Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

25 березня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувся до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства з депутатським зверненням від 12 серпня 2021 року, у якому\~\~просив\~\~також надати копію договору про водопостачання за адресою [ADDRESS] . На своє звернення він отримав відповідь від 20 серпня 2021 року про неможливість надати запитувану інформацію зважаючи на наявність обмежень, встановлених нормами Закону України «Про захист персональних даних».\~ Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду 16 грудня 2021 року у справі № 560/10637/21 визнано необґрунтованою та протиправною відповідь розпорядника інформації - Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства № 351 від 20 серпня 2021 року, надану на Депутатське звернення\~ [PERSON] . Внаслідок протиправних дій відповідача позивач стверджує, що йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданні та приниженні, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій, хвилюванні, яке він пережив намагаючись відстояти своє порушене право. Позивач є людиною з інвалідністю та через вади здоров`я, змушений пересуватися на візку та докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, зокрема для оформлення процесуальних документів позивач був вимушений проводити тривалий час за комп`ютером, що призводило сильне навантаження на його здоров`я. Наголошує, що такий перебіг справ завдав йому, як людині з інвалідністю страждань і приниження, біль, муку, тривогу, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Розмір моральної шкоди [PERSON] оцінює в розмірі 500000 грн. Представник відповідача Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства надіслав відзив на позов, в якому щодо задоволення позову заперечив, посилаючись на та, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди та обґрунтування її розміру. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, у якій вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні, справу просив розглянути у його відсутність. Представник відповідача Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства надіслав до суду заяву, у якій вимоги позову не визнав, справу просив розглянути у його відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено,\~що позивач звернувся до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства з депутатським зверненням від 12 серпня 2021 року, у якому просив надати копію договору про водопостачання за адресою [ADDRESS] . Відповідач листом №351 від 20.08.2021 повідомив про відмову у наданні запитуваної інформації зважаючи на наявність у договорі відомостей (персональних даних) про сторін договору, які відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» розголошенню не підлягають. Вважаючи відповідь протиправною, позивач звернувся до суду. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 560/10637/21 позов [PERSON] до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про визнання протиправною відповіді, - задоволено повністю. Визнано необґрунтованою та протиправною відповідь розпорядника інформації - Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства № 351 від 20 серпня 2021 року, надану на Депутатське звернення\~ [PERSON] . Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувало ся та набрало законної сили. Звертаючись до суду [PERSON] \~обґрунтовував заподіяння йому моральної шкоди порушенням Красилівським підприємством водопровідно-каналізаційного господарства його прав на отримання інформації, а саме ненадання позивачу запитуваної інформації згідно депутатського звернення від 12 серпня 2021 року, яке було визнано Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року. Стаття 56\~Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Пунктом 3\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» від\~31\~березня 1995\~року №\~4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розміру, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу). Сам по собі факт того, що\~рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року задоволено адміністративний позов [PERSON] та\~визнано необґрунтованою та протиправною відповідь розпорядника інформації - Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства № 351 від 20.08.2021, надану на Депутатське звернення [PERSON] , за відсутності будь-яких інших доказів не може свідчити про заподіяння шкоди позивачу моральної шкоди. Витрати власного часу та зусилля позивача на складання\~позову, його подачу та участь у розгляді справи є реалізацією його суб`єктивного права на\~судовий захист та не є моральною шкодою в розумінні ст. 1167 ЦК України. Крім того, будь-яких інших належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача було завдано\~моральну шкоду, яку і доказів на підтвердження її розміру. Також варто зазначити, що як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства з депутатським зверненням, перебуваючи у статусі депутата Красилівської міської ради Хмельницької області. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції. Зважаючи на встановлену п. 2 ч. 1 ст. 8 вищевказаного закону обов`язок депутата місцевої ради здійснюючи депутатські повноваження не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях, суд вважає, що звернення [PERSON] до Хмельницького окружного адміністративного суду із вимогою про визнання протиправною\~відповіді Красилівського\~підприємства водопровідно-каналізаційного\~господарства було формою реагування позивача, як депутата місцевої ради, на порушення законодавства працівниками Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, а не зверненням фізичної особи за захистом її порушених прав. Окрім того, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно якої при наданні потерпілій стороні справедливої сатисфакції шляхом присудження з винної сторони моральної шкоди, суд в окремих справах, замість ухвалення рішення про грошове відшкодування моральної шкоди, вважає визнання самого факту правопорушення достатнім для справедливої сатисфакції. Так, у справі «Перна проти Італії» Європейський суд з прав людини своїм рішенням від 25 липня 2001 року, визнаючи, що було допущено порушення статті 10 Конвенції у відношенні до потерпілого, постановив, що визнання порушення саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану заявникові. Подібних висновків ЄСПЛ доходив в рішеннях у справах «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Ігор Тарасов проти України» (2016 рік). Враховуючи встановлені обставини у даній справі, суд вважає, що сам факт визнання рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 560/10637/21 відповіді розпорядника інформації - Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства необґрунтованою та протиправною, у даному випадку є достатнім для справедливої сатисфакції позивача [PERSON] . Зважаючи на вищевказане, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно довідки МСЕК серії МСЕ №298293 (а.с.13) позивач є особою з інвалідністю першої групи, а тому звільнений від сплати судового збору. А тому судові витрати по сплаті судового збору слід покласти за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed