із 24 грудня 1997 року, тобто на два роки раніше ніж якесь право виникло у позивача. Щодо скасування право власності на земельну ділянку: Згідно із інформація, яка міститься у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, зазначається, що право власності на земельну ділянку за відповідачем-1 зареєстровано на підставі отримання спадщини та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2019 №172058064, відповідач-1 в законному порядку отримав земельну ділянку за кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 без порушення чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером з одночасним припиненням всіх речових прав та їх обтяжень із виключення з державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки. У разі встановлення накладок земельної ділянки за кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 на земельну ділянку Позивача, то в такому разі потрібно внести відповідні зміни до відомостей про межі земельних ділянок, які визначенні у ст. 26 ЗУ «Про державний земельний кадастр» без скасування державної реєстрації. Враховуючи викладене просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Стягнути із [PERSON] на його користь понесенні судові витрати, витрати правничої допомоги та інші витрати, які будуть понесені стороною під час розгляду справи та докази подані до позовної заяви від 02.06.2020 року, а саме: Висновок експертного дослідження №456/20 від 17.04.2020 року за результатами проведення земельно-технічного дослідження судового експерта Лазарчук В.В та Акт узгодження зовнішніх меж від 04.11.2019 року складений представником ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» та додатки до нього - визнати недопустимими доказами./ т.1 а.с.88-97/ Представник відповідача -1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача - 2 державний кадастровий реєстратор відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області - Курганська Оксана Андріївна та представник відповідача - 3 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 04 серпня 2020 року від представника відповідача-3 до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував та вказав, що оскільки спірна земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, відноситься до земель комунальної форми власності, право на розпорядження яких наділені органи місцевого самоврядування, отже у позивача жодних відносин з Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області не виникало, ніяких рішень стосовно спірної земельної ділянки не приймало. Відтак Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не є належним відповідачем у справі, оскільки жодним чином не порушувало права позивача. Щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, в даному випадку, земельна ділянка [PERSON] уже була сформована та державна реєстрація земельних ділянок проводилася на підставі технічної документації, яка розроблялася з метою присвоєння кадастрового номера спірній земельній ділянці, яка раніше належала матері відповідача та яку в подальшому успадкував відповідач. За результатами перевірки на відповідність вимогам чинного законодавства технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) державний кадастровий реєстратор внесла відомості до Державного земельного кадастру, оскільки передбачені законом підстави для відмови у реєстрації були відсутні. Позивач жодним чином не обґрунтовує, в чому саме полягає протиправність дій державного кадастрового реєстратора, посилання на те, що реєстратор здійснив реєстрацію з накладкою є безпідставним, оскільки межі земельної ділянки позивача не внесені до Державного земельного кадастру, а тому ніяких накладок не було. Відтак жодних порушень Курганська О.А. не вчинила та діяла відповідно до вимог чинного законодавства. В Національній кадастровій системі запис про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] не скасований. Виконання рішення суду в частині скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки є неможливим без скасування запису про державну реєстрацію речового права на вказану земельну ділянку. Разом з тим, зазначає, що належним способом захисту цивільного права позивача буде зобов`язати [PERSON] привести земельну ділянку у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом виготовлення нової технічної документації, а не позбавлення його належного йому майна. Також правильність висновку земельно - технічного дослідження проведеного судовим експертом Лазарчук В.В. викликає сумніви у його достовірності, оскільки одним з вихідних матеріалів дослідження є технічна документація із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] від 2019 року, однак в матеріалах справи така технічна документація відсутня. Також, як вбачається з листа відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, у архівному фонді документації із землеустрою відсутня та до відділу не передавалась, отже взагалі виникають сумніви у існуванні останньої. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю./ т.1 а.с.77-80/ 01 вересня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзиви, які вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують доводи викладені у позовній заяві. / т.1 а.с.129-133/ Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради від 24 березня 2008 року, на підставі рішення виконавчого комітету Новоселицької сільської ради від 22 лютого 2008 року № 10, [PERSON] на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа 91.3 кв. м., житлова площа 59.2 кв. м, житловий будинок А, 91.3 кв. м., сарай Б, 66.0 кв. м. Форма власності приватна./ т.1 а. с.8/ На підставі вищевказаного свідоцтва про право власності / [NUMBER] /24.03.2008/видане виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради, Державним комунальним підприємством Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації 24 березня 2008 року прийнято рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер: 22624954. Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 березня 2008 року № 18220807. / т.1 а. с.9/ З Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 402, виготовленого Приватним підприємством «Будівельно - монтажна компанія БМК», станом на 15 травня 2020 року на замовлення [PERSON] вбачається, що житловий будинок складається загальною площею становить - 103.8 кв. м., житловою площею - 60.9 кв. м., допоміжна (підсобна) плаща 42.9 кв. м., рік забудови - 2008. / т.1 а. с.11-13/ Також позивачем надано Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовлений Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації, станом на 10 березня 2008 року на замовлення [PERSON] з якого вбачається, що житловий будинок складається загальною площею становить - 91.3 кв. м., житловою площею - 59.2 кв. м., підсобна плаща 32.1 кв. м.. / т.1 а. с.160-162/ Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України серія ЖТ № 04-15-005675, 27 грудня 1999 року, головою Новоселицької сільської ради, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Новоселицької сільської ради від 14 січня 1994 року, значиться власником земельної ділянки, загальною площею 0.4776 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території [ADDRESS] . / т.1 а. с. 10/ Як вбачається з довідки виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 09 жовтня 2019 року № 444-6, [PERSON] , згідно погосподарського обліку користується земельною ділянкою площею 0.48 га, що по [ADDRESS] . / т.1 а.с.18/ 31 жовтня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» укладено договір № 138, предметом якого є виконання топографічної зйомки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . / т.1 а. с. 14/ До вищевказаного договору додано: додаток № 1 - протокол узгодження договірної ціни від 31 жовтня 2019 року та додаток № 2 - акт прийомки -здачі виконаних робіт складний 21 грудня 2019 року. / т.1 а. с. 15/ ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» складено Акт узгодження зовнішніх меж від 04 листопада 2019 року, згідно якого проведено обстеження меж земельної ділянки, яка (перебуває у власності) надається у власність (користування), за адресою: [ADDRESS] . Межі в натурі проходять: від А до Б - землі загального користування ( [ADDRESS] ; від Б до В - землі запасу сільської ради: від В до А - землі гр. [PERSON] (1824784500:02:004:0098). Розмірі і місцезнаходження землекористування показані на плані (з накладкою), який додається та згідно якого земельні ділянки [PERSON] , що знаходяться у власності площею 0.4776 га згідно фактичного використання [PERSON] , що знаходиться у власності площею 0.5444 га, згідно даних публічно кадастрової карти./ т.1 а. с.16-17/ Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України серія І-ЖТ № 006192, 24 грудня 1997 року, головою Новоселицької сільської ради, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Новоселицької сільської ради від 14 січня 1994 року, значиться власником земельної ділянки, загальною площею 0.7009 га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Новоселиця, Новоселицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області. / т.1 а. с. 102-103/ На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2012 року [PERSON] значиться спадкоємцем майна [PERSON] , спадщина складається із земельної ділянки площею 0.7009 га, що розташована с. Новоселиця, Новоселицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, яка передана у приватну власність: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд 0.1565 га та для ведення особистого селянського господарства 0.5444 га. / т.1 а.с. 104/ [PERSON] 20 червня 2019 року зареєстрував своє право власності на земельну ділянку площею 0.5444 га на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 31 березня 2013 року виготовленої ФОТ [PERSON] , відомості про земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: 1824784500:02:004:0098. Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 липня 2019 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04 листопада 2019 року./ т.1 а.с.105-109/ Згідно Інформації з Держаного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку замовником якої зазначено Ковальову Яну Вікторівну , станом на 25 лютого 2020 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0.5444 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , значиться [PERSON] . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 24 червня 2019 року, № запису про право (в державному реєстрі прав) 32143024, орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) Попільнянська селищна рада Попільнянського району. Відомості про зареєстроване обмеження у використанні земельної ділянки, відсутні. / т.1 а.с.19/ Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки складеного в складі: Борщ В.Б. - начальника земельного відділу Попільнянської селищної ради; Пінцова О.М. - першого заступника голови Попільнянської селищної ради; Мельник С.М. - провідного спеціаліста відділу містобудування, архітектури, житлового комунального підприємства та інвестицій Попільнянської селищної ради; Дяченко А.В. - інспектора з благоустрою Попільнянської селищної ради; Барчук І.В. - сертифікованого інженера - землевпорядника, в присутності [PERSON] та [PERSON] від 10 липня 2019 року, проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] . Обстеження здійснювалось з метою внесення пропозиції щодо меж земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.4776 га. За результатами обстеження: земельна ділянка згідно земельно - шнурової книги та державного акта на право приватної власності належить [PERSON] площею 0.4776 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При винесенні меж земельної ділянки [PERSON] , встановлено, що ділянка межує із ділянкою [PERSON] , кадастровий номер 1824784500:02:004:0098, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0.5444 га, яка на місцевості не відповідає координатам на кадастровому плані. Комісією рекомендовано: землекористувачам звернутися до сертифікованого інженера - землевпорядника (розробників) для встановлення межових знаків на місцевості та дотримуватись правил добросусідства. / т.1 а.с.20/ На адвокатський запит Корольової Я.В. від 18 березня 2020 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 24 березня 2020 року за вих.№ 29-6-0.2-2634/2-20 надано інформацію про те, що державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 проведена Державним кадастровим реєстратором Відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Курганською Оксаною Андріївною. Дата реєстрації - 20 червня 2019 року. Земельна ділянка за кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 знаходиться за адресою: [ADDRESS] , категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0.5444 га, відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності зареєстроване 24 червня 2019 року за [PERSON] Попільнянською селищною радою. Дата внесення останніх змін до Національної кадастрової системи щодо вищевказаної земельної ділянки - 04 листопада 2019 року. / т.1 а.с. 26/ Також на адвокатський запит Корольової Я.В. від 20 березня 2020 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 25 березня 2020 року за вих. № 29-6-0.9-2692/2-20, повідомлено, що відповідно до інформації, наданої відділом у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробленої ФОП [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1824784500:02:004:0098), не розроблялась і до архіву відділу не надходила, так як дана земельна ділянка загальною площею 0.7009 га перебувала у приватній власності [PERSON] , згідно державного акту серії І-ЖТ № 006192, спадкоємцем якої являється [PERSON] . В 2011 році Попільнянським районним відділом Житомирської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» була розроблена «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд 0.1565 га та для ведення особистого селянського господарства 0.5444 га та території Новоселицької сільської ради в [ADDRESS] . Згідно виготовленої документації, земельним ділянкам були присвоєні наступні кадастрові номери: 1824784500:02:004:0070 -площею 0.1565 та 1824784500:02:004:0071 -площею 0.5444 га. Право на вищевказані земельні ділянки перейшло до [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2012 року за № 640, про що свідчить відмітка державного нотаріуса Пилипчук Л.А. на державному акті на право приватної власності на землю І-ЖТ № 006192. 15 квітня 2013 року зазначені ділянки були перенесені до архіву, тому [PERSON] звернувся до відділу для повторної реєстрації вже сформованих земельних ділянок. 20 червня 2019 року державним кадастровим реєстратором Курганською О.А. були зареєстровані дані ділянки вже під іншими кадастровими номерами, а саме: 1824784500:02:004:0097 - площею 0.1565 та 1824784500:02:004:0098 -площею 0.5444 га. Документація із землеустрою не виготовлялась, так як фактично вона була вже розроблена в 2011 році і дані вносились на підставі електронного документу. Останні відомості до Національної кадастрової системи відносно земельних ділянок вносились 04 листопада 2019 року, за заявою [PERSON] , яка надійшла до відділу 25 жовтня 2019 року через ЦНАП по електронному документу, розробленого ФОП [PERSON] / т.1 а.с.27/ В судовому засіданні, судом досліджено копію поземельної книги створеної 20 червня 2019 року за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру Відділом у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, кадастровий номер земельної ділянки 1824784500:02:004:0098 та викопійовання у масштабі 1:2000/ т.1 а.с. 157-159,163-172/ До суду надано копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд - 0.1565 га та для ведення особистого селянського господарства - 0.5444 га на території [ADDRESS] , виготовлений Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» Житомирської регіональної філії Попільнянського районного відділу. /т.1 а.с.174/ До вказаних матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі додано: - свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ; - державний акт на право приватної власності на землю серії І -ЖТ №006192; - рішення 8 сесії 6 скликання від 02 вересня 2011 року Новоселицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області «Про розмежування земельної ділянки за цільовим використанням»;- викопіювання з плану земельної ділянки, яка надається у приватну власність; - технічне завдання від 20 серпня 2011 року Попільнянського районного відділу Житомирської РФДПЦДЗК; - Висновок Відділу Держкомзему у Попільнянському районі Житомирської області від 12 вересня 2011 року № 1132/02-06(2) «Про наявні обмеження на використання земельної ділянки, яка передається у власність [PERSON] »; - кадастровий план земельної ділянки площею 0.1565 га та 0.5444 га; - каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування земельної ділянки площею 0.1565 га та 0.5444 га; - зведена експлікація земельної ділянки, яка знаходиться на території [ADDRESS] - [PERSON] ; - заяви [PERSON] про державну реєстрацію земельних ділянок від 18 червня 2012 року; - договір № 0017800/46122011 від 04 жовтня 2011 року; - договір № 0017800 від 02 листопада 2011 року. /т.1 а.с.175-186/ Як вбачається з Висновку від 29 січня 2021 року № 264/01-2021 проведеного судовими експертами Центру Будівельних та земельних експертиз: Основною причиною виникнення пошкоджень конструктивних елементів досліджуваних будівель, а саме: сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») (ознаками яких є наявність, станом на момент обстеження, тріщини в цегляній кладці, вогкості на стінах), будинковолодіння [ADDRESS] , є нерівномірне осідання фундаменту, обумовлене наступними чинниками: періодичним зволоженням ґрунтів основи, у зв`язку з: відсутністю організованого водовідведення з покрівель будівель (сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») та сінника); відсутності заходів щодо відведення атмосферних опалів від фундаменту між досліджуваними будівлями: сараєм (літ. «Г»), гаражем (літ. «В»), сараєм (літ. «Б») та сінником, ямами для складування буряків і жому; близькістю розташування сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») та сінника, ям для складування буряків і жому; відсутністю в ямах для складання буряків і жому гідроізоляції стін та підлоги в зв`язку із чим можливе накопичення вологи; пошкодженою стіною лівого фасаду ями для складування буряків і жому, із за чого можливе зсування ґрунту; періодичними змінами навантаження на конструктивні елементи, які передають навантаження на основи; нерівномірною деформацією ґрунтової основи фундаментів внаслідок порушення її сформованого напружено-деформованого стану, внаслідок зміни положення рівня ґрунтових вод та інших причин. Додатковими причинами появи деформацій в конструкціях досліджуваних будівель також могли бути: недосконалість окремих конструктивних рішень, застосованих при будівництві будівель; проведення будівельних робіт, які могли вплинути на стійкість фундаменту. При цьому визначити, в якій мірі кожний із зазначених чинників окремо вплинув на виникнення наявних пошкоджень не вбачається можливим. Отже, існує негативний вплив будівлі сіннику та двох споруд - ям для складування буряків та жому, що належить [PERSON] та розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 по [ADDRESS] на господарські будівлі, які є приватною власністю [PERSON] , а саме: сарай (літ. «Г»), гараж (літ. «В») та сарай (літ. «Б») за адресою: [ADDRESS] . Відстань між сінником, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 по [ADDRESS] до сараю (літ. «Г»), гаражу (літ. «В») та сараю (літ. «Б»), що розташовані за адресою: [ADDRESS] не відповідає: - п 3.25* та додатку № 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»; - п. 15.2.2 та таблиці 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Встановити виходячи із наданих на дослідження матеріалів ким саме було здійснено порушення не вбачається за можливе оскільки відсутні відомості щодо дати будівництва сінника та двох ям для складування жому та буряків, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 за адресою: [ADDRESS] . Розташування споруд, а саме ям для складування буряків і жому відносно інших господарських будівель та споруд вимогами чинних нормативних документів не нормується. Оскільки досліджувані будівлі нерозривно пов`язана фундаментом із землею та їх перенесення на іншу частину земельної ділянки без демонтажу, що призведене до їх знецінення. Усунути виявлені порушення між досліджуваними будівлями можливо шляхом демонтажу зведених конструкцій. /т. 1 а.с.195-224/ В судовому засіданні допитано експерта [PERSON] , який підтримав Висновок від 29 січня 2021 року № 264/01-2021, та зазначив, що експертом в повній мірі надано відповіді на поставлені питання. Представником позивача надано до суду рішення № РВ-7401905492021, про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 08 грудня 2021 року, з підстав, розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Рекомендовано: перетин ділянок з ділянкою 1824784500:02:004:0098, площа співпадає на 2.7916. Рішення № РВ-6101051572021, про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09 грудня 2021 року, з підстав, електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа. /т. 2 а.с.151-157/ Спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України та Земельним Кодексом України. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що на суміжній з його земельною ділянкою, земельній ділянці з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 власником якої є [PERSON] на відстані 1.20 м від господарських будівель позивача збудовано самовільну споруду - сінник та дві ями для складування буряків та жому, дані споруди створюють незручності у обслуговуванні господарських будівель позивача, здійснюється критичний зсув земельного покриття, який в подальшому призведе до повного руйнування господарських будівель позивача. Розташування земельної ділянки відповідача - 1 на місцевості не відповідає координатам на кадастровому плані. Державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 відбулася з накладкою на його земельну ділянку через дії відповідача - 2, яка в порушення норм чинного законодавства неналежно перевірила документи відповідача -1 та внесла до реєстру земельну ділянку з накладанням, наслідком чого стало порушення його права та інтересів, щодо користування та розпорядження власним майном, так як він не тільки позбавлений частини земельної ділянки, так і має на цій частині чужі споруди, які призводять до руйнування власних господарських будівель. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Загальні положення про право власності врегульовано Главою 23 Цивільного кодексу України. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (частина перша статті 316, частина перша статті 319 ЦК України) Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (частина перша статті 321 ЦК України) Відповідно до статті 368 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Згідно частини першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до частини третьої статті 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно із статтею 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється зокрема, шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається формованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Статтею 90 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Стаття 104 ЗК передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України. За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, спорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Вказаного висновку дійшов КЦС ВС у постанові від 05.03.2021 р. у справі № 208/3589/15-Ц. Як визначено в пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року (справа № 6-658цс15), яка враховується судом, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України 2001 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення. Така правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, об`єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Частиною четвертою та сьомою статті 376 ЦК України встановлено, що залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат. З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом статті 376 цього Кодексу, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою, що узгоджується з нормами статей 3, 15, 16, ЦК України та статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, та від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17. Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Таким чином, знесення самочинного об`єкта нерухомості, відповідно до статті 376 ЦК України, є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Суд враховує, що судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Сам по собі факт будівництва самочинної споруди не може тягнути за собою обов`язок власника щодо знесення цієї споруди, якщо таке не порушує прав та не перешкоджає користуванню своєю власністю іншої особи (позивача по справі). З матеріалів справи вбачається, що основною причиною виникнення пошкоджень будівель, а саме: сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») будинковолодіння [ADDRESS] , є нерівномірне осідання фундаменту, обумовлене наступними чинниками: періодичним зволоженням ґрунтів основи, у зв`язку з, крім іншого: відсутності заходів щодо відведення атмосферних опалів від фундаменту між будівлями: сараєм (літ. «Г»), гаражем (літ. «В»), сараєм (літ. «Б») та сінником, ямами для складування буряків і жому; близькістю розташування сараю (літ. «Г»), гаража (літ. «В»), сараю (літ. «Б») та сінника, ям для складування буряків і жому; відсутністю в ямах для складання буряків і жому гідроізоляції стін та підлоги в зв`язку із чим можливе накопичення вологи; пошкодженою стіною лівого фасаду ями для складування буряків і жому, із за чого можливе зсування ґрунту; нерівномірною деформацією ґрунтової основи фундаментів внаслідок порушення її сформованого напружено-деформованого стану, внаслідок зміни положення рівня ґрунтових вод та інших причин. Висновком комісійної судової будівельно - технічної експертизи встановлено, що існує негативний вплив будівлі сіннику та двох споруд - ям для складування буряків та жому, що належить [PERSON] та розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 по [ADDRESS] на господарські будівлі, які є приватною власністю [PERSON] , а саме: сарай (літ. «Г»), гараж (літ. «В») та сарай (літ. «Б») за адресою: [ADDRESS] . Відстань між сінником, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1824784500:02:004:0098 по [ADDRESS] до сараю (літ. «Г»), гаражу (літ. «В») та сараю (літ. «Б»), що розташовані за адресою: [ADDRESS] не відповідає:- п 3.25* та додатку № 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»; - п. 15.2.2 та таблиці 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Оскільки досліджувані будівлі нерозривно пов`язана фундаментом із землею та їх перенесення на іншу частину земельної ділянки без демонтажу, що призведене до їх знецінення. Усунути виявлені порушення між досліджуваними будівлями можливо шляхом демонтажу зведених конструкцій. Враховуючи викладене, Позивачем доведено належними та допустимими доказами наявності факту дійсного порушення його прав, як власника земельної ділянки внаслідок розташування на земельній ділянці, належній відповідачу сінника та ям для складування буряків і жому, чим, на його переконання, створюються перешкоди у користуванні та розпорядженні належною Позивачу земельною ділянкою, а тому суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в цій частині та зобов`язання відповідача усунути перешкоди. Що стосується позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог, з наступних підстав. Державна реєстрація земельної ділянки це внесенні до Державного земельного кадастру передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI (далі - Закон) відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюється державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. (абз.1 ч. 1 ст. 9 Закону) Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється відповідно до Закону та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Здійснення державної реєстрації земельних ділянок, присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам та проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавства віднесено до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держгеокадастру у районах та містах обласного значення. Відповідно до статті 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр», рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені: до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин на території дії повноважень відповідного Державного кадастрового реєстратора, та до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Згідно пункту 5 Постанови Кабінету міністрів України № 1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Відповідно до пункту 110 Постанови Кабінету міністрів України № 1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, в електронній формі подаються:1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки; 3) електронний документ. Пунктом 111 Постанови Кабінету міністрів України № 1051 від 17.10.2012, визначено, що державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 та пункту 74 цього Порядку. За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: - здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: - за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; - відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); - засвідчує документацію із землеустрою, технічну документацію з оцінки земель в електронній формі відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; - надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; - приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі: - невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 3 цього пункту; - розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; - подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі. Пунктом 74 Порядку, передбачено, що державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого пунктом 73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність: 1) даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів); 2) вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1; 3) даним документації із землеустрою та оцінки земель. Пунктом 74-1 Порядку встановлено, що у разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є розташування об`єкта у межах іншого об`єкта Державного земельного кадастру, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру, з яким виникає перетинання меж таких об`єктів, та/або кадастровий номер земельної ділянки, якщо таким об`єктом Державного земельного кадастру є земельна ділянка. Державний кадастровий реєстратор перевіряє документ на відповідність до даних, які вже наявні у базу Державного земельного кадастру. Як встановлено, державний кадастровий реєстратор за результатами перевірки на відповідність вимогам чинного законодавства технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] , внесла відомості до Державного земельного кадастру, передбачені законом підстави для відмови у реєстрації були відсутні. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка [PERSON] уже була сформована та державна реєстрація земельних ділянок проводилася на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЖТ № 006192, в той час як межі земельної ділянки [PERSON] не внесені до Державного земельного кадастру. 17 жовтня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» укладено договір № 27, предметом якого є виконання робіт по проведенню експертного дослідження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . / т.1 а. с. 29/ До вищевказаного договору додано: додаток № 1 - протокол згоди про договірну ціну від 17 березня 2020 року та додаток № 2 - акт прийому - передачі виконаних робіт по проведенню експертного дослідження від 17 квітня 2020 року. / т.1 а. с. 30/ Суд не бере до уваги Висновок експертного дослідження № 456/20 за результатами проведення земельно - технічного дослідження від 17 квітня 2020 року судового експерта Лазарчука Віліслава Віталійовича (свідоцтво № 871 від 29 жовтня 2004 року) / т.1 а.с.31-54/, оскільки він викликає сумніви в його достовірності, з врахуванням того, що одним з вихідних матеріалів дослідження є технічна документація із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] від 2019 року, однак в матеріалах справи така технічна документація відсутня. Як вбачається з листа Відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 26 червня 2020 року за вих. № 0-6-0.31-542/116-20, повідомлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] , яка знаходиться по [ADDRESS] , до архівного фонду документації із землеустрою відділу не передавалась та згідно Національної кадастрової системи, кадастрові номери не присвоєні на зазначену земельну ділянку. / т.1 а.с.81/ За результатами адвокатського запиту Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 16 жовтня 2020 року № 29-6-0.9-7730/2-20/, повідомило, що відповідно до матеріалів наданих Відділом у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться по [ADDRESS] , власник якої [PERSON] площею 0.4776 га, до місцевого архіву не надходила, кадастрові номери не визначені. / т.1 а.с.156/ Разом з тим, земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу, станом на день подачі позову не присвоєно кадастровий номер та не внесено в базу Державного земельного кадастру України, тобто земельна ділянка позивача є не сформованою відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, частиною 4 статті 26 ЗУ «Про державний земельний кадастр», визначено, що для внесення змін до відомостей Поземельної книги щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги: заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; оригінали документації із землеустрою, технічної документації з оцінки земель, які згідно з цим Законом є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що згідно з цим Законом не потребує розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки); документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання). Частиною 4 статті 27 ЗУ «Про державний земельний кадастр» визначено, що у разі відновлення меж земельної ділянки за її фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж кадастрові номери відповідних земельних ділянок не скасовуються, а відповідні зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до поземельних книг у порядку, визначеному частиною четвертою статті 26 цього Закону. Тобто, у разі встановлення накладок земельних ділянок, в такому разі потрібно внести відповідні зміни до відомостей про межі земельних ділянок, які визначені у статті 26 Закону, без скасування державної реєстрації. Відповідно до частини 12 статті 79-1 ЗК України, межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1811257932019 від 04 листопада 2019 року, кадастровий номер земельної ділянки: 1824784500:02:004:0098; документ, який є підставою для виникнення права: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видавник Пилипчук Л.А. , державний нотаріус Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області 13.05.2012 № 640; документ, що посвідчує право: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2019 № 172058064. Отже, з наведено вбачається, що право власності на земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано на підставі отримання спадщини та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2019 № 172058064 та [PERSON] в законний спосіб отримав вказану земельну ділянку, а тому відсутні підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням всіх речових прав та їх обтяжень із виключенням з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки. Відповідно до статті 24 Закону, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно являє собою офіційне визначення та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи викладене, скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки є неможливим без скасування записів про державну реєстрацію речового права на вказану земельну ділянку. В Національній кадастровій системі запис про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] , не скасований. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для звернення до суду з даним позовом, в частині існування негативного впливу будівлі сіннику та двох споруд - ям для складування буряків та жому, які на господарські будівлі, які є приватною власністю позивача, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку Відповідача, права власності чи законного володіння Позивача, створюють для Позивача перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Частиною першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Позивач при зверненні до суду також просить стягнути з Відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України) Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). До матеріалів справи додано: Договір про надання правової допомоги № 21 від 25 лютого 2020 року, укладений між адвокатом Ковальовою Яною Вікторівною, яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 001008 від 11.12.2018 та [PERSON] та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 07.02.2022./т. 2 а.с.147,145/ В Акті прийняття - здачі робіт за вищевказаним договором від 07 лютого 2022 року, зазначено, що розмір гонорару Адвоката, обчислений станом на 07.02.2022, згідно п. 5.1 договору про надання правової допомоги від 25.02.2020 та сплачений Адвокату /довідка № 54 від 07.02.2022/, становить 13000 гривень. Клієнт претензій до Адвоката не має. /т. 2 а.с.144,146/ Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера № 21 від 25.02.2022 та № 66 від 07.02.2022, [PERSON] сплатив адвокату Ковальовій Я.В., 13000 гривень на підставі Договору про надання правової допомоги № 21 від 25 лютого 2020 року. /т. 2 а.с.149-150/ Стосовно доказів оплати послуг адвоката, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року в справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Відповідачі не скористалися своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Таким чином, позов в частині заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що представник відповідача [PERSON] адвокат Король І.О. відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надала попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, який міститься у відзиві на позовну заяву, при цьому надала до суду клопотання про долучення документів щодо витрат на правову допомогу в розмірі 29500 гривень, до якого долучено: банківська квитанція №0.01749469879.1 від 25.06.2020 на суму 7000 гривень; акт виконаних робіт від 08.09.2020 на суму 3000 гривень; акт виконаних робіт від 30.03.2021 на суму 5000 гривень; банківську квитанцію № 0.0.2071103539.1 від 30.03.2021 на суму 5000 гривень; акт виконаних робіт від 26.05.2021 на суму 2000 гривень; акт виконаних робіт від 15.07.2021 на суму 3000 гривень; акт виконаних робіт від 23.09.2021 на суму 3000 гривень; акт виконаних робіт від 09.11.2021 на суму 3000 гривень. /т.2 а. с. 98-116/. Враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] в частині, що стосується відповідача - 1, та встановлення факту порушення ним прав позивача, суд не вбачає підстав для відшкодування [PERSON] витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до наданого Акту огляду МСЕК № 1949/11 від 18.10.2012 та довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 АББ № 251953 від 28.10.2012, [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, тому звільнений від його сплати судового збору. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про компенсацію позивачу судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved