Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) про зняття арешту. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо про те, що на дану квартиру 13 листопада 2003 року накладено арешт постановою державного виконавця Гунько І.В. Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Відповідно до вказаної постанови арешт накладено згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2003 року в порядку забезпечення позову в цивільній справі, однак не вказано в якій справі. При зверненні до Луцького міськрайонного суду Волинської області з метою ознайомитись з ухвалою суду, на підставі якої було накладено арешт, його було повідомлено, що в алфавітних покажчиках цивільних справ за 2003 рік відсутні відомості, в яких стороною був [PERSON] . Також відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, боржником в яких є позивач. На підставі викладеного, з посиланням на норми ст. 319, 921 ЦК України, просить зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Гунько І.В. від 12.11.2003 року, реєстраційний номер обтяження 6744860. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. 13 квітня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує на безпідставність позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.02.2020 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься архівний запис про арешт квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції 13.11.2003 року. Як вбачається з копії постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 13.11.2003 року, арешт накладено на підставі ухвали Луцького міського місцевого суду Волинської області від 24.09.2003 року з метою забезпечення позову. З матеріалів справи вбачається, зокрема з копії листа Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) згідно перевірки даних в Автоматизованій системі виконавчих проваджень України на виконанні у відділі ДВС виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] відсутні. Крім того, Луцьким міськрайонним судом Волинської області [PERSON] надано відповідь на його звернення про те, що надати копію ухвали про накладення арешту від 2003 року та матеріали справи для ознайомлення немає можливості, оскільки в алфавітних показчиках цивільних справ за 2003 рік відомості по справі, у якій є стороною [PERSON] відсутні. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені вст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Заст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved