Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Кіровського районного суду м.Кіровограда з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути з останніх в солідарному порядку на свою (позивача) користь заборгованість в розмірі 152\~497, 40 грн. у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за час невиконання рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда по справі №404/6494/14-ц від 09.12.2014 року станом на 01.11.2020 року, з яких 3% річних від простроченої суми заборгованості за рішенням суду становить 47\~891, 00 грн.; сума інфляційних втрат від прострочених сумм заборгованості за рішенням суду становить 104\~606, 40 грн., зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що 09 грудня 2014 року рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда по справі №404/6494/14-ц задоволено позовні вимоги ПАТ Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 636\~621, 33 грн. та 29.05.2015 року судом видано виконавчі листи, які в подальшому було пред`явлено до примусового виконання та за якими (виконавчими листами) було відкрито виконавчі провадження, а саме: 08.06.2015 року згідно з постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС Кіровоградського МУЮ про відкриття виконавчого провадження №47737820 за виконавчим листом №404/6494/14-ц від 29.05.2015 року про стягнення боргу в сумі 636\~621, 33 грн. з [PERSON] та 05.06.2015 року згідно з постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС Кіровоградського МУЮ про відкриття виконавчого провадження №47719794 за виконавчим листом №404/6494/14-ц від 29.05.2015 року про стягнення боргу в сумі 636\~621, 33 грн. з [PERSON] . Зазначив, що в ході виконавчого провадження на виконання рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда по справі №404/6494/14-ц було примусово стягнуто з боржників: з 08.06.2015 року до 01.09.2017 року - 49\~162, 67 грн.; з 01.11.2017 року до 01.11.2020 року - 5889, 68 грн., а всього 55\~052, 35 грн. Станом на 01.11.2020 року сума заборгованості за рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда по справі №404/6494/14-ц від 09.12.2014 року про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит №354 від 05.08.2020 року [PERSON] та [PERSON] становить 581\~568, 98 грн. Вказав, що в зв`язку з тим, що зазначене рішення суду станом на 01.09.2020 року виконано частково, Банком в порядку ст.625 ЦК України нараховано 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобо`язання за період з 01.11.2017 року по 01.11.2020 року (враховуючи строки позовної давності згідно з ст.257 ЦК України) у розмірі 152\~497, 40 грн., з яких: 3% річних від простроченої суми в розмірі 47\~891, 00 грн., інфляції за несвоєчасне виконання рішення суду в розмірі 104\~606, 40 грн. З огляду на викладене вказав, що у боржників [PERSON] , [PERSON] виникла відповідальність, а у кредитора (позивача) виникло право на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами ЦК України за невиконання грошового зобов`язання щодо сплати коштів в рахунок погашення заборгованості за рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда по справі №404/6494/14-4 від 09.12.2015 року у вигляді 3% річних та інфляційнихвтрат, нарахованих за час не виконання рішення суду. Ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 18 лютого 2021 року зазначену цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м.Кіровограда. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровоградавід 06 липня 2021 року прийнято до провадження позовну заяву акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Кіровоградське обласнеу правління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Відкрито провадження у справі за зазначеним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання та викликом в судове засідання учасників справи. Визначено сторонам по справі строк для подання заяв по суті справи. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 01.02.2022 року за вх.№2639, за яким з позовними вимогами не погоджується, просить відмовити позивачу в задоволенні позову до нього. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності з тих підстав, що для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність, зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, та, оскільки, позивач звернувся до суду лише 11 грудня 2020 року, то вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3 відсотків річних до 11 грудня 2017 року включно стягненню не підлягають, тим самим, строк позовної давності по даним правовідносинам сплив, на підставі чого просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову в цій частині. Крім того, зазначив, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачем відсутні, а тому між позивачем та відповідачем не існують цивільні відносини, зокрема, зобов`язального характеру, а тому норми ЦК України, зокрема, ті, що регулюють наслідки порушення зобов`язань, до спірних правовідносин, що виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, - не застосовуються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15. Представником позивача АТ «Державний ощадний банк України» адвокатом Безверхою І.П. подано відповідь на відзив, зареєстровану судом 31.03.2022 року за вх.№5466, за змістом якої рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09.12.2014 року про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит №354 від 05.08.2008 року відповідачами виконано частково у період з 09.12.2014 року по 01.11.2020 року, та станом на 01.11.2020 року сума заборгованості становить 581\~568 грн. 98 коп. Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом зазначеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тим самим, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У зв`язку з тим, що рішення суду відповідачами виконано частково, Банком нараховано 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, визначених рішенням суду за період з 01.11.2017 року по 01.11.2020 року, враховуючи строки позовної давності, у розмірі 152\~497 грн. 40 коп., з яких 3% річних від прострочених сум 47\~891, 00 грн., інфляції за несвоєчасне виконання рішення суду 104\~606, 40 грн. Окремо зазначено, що п.1 ч.2 ст.258 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки. В свою чергу, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання не є неустойкою, на підставі чого положення про скорочену позовну давність в один рік стосується лише вимог про стягнення неустойки і не регулюють стягнення боргу з урахуванням відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України. Щодо позовних вимог про застосування відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» адвокат Безверха І.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, а також у відповіді на відзив, просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, судом повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи в порядку вимог ч.ч.5, 6 ст.128 ЦПК України, причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання про поважність причин не явки в судове засідання та відкладення судового розгляду справи до суду не надходили, на підставі чого суд вважає, що відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні. Крім того, суд зауважує, що відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо пред`явленого позивачем позову, та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до нього. З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процессу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи позицію відповідача [PERSON] , викладену у відзиві на позов, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09 грудня 2014 року (справа №404/6494/14-ц), яке набрало законної сили 24 березня 2015 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління заборгованість в сумі 240\~273, 01 грн., за договором про іпотечний кредит №354 від 05.08.2008 року, з яких: основний борг в сумі 589933, 98 грн., прострочений борг в сумі 1974, 46 грн., заборгованість по сплаті відсотків в сумі 23973, 07 грн., пеня в сумі 20700, 82 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в сумі 39,00 грн. Крім того, ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 16 квітня 2015 року в зазначеній справі виправлено описку, допущену в рішенні Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09.12.2014 року щодо зазначення загальної суми заборгованості, що виникла з договору про іпотечний кредит №354 від 05.08.2008 року та правильною вважати загальну суму заборгованості, що виникла із договору про іпотечний кредит №354 від 05.08.2008 року, в розмірі «636\~621, 33 грн». Тим самим, зазначене рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09 грудня 2014 року набрало законної сили 24 березня 2015 року та відповідно до вимог ст.18 ЦПК України є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України. Крім того, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом також встановлено, що постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 08.06.2015 року (ВП №47737820) та постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 05.06.2015 року (ВП №47719794) відповідно, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №404/6494/14-ц, виданого 29 травня 2015 року Кіровським районним судом м.Кіровограда про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ДОБУ» заборгованості в розмірі 636\~621, 33 грн. (Боржники [PERSON] , [PERSON] відповідно). Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» як на підстави позовних вимог зазначив, що рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09.12.2014 року боржниками відповідачами по справі виконано частково та в ході виконавчого провадження на виконання зазначеного рішення стягнуто з боржників 55\~052, 35 грн., та станом на 01.11.2020 року сума заборгованості за зазначеним судовим рішенням становить 581\~568, 98 грн.зазначив, що ухвалене судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого боржником не здійснено, не припиняє правовідносин сторін договору, а так само не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання штрафних сум, передбачених ЦК України,зокрема, права Банку на отримання в порядку ч.2 ст.625 ЦК України 3% відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції від простроченої суми. З огляду на зазначене, та посилаючись на положення ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість в розмірі 152\~497, 40 грн у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за час невиконання рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09.12.2014 року у справі №404/6494/14-ц, станом на 01 листопада 2020 року, з яких: 3% річних від прострочених сум заборгованості за рішенням суду становить 47\~891, 00 грн., суми інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за рішенням суду становить 104\~606, 40 грн., що також підтверджується розрахунком 3% річних та розрахуном сум втрат від інфляції за період з листопада 2017 року по жовтень 2020 року, проведеним позивачем, який приймається судом до уваги. Відповідачами, в свою чергу, зазначений розрахунок не оспорено та не спростовано. При цьому, судом відзначається наступне. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується обов`язок боржника з такої сплати. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15, за якою вимоги\~статті 625 ЦК України\~не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, так як правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження»\~і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, та звертає увагу, що при розгляді справи №686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року відійшла від правових позицій, висловлених Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15 та сформувала свою правову позицію зазначивши, що згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що\~стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Отже, у\~статті 625 ЦК України\~\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав. Із матеріалів справи вбачається, що рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09.12.2014 року, яке набрало законної сили 24 березня 2015 року, та за яким з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ПАТ «ДОБУ» стягнуто за договором про іпотечний кредит №354 від 05.08.2008 року заборгованість в розмірі 636\~621, 33 грн., відповідаами виконано частково, а саме, стягнуто з останніх в примусовому порядку 55 052, 35 грн., та станом на 01.11.2020 року залишок заборгованості становить 581\~568, 98 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд вважає, що наслідком прострочення відповідачами грошового зобов`язання має бути стягнення солідарно з відповідачів в порядку ч.2\~ст.625 ЦК України\~встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також 3% проценти річних від простроченої суми. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідачів на його користь трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат, - не суперечить Закону. Вирішуючи питання щодо сум, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача та дослідивши розрахунок, наданий позивачем, суд вважає, що він відповідає порядку нарахування 3% річних та інфляційних втрат від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Відповідачі будь-яких розрахунків суду не надали. З огляду на викладене вище, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності на предмет їх належності, достатності та допустимості,

Outcome: approved