Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

25 жовтня 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до Одеської міської ради з позовом, в якому просили встановити юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] з 1994 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований наступними обставинами. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири [ADDRESS] . Позивачі, як спадкоємці четвертої черги спадкоємців, які фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] звернулись з заявою до 3-ї Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Нотаріусом Сальниковою З.В. 30.09.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, так як позивачами не доведено факту проживання однією сім`єю з [PERSON] та рекомендовано звернутися з заявою до суду. Інших спадкоємців майна померлої [PERSON] ні за законом ні за заповітом немає. Факт проживання зі спадкоємцем однією сім`єю позивачі підтверджують наступним: Після смерті матері [PERSON] в 1991 році, її батько, [PERSON] з травня 1994 року і до своєї смерті до 2001 року проживали однією сім`єю з [PERSON] , як чоловік і жінка, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується заявою сусідів за місцем проживання батька і [PERSON] , довідкою голови Холоднобалківської сільради, фотографіями, на яких зафіксовано їх сумісне проживання і побут. Як за життя батька, так і після його смерті, дочка [PERSON] - [PERSON] та її чоловік [PERSON] відносилися до [PERSON] , як до рідної матері, вважали її членом сім`ї. [PERSON] також вважала себе членом сім`ї позивачів. Після смерті [PERSON] . [PERSON] стала проживати разом з позивачами спочатку у будинку [ADDRESS] , вели спільне господарство, піклувались один за одного, що зокрема підтверджується випискою із медичної карти № [NUMBER] . Третього квітня 2007 року [PERSON] за спільною угодою із позивачами придбала у власність квартиру [ADDRESS] , яка була оформлена на її ім`я. Так як в придбаній квартирі необхідно було провести ремонт, який проводили позивачі, то [PERSON] до липня 2008 року проживала разом з ними, а з 2008 року переїхала проживати в квартиру. Позивачі постійно надавали [PERSON] всіляку допомогу, вели спільне господарство, жили однією сім`єю, [PERSON] постійно проживала в квартирі разом з [PERSON] , що підтверджується заявою сусідів за місцем проживання, довідкою Хмельницького ЖКС, сумісними з [PERSON] фотографіями. Крім того, про близькість стосунків свідчить те, що [PERSON] надавала довіреність [PERSON] на право розпорядження грошовими коштами. Підтвердженням проживання з [PERSON] однією сім`єю, на думку позивачів, є її заповідальне розпорядження до ПриватБанку, в якому вона визнає [PERSON] своєю дочкою. [INFO] [PERSON] померла. Позивачі провели всі необхідні заходи по організації похорон, що підтверджується відповідними довідками. Позивачі зазначають, що як для [PERSON] , так і для позивачів не було ніякої необхідності реєструватися за адресою реєстрації спадкодавця, для [PERSON] було достатньо того, що [PERSON] проживала фактично з нею, а [PERSON] , як член сім`ї постійно підтримував [PERSON] та [PERSON] . На підтвердження ведення спільного господарства, спільного бюджету позивачами додано: оригінал попереднього договору про намір купівлі квартири від 20 березня 2007 року, в якому замовником та особою яка оплатила цю угоду, є [PERSON] , а також угоду про надання інформаційних послуг від 20 березня 2007 року, згідно якого [PERSON] провів оплату. Оригінал договору № 113 від 25.04.2007 року про замовлення і оплату [PERSON] вікон для ремонту квартири [ADDRESS] . 15 лютого 2022 року представник відповідача Одеської міської ради подала до суду відзив із запереченнями проти позову. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні, допустимі та достовірні докази проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] разом з [PERSON] з 1994 року по 15.07.2019 року за адресою: [ADDRESS] . Позивачі у позовній заяві вказують, що батько позивачки - [PERSON] з травня 1994 року до 2001 року проживав однією сім`єю з [PERSON] , як чоловік і жінка та вів з нею спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . При цьому, позивачі не надають доказів та не зазначають, що проживали з ними разом в цей же період з 1994 по 2001 рік. Позивачі вказують, що після смерті [PERSON] у 2001 році [PERSON] стала проживати разом з ними та вести спільне господарство спочатку у будинку [ADDRESS] , що має підтверджуватись випискою із медичної карти № [NUMBER] , однак, ця виписка до суду не надавалась та відсутня в матеріалах справи, тобто на підтвердження зазначеного вище не надано жодного доказу. Натомість позовною вимогою [PERSON] та [PERSON] є встановлення факту їх проживання однією сім`єю з [PERSON] з 1994 року по 15.07.2019 року саме за адресою: [ADDRESS] , а в позовній заяві позивачі вказують про проживання в цей же період за іншими адресами, що суперечить позовній вимозі та підтверджує її безпідставність. 03.04.2007 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі- продажу, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Заботкіною Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 5-851. За цим договором [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] , продаж вчинено за 9 896,00 грн., які продавець ( [PERSON] ) отримав від покупця ( [PERSON] ) до підписання договору. Так, відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 02.12.2021 року № 4993-02/9/2 станом на 31.12.2012 року у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 03.04.2007 року, реєстровий № 5-851. Відповідач звертаємо увагу, що під час укладення вищезгаданого договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2007 року [PERSON] зазначила, що зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує те, що [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сім`єю разом з [PERSON] до укладення договору та не вели з нею спільне господарство у будинку [ADDRESS] . У позовній заяві позивачі посилаються на те, що доказом ведення спільного господарства та спільного бюджету є попередній договір про намір купівлі-продажу квартири від 20.03.2007 року, в якому нібито замовником та особою, що оплатила цей попередній договір є [PERSON] . Відповідач зазначає, що стороною попереднього договору про намір купівлі-продажу квартири від 20.03.2007 року є [PERSON] , а не [PERSON] , та взагалі не зрозуміло, хто такий [PERSON] , про якого говориться в позові. Окрім цього, відповідач звертає увагу, що покупцем квартири за попереднім договором про намір купівлі-продажу від 20.03.2007 року є [PERSON] , а згідно із ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відтак, твердження позивача, що вищевказаний попередній договір про намір купівлі-продажу квартири є доказом ведення спільного господарства та спільного бюджету позивачами та померлою є безпідставним, оскільки сторонами у попередньому договорі від 20.03.2007 року є [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), які і мали відповідно до цього попереднього договору та положень закону бути сторонами і основного договору купівлі-продажу квартири, та саме [PERSON] повинен був передати [PERSON] за основним договором грошову суму в розмірі 343 400,00 грн. за передачу у власність квартири за адресою: [ADDRESS] , натомість договір купівлі-продажу цієї квартири здійснено 03.04.2007 року між іншими особами, а саме: [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) і саме [PERSON] здійснила оплату грошових коштів за договором купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] у розмірі 9 896,00 грн. Таким чином, позивачі не були стороною договору купівлі-продажу квартири за вищевказаною адресою, не платили грошові кошти за квартиру, та взагалі не мають жодного відношення до набуття права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , всупереч вказаному ними у позові. Твердження про те, що [PERSON] за спільною угодою з позивачами придбала у власність цю квартиру, але оформила її на себе є необгрунтованим та безпідставним, натомість наданий ними попередній договір про намір купівлі-продажу квартири не є належним та достатнім доказом по справі. Відповідно до копій паспортів [PERSON] та [PERSON] їх місце проживання з 17.12.2007 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Натомість, згідно з листом Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 09.12.2021 року № 1008/01-08 за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована та знята з реєстрації лише одна особа - [PERSON] , дата реєстрації місця проживання - 25.07.2008 року, дата зняття з реєстрації - 27.08.2019 року (знята з реєстрації у зв`язку зі смертю). Також за даними Департаменту станом на 04.12.2021 року у квартирі жодна особа не зареєстрована. Більше того, згідно із копією довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та зареєстрованих) від 26.09.2019 року № 834 у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 25.07.2008 року по 15.07.2019 року (день смерті [PERSON] ) проживала та була зареєстрована лише одна особа - [PERSON] , тобто у вказаних довідках про склад сім`ї [PERSON] та [PERSON] не зазначено, оскільки вони не проживали за цією адресою у вищевказаний період. Таким чином, за спірною адресою проживала та була зареєстрована тільки власниця квартири - [PERSON] , а позивачі в цей же час, після купівлі спадкодавицею 03.04.2007 року квартири здійснили реєстрацію місця проживання за іншою адресою, а не за адресою померлої [PERSON] . Такі обставини свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] не проживали в період з 1994 року до [INFO] однією сім`єю разом з [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . У позовній заяві [PERSON] та [PERSON] зазначають, що вони звернулись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки [PERSON] та [PERSON] не доведено факту проживання однією сім`єю з [PERSON] . Також позивачі зазначили, що інших спадкоємців майна померлої [PERSON] ні за законом, ні за заповітом немає. Натомість, як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась лише одна особа - [PERSON] , при цьому в заяві від 06.03.2020 року [PERSON] зазначив що окрім нього інших спадкоємців немає. Таким чином, з наведеного вище вбачається, що позивачі намагаються ввести суд в оману. Представником відповідача також зазначено, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа № 521/11663/20 за позовною заявою Одеської міської ради до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою та визнання права власності на квартиру. На даний момент провадження по справі зупинено. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] . В 2007 році в спірній квартирі позивачами, яких [PERSON] представила, як своїх дочку та зятя, робився ремонт. В 2010 році [PERSON] деякий час проживала із подружжям [PERSON] у селі Холодна Балка. Після невдалого падіння в 2010 році та отриманої в зв`язку із цим травми, [PERSON] переїхала до [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , де й проживала із [PERSON] до її смерті, здійснюючи за нею постійний догляд. Кожного літа [PERSON] проживала разом із позивачами в с. Холодна Балка. Як зазначила свідок, всіма побутовими справами займалась [PERSON] , постійно проживала із [PERSON] у її квартирі, а фінансовим забезпеченням займався [PERSON] , який проживав та працював за межами м. Одеси. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що також була сусідкою [PERSON] , яка представила їй позивачів як дочку та зятя. Деякий час [PERSON] проживала у подружжя [PERSON] за межами м. Одеса, однак після отриманої травми в 2010 році, після повернення із лікарні, разом із [PERSON] до квартири вселилась [PERSON] , яка займалась всіма побутовими питаннями та здійснювала догляд за [PERSON] . На питання представника відповідача свідок пояснила, що бачила [PERSON] за місцем проживання [PERSON] майже щоденно. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення позивачів та представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадкування, та регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] померла [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 7534. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [NUMBER] ( а. с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 03 квітня 2007 року, реєстровий номер 5-851 (а. с. 198). Відповідно до довідки № 834 від 26.09.2019 року [PERSON] , 1943 року народження проживала та була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] по день смерті (а. с. 20). 30 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а. с. 10). В обґрунтування позову позивачі зазначили, що батько [PERSON] - [PERSON] з 1994 року і до своєї смерті [INFO] проживав однією сім`єю із [PERSON] , як чоловік та жінка за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області від 27 вересня 2019 року № 961/02-21 (а. с. 13). Після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є подружжям, згідно свідоцтва про укладення шлюб [NUMBER] (а. с. 18), відносилися до [PERSON] як до рідної матері, вважали її членом своєї сім`ї. [PERSON] стала проживати із позивачами спочатку в с. Холодна Балка, а з 2007 року в [ADDRESS] . Зазначене дає підстави позивачам вважати себе спадкоємцями четвертої черги за законом до майна померлої відповідно до статті 1264 ЦК України. Інформаційним листом № 6635/02-14 від 30.09.2019 року державним нотаріусом Сальніковою З.В. у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв`язку із відсутністю підтвердження родинних відносин із [PERSON] (а. с. 129). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У п. 6 рішення від 3 червня 1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Вирішуючи спір, суд, на підставі поданих сторонами та оцінених судом доказів, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] . Позивач [PERSON] із померлою [PERSON] , починаючи з 2010 року, спільно проживали разом у квартирі [ADDRESS] , вели спільний побут, сплачували побутові послуги, [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , якого остання потребувала в зв`язку із травмою, отриманою в 2010 році. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, дали чіткі, послідовні та несуперечливі показання. Факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю підтверджується також довідкою № 834 від 26 вересня 2019 року про те, що [PERSON] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] спільно з [PERSON] з 25.07.2008 року по 15.07.2019 рік (а. с. 22), копією заяви на оформлення вкладу [PERSON] , яка містить заповідальне розпорядження про те, що у випадку смерті [PERSON] вкладом та процентами розпоряджатиметься дочка - [PERSON] (а. с. 29). Факт несення спільних побутових витрат підтверджується копією договору № 113 від 25.04.2007 року, укладеного [PERSON] на придбання та установку металопластикових вікон та дверей за адресою: [ADDRESS] (а. с. 89). Відповідно до п. 3 договору загальна вартість товару склала 2712 грн., що, враховуючи вимоги статті 61 СК України щодо режиму спільної сумісної власності подружжя вважається спільною сумісною власністю позивачів. На підтвердження сумісного утримання житла із [PERSON] та його ремонту надано також копію накладної № 384 від 17 червня 2007 року, із адресою доставки: [ADDRESS] із зазначенням контактів позивачів на загальну суму 4300 грн (а. с. 93). Знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи і доводи позивачів щодо участі у сумісному придбанні квартири [ADDRESS] . Так, на підтвердження цих доводів стороною позивачів надано копію договору на надання інформаційно-посередницьких послуг від 20.03.2007 року, укладеного ФОП [PERSON] та [PERSON] , предметом договору є надання послуг по придбанню спірної квартири, із визначеною вартістю наданих послуг в розмірі 17170 грн. (а. с. 86), та копію попереднього договору про намір купівлі спірної квартири від 20.03.2007 року (а. с. 87), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого останнім передано завдаток в розмірі 2525 грн., що еквівалентно 500 доларів США. Таким чином, доводи [PERSON] щодо проживання із померлою [PERSON] однією сім`єю більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами, разом із цим проживання із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 1994 року не підтверджено наявними матеріалами справи, так як вказана квартира була набута у власність [PERSON] в 2007 році, а самі позивачі в своїх поясненнях, що підтверджено також і показаннями свідків зазначали, що постійно із [PERSON] . [PERSON] стала проживати з 2010 року. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] суд виходить із того, що він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом, в зв`язку із чим встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] не призведе до оформлення спадщини в порядку спадкування за законом у відповідності до статті 1264 ЦК України. Крім того, і самі позивачі, і допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що [PERSON] не проживав постійно із [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , що спростовує доводи позовної заяви [PERSON] в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. При цьому у п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Заперечуючи проти позову, Одеська міська рада не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що проживання [PERSON] із [PERSON] не носила характер сімейних відносин із веденням спільного господарства, спільних витрат тощо. При таких обставинах суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими, такими, що підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому їх необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: partial