Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

В червні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, в якому просила встановити факт постійного його проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини за адресою : [ADDRESS] та визнати за позивачем право приватної власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з господарськими спорудами , що розташовані в [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина в вигляді 1/6 частини житлового будинку з господарськими спорудами , що розташовані в [ADDRESS] . Однак, позивач не звернувся на протязі шестимісячного строку зі дня відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вважаючи, що прийняв спадщину, тому що постійно проживав з померлою на час відкриття спадщини за однією адресою, тому що в силу свого хворобливого стану здоров`я сестра потребувала постійного мого догляду та піклування, який він постійно їй і надавав, забезпечував її необхідним: купував продукти харчування, необхідні ліки, предмети гігієни та побутові товари. Однак, при оформленні спадкових прав з`ясувалось, що на момент відкриття спадщини позивач не був зареєстрований за однією адресою з сестрою, хоча фактично проживали разом, а документальне підтвердження спільного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у позивача відсутнє і правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.12.1983 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою не пройшло реєстрацію в ЗМБТІ, тому 01.12.2021 року нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цією позовною заявою. Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 29.06.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Відповідач територіальна громада в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області надали суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що заперечень не мають, просять розглянути справу в відсутність їх представника у відповідності з законодавством України. Позивач та його представник не скористались своїм правом подати до суду відповідь на відзив. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11.08.2022 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Заярна М.А. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач по справі територіальна громада в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання свого представника не направили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, в раніше поданій заяві просили слухати справу без їхньої участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1-2ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3ст. 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. (ч. 1ст. 1221 ЦК України). Згідно із ч 5ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України в другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати (сестри) спадкодавця,… Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, встановлено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно з п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи. Тобто, недотримання спадкоємцем вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що заявник не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України по справі №6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 1299 ЦК України : якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Як роз`яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність державної реєстрації на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який, оформивши спадщину, не здійснив її державної реєстрації ( ст.1299 ЦК України). Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановленні наступні правовідносини. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджений копією свідоцтва про смерть [NUMBER] виданим 26.04.2021 про що складений відповідний актовий запис № 963 (а.с. 7). Факт родинних відносин позивачки з померлою сестрою підтверджений наданим суду свідоцтвами про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 25.11.1962, відповідно до якого батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтвом про народження спадкодавиці серії [NUMBER] від 02.09.1957 відповідно до якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , та свідоцтвом про укладення шлюбу спадкодавиці серії [NUMBER] від 13.10.1978 відповідно до якого вона уклала шлюб з [PERSON] та набула прізвище [PERSON] (а.с. 8, 9, 11). Згідно довідки № 03 виданої 05.01.2022 Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області підтверджується факт, що [PERSON] на час смерті, а саме, [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстрованих осіб не було, фактично (без реєстрації) проживав [PERSON] . Згідно з Інформаційною довідкою № 69410966 від 08.07.2022 наданою державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., вбачається, що ніхто зі спадкоємців на прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Запорізької районної державної нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не відкривалась, тому суд вважає вірним визначення відповідачем по справі відповідну територіальну громаду в особі селищної ради, а саме, територіальну громаду в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, що узгоджується з роз`ясненням, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ( інформаційний лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Судом встановлено, що право власності на 1/6 частину житлового будинку в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, р. № 1701, виданим 06.12.1983 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, інші 5/6 цього будинку належать позивачу [PERSON] (а.с.14) Відповідно до постанови про відмову в вчиненні нотаріальної дії, виданої 01.12.2021 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою вбачається, що [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва на право на спадщину за законом в зв`язку з відсутністю у нього документального підтвердження спільного проживання із спадкодавицею на час відкриття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавиці, а саме, на 1/6 частину спадкового житлового будинку. (а.с. 12) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є сусідкою померлої [PERSON] , проживає в [ADDRESS] , засвідчила суду, що знає позивача [PERSON] , його померлу рідну сестру [PERSON] , їх батьків ще зі шкільних років, після смерті матері позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , в батьківському будинку в [ADDRESS] стали проживати донька [PERSON] з чоловіком [PERSON] , однак після того, як [PERSON] захворів ( після сердечного інсульта у нього стала паралізація) і він потребував стороньої допомоги, яка потребувалась і [PERSON] в зв`язку з інвалідністю (3 група), її брат позивач [PERSON] разом з дружиною переїхали в смт. Малокатеринівка, де проживають до теперішнього часу. Тобто, проживали в будинку на час смерті чоловіка [PERSON] , який помер в 2016 році та на час смерті і самої [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду повідомила, що вона є мешканкою с Малокатеринівка, та знає [PERSON] , його рідну сестру [PERSON] та її чоловіка - [PERSON] , її мати [PERSON] , як сусідка. Пояснила суду, що в батьківський житловий будинок по [ADDRESS] позивач [PERSON] переїхав на постійне місце проживання з дружиною [PERSON] в 2016 році, де і проживає по теперішній час, тому що їх зять [PERSON] ( чоловік [PERSON] ) та сама [PERSON] ( інвалід 3 групи) потребували сторонньої допомоги, яку і надавав їм [PERSON] разом зі своєю дружиною. Вони і захоронили і зятя [PERSON] , який помер в 2016 році і рідну сестру [PERSON] , яка померла в 2021 році. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно п.2 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, тощо. Згідно з п. 23 цієї Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене,

Outcome: approved