Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач 03.08.2021 року звернувся до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він тривалий час не спілкувався із матір`ю та проживав окремо, а тому йому не було відомо про її смерть, а ні нотаріус а ні інший спадкоємець [PERSON] не повідомили його а спадкоємець і нотаріуса про існування іншого спадкоємця , що є поважною причиною для поновлення строку на прийняття спадщини у відповідності до вимог ч.3 ст. 1272 ЦК України. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнавали, вважаючи що відсутні будь-які поважні причини пропуску строку, позивач самостійно вирішив не спілкуватись із матерію та братом, жодного разу за тривалий час не поцікавився здоров`ям матері або її життям. Як встановлено судом [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ( а/с 102). Її син [PERSON] 02 липня 2020 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ( а/с 101) не зазначивши наявність інших спадкоємців. [PERSON] , який є сином [PERSON] , від іншого шлюбу, звернувся із заявою про прийняття спадщини 02.06.2021 року ( а/с 9). , у зв`язку із чим нотаріус повідомила його про порушення їм строку звернення із заявою про прийняття спадщини ( а/с 10). Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із спадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. Постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 при розгляді правовідносин пов`язаних із поновленням строку на прийняття спадщини було зроблено наступний правовий висновок: «якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо» . У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься У постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12). Отже, місцевий суд, з яким погодився касаційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що незнання про смерть спадкодавця є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а відтак є підстави для визначення додаткового строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини. Разом з тим слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку». У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». У постанові від 30.06.2020 року по справі №431/5782/17 Верховний Суд визначив, що необізнаність про смерть заповідача не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином усталена практика Верховного Суду, як і практика Верховного Суду України, свідчить про чітке визначення того, що саме по собі не проживання разом із спадкоємцем та необізнаність про його смерть, не можуть вважатись поважними причинами пропуску строку на для прийняття спадщини. Посилання позивача та його представника про навмисне неповідомлення відповідачем як спадкоємцем нотаріуса про існування іншого спадкоємця та відсутність належного повідомлення нотаріусом всіх спадкоємців про відкриття спадщини , як на підстави вважати поважними пропуск строку не приймається судом так як діючим законодавством не передбачене обов`язковість нотаріусу повідомляти всіх спадкоємців щодо відкриття спадщини при відсутності заповіту , а тому дії відповідача відносяться лише до моральних питань взаємовідносин а ні порушення норм закону. Також суд критично ставиться до ствердження позивача та його представника щодо того, що відмова у поновленні строку є фактичним втручанням у право позивача на житло , яке захищено Конституцією України та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Поняття права на житло у даному випадку не може бути застосовано до даних правовідносин, так як у квартирі яка є спадщиною позивач не коли не проживав з власних причин, мав інше житло спадщину після смерті батька, яким розпорядився на власний розсуд, а тому вирішення питання з пропуском строку прийняття спадщини не може вважатись втручанням а ні у власність позивача а ні у його право на житло. Судом також враховується, що у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а розгляд справи відбувається судом з урахуванням вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст. 76 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо наявності підстав для визнання поважним пропуск строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є недоведеними належними та допустимими доказами а тому не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed