Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

I. Виклад позицій позивача та відповідача. 28.06.2022 [PERSON] (далі\~позивач) в\~інтересах якої\~діє адвокат\~Країло С.В.\~(далі\~представник позивача) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття сина [PERSON] , тобто [INFO] , а з [INFO] на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до її повноліття, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON] , які проживають біля неї. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. ІІ.\~Заяви (клопотання)\~учасників справи. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує щодо винесення судом заочного рішення (а.с. 25). Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 29.06.2022 ухвалою суду позовну заяву [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Країло С.В. до [PERSON] про стягнення аліментів залишено без руху (а.с.10-11). У встановлений судом строк, представником позивача усунуто недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху (а.с.13-14). Ухвалою суду від 05.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 16 серпня 2022 року, з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.15-16). Ухвалу суду\~від 05.07.2022\~разом з\~копією позовної\~заяви,\~додатками до\~неї направлено\~на адресу\~відповідача [PERSON] ,\~яку він\~отримав 16.07.2022 (а.с.20). 16.08.2022\~у зв`язку\~з неявкою\~у судове\~засідання усіх\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~судове засідання\~відкладено на\~06.09.2022\~(а.с.21). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, повторно на виклик суду не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення йому судових повісток (а.с.20, 24). Заяв про розгляд справи у його відсутності або про відкладення розгляду справи за його відсутності до суду не надходило. Судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За правилами ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, у суда наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259, ст.ст. 280 - 281 ЦПК України, постановив ухвалу. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої\~статті 247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено,\~що сторони\~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області 18.02.2016 (а.с.5). Під час перебування у шлюбі у сторін даного цивільно правового спору [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , № [NUMBER] , виданими Шаргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницької області 07.06.2016 та 13.12.2018 відповідно (а.с.7). Відповідач [PERSON] з сім`єю не проживає, регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Перешкод для пред`явлення позову про стягнення аліментів\~на утримання\~дітей, судом не встановлено. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями\~СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України\~\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно \~ст.\~8\~ЗУ "Про\~охорону дитинства"\~кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного\~і соціального\~розвитку.\~Батьки або\~особи,\~які їх\~замінюють,\~несуть відповідальність\~для всебічного\~розвитку дитини,\~відповідно до\~законів України. Згідно з положеннями ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України\~\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За умовами частин першої та другої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1\~ст. 181 СК України). За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень\~ст. 183 СК України.\~\~ За приписами ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2\~ст. 182 СК України). Згідно з положеннями\~ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У силу положень статей\~183,\~184 СК України\~суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей\~183,\~184 СК України. Приписами п.1\~ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~встановлено,\~що кожен\~при вирішенні\~питання щодо\~його цивільних\~прав та\~обов`язків\~… має\~право на\~справедливий і\~відкритий розгляд\~упродовж розумного\~строку незалежним\~і безстороннім\~судом,\~встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6 \~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух …(рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Частиною \~3\~статті 12,\~статтями 76\~-\~81\~ЦПК України\~передбачено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених законом.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях.\~Засобами доказування\~у цивільній\~справі є\~показання свідків,\~письмові докази,\~речові і\~електроні \~докази і\~висновки експертів.\~Суд приймає\~до розгляду\~лише ті\~докази,\~які мають\~значення для\~справи.\~Обставини,\~які за\~законом повинні\~бути підтвердженні\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування.\~Кожна сторона\~має довести\~ті обставини,\~на які\~ вона\~посилається як\~на підставу\~своїх вимог\~або заперечень,\~крім випадків,\~встановлених законом. При цьому\~суд враховує\~позиції ЄСПЛ\~щодо аргументації\~судових рішень,\~закріплені,\~зокрема в\~рішенні "Бендерський\~проти України"\~від 15.11.2007,\~в якому\~наголошується,\~що "право\~може вважатися\~ефективним,\~тільки,\~якщо зауваження\~сторін насправді\~"заслухані",\~тобто належним\~чином вивчені\~судом (п.33\~рішення від\~21.03.2000\~у справі\~"Дюлоранс\~проти Франції";\~пп.\~32\~ 35\~рішення від\~07.03.2006\~у справі\~"Донадзе\~проти Грузії"). Відповідач [PERSON] не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень. Небажання відповідача надати відзив та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову дало суду право обмежитись доказами, наданими позивачем. VІ.\~Висновки суду При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що, відповідач [PERSON] є молодою (29 років), здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, зобов`язаний та спроможний сплатити аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття сина [PERSON] , тобто [INFO] , а з [INFO] на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до її повноліття. Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік» \~прожитковий мінімум для дитини вікoм від 6 до 18 років з 1 липня 2022 року становить 2744 гривні на місяць. Позивач, як мати несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дітей, але при цьому доглядає та виховує дітей на відміну від відповідача, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання дітьми надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. При цьому суд виходить із захисту інтересів перш за все самих дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. За таких обставин суд приходить до висновку, що право малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] на матеріальне утримання з боку відповідача [PERSON] порушено і підлягає судовому захисту. VІІ. Розподіл судових витрат Згідно вимог ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 992,40 грн. В силу ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved