Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 10.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (правонаступником є ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відповідно до Договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020) та [PERSON] укладено Угоду № С03.210.72755 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, за умовами якої Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випускає Клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн (п.п. 3.1 Договору). Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 8 000,00 грн (п.п. 3.2 Договору). Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48,00 % річних (п.п. 3.3 Договору). Банк на виконання умов Договору надав Позичальнику грошові кошти у сумі 8 000,00 строком до 10.10.2021, а Позичальник, відповідно, зобов`язався повернути його разом з іншими платежами. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 03.12.2020 утворилась заборгованість в загальному розмірі 24 468,00 грн. Разом з тим, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційні втрати за час прострочення зобов`язання, що складають наступні суми: 792,20 грн (3% річних) та 2 471,27 грн (інфляційні втрати за час прострочення зобов`язання). Отже, загальна сума, що позивач просить стягнути з відповідача на їх користь складає 27 731,47 грн. Крім того, позивач просить стягнути судовий збір, сплачений при зверненні до суду з відповідним позовом, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. Ухвалою суду від 21.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та судове засідання по суті призначено на 17.08.2022. Від представника позивача - адвоката Мартиненка В.В., в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують щодо заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судові засідання. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини та прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (Фактор) укладено Договір факторингу № 12/90 (а.с. 24-26), відповідно до якого Клієнт відступає Фактору, а останній, в свою чергу, приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (п.п. 2.1 п. 2 Договору факторингу) (а.с. 24). Згідно п.п. 2.2 п. 2 Договору факторингу, зокрема, права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед Клієнтом та визначені в Реєстрі боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього Договору (а.с. 24 - 24-зворотний бік). З Реєстру боржників, долученого в якості Додатку № 1 до Договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020 вбачається, що право вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] за Угодою № С03.210.72755 передано позивачу від ПАТ «Ідея Банк» (а.с. 27-29). Відтак, вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] є законними. 10.10.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду № С03.210.72755 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, за умовами якої Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випускає Клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн (п.п. 3.1 Договору). Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 8 000,00 грн (п.п. 3.2 Договору). Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48,00 % річних (п.п. 3.3 Договору) (а.с. 5). Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок № [NUMBER] , та надавши кредитні кошти в розмірі 8 000,00 грн в межах кредитного ліміту визначеного в п.п. 3.1 Договору строком до 10.10.2021. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 03.12.2020 утворилась заборгованість в загальному розмірі 24 468,00 грн, що складається з наступного: 9 000,00 грн - заборгованість за основним боргом; 15 468,00 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість по нарахованими та несплаченим комісіям (а.с. 17). Разом з тим, 3% річних складають 792,20 грн та інфляційні втрати за час прострочення зобов`язання - 2 471,27 грн (а.с. 18). 30.11.2021 за Вих. № 31147/2021 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на адресу відповідача була направлена досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с. 19). Однак, жодних дій з боку відповідача задля погашення заборгованості вчинено не було. Щодо нормативного обґрунтування, то суд зазначає наступне. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частин 1-2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, зокрема, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. Стаття 625 ЦК України передбачає наступне: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що станом на 03.12.2020 [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в загальному розмірі 27 731,47 грн, що складається з наступного: 9 000,00 грн - заборгованість за основним боргом; 15 468,00 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість по нарахованими та несплаченим комісіям; 792,20 грн - 3% річних; 2 471,27 грн - інфляційні втрати за час прострочення зобов`язання. Долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідає вимогам чинного законодавства, відповідачем вказаний розрахунок не спростований, доказів належного виконання зобов`язання відповідачем - суду також не надано. Разом з тим, ч. 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного вище, позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі № 910/4881/18 від 18.12.2018, у справі № 920/653/19 від 03.04.2020. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved