Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

[PERSON] , (далі позивач, [PERSON] ), звернувся до суду із позовом до [PERSON] , (далі відповідач, [PERSON] ), в якому, просив визнати [PERSON] , таким, який втратив право на користування будинком [ADDRESS] , зі зняттям останнього з реєстрації. В обґрунтування позову посилався на те, що у його приватній власності перебуває житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Даний будинок був успадкований мною після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13 червня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської обласної Омельченко К.А., спадкова справа №310/20017, реєстровий номер 1-1092. Право власності на вказаний будинок зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, реєстровий номер 124542332227, номер запису про право власності:26605533, номер витягу 127469881 від 13.06.2018 року. Після реєстрації права власності позивачем було з`ясовано, що в будинку, окрім померлої [PERSON] зареєстрований її внук - [PERSON] , який періодично з`являвся в будинку та без згоди [PERSON] користувався ним, а починаючи з 12 квітня 2021 року не проживає, що підтверджується актом Макарівської селищної ради Київської області від 05 листопада 2021 року. [PERSON] вважає, що оскільки [PERSON] не є членом його сім`ї, з ним не укладався договір оренди жилого приміщення та більше шести місяців не проживає у ньому, тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право на користування ним. Відповідач же від добровільного зняття з реєстрації з належного мені будинку відмовляється. Ухвалою суду\~від\~17.01.2022\~року\~позовну\~заяву [PERSON] \~прийнято\~до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву. Копія ухвали суду від 17.01.2022 року та позовна заява з додатками відповідачу направлялися за адресою реєстрації: [ADDRESS] , поштове відправлення № 0800100001566 повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», однак з урахуванням ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду будь-яких клопотань та відзиву на позовну заяву не подав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13 червня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської обласної Омельченко К.А., спадкова справа №310/20017, реєстровий номер 1-1092. Право власності на вказаний будинок зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, реєстровий номер 124542332227, номер запису про право власності:26605533, номер витягу 127469881 від 13.06.2018 року. Відповідач [PERSON] не являється членом його родини. Крім того, [PERSON] з 12.04.2021 року не проживає в будинку по [ADDRESS] , що підтверджується Актом складеним депутатом Макарівської селищної ради спільно з сусідами від 05.11.2021 року. Позивач вказує, що [PERSON] будучи зареєстрованими у житловому будинку може вселитися до нього, що призведе до порушення прав власника, тому вимушений звернутися з даним позовом до суду щодо визнання відповідача таким, який втратив право на користування житлом. Вважає, що оскільки відповідач будучи безпідставно зареєстрованими на теперішній час у належному йому житловому будинку порушує права власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому він підлягає визнанню таким, який втратив право на користування житлом. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також слід вказати, що відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання у Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється з-поміж іншого на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із зазначених вище вимог. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, де зареєстрована відповідач, однак з 12.04.2021 року у ньому не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved