Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

23.08.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі окрім неї також зареєстрований й відповідач [PERSON] , який є її сином. В 2020 році її син переїхав за кордон та не збирається повертатися до України. Відповідач на час подачі позову в квартирі не мешкає, що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.03.2021 року, від 01.02.2022 року та від 28.06.2022 року, сплату комунальних послуг не здійснює, витрат по утриманню квартири не несе, факт реєстрації відповідача в квартирі за вказаною адресою порушує її право на вільне розпорядження квартирою і користування нею, тому вона звернулась до суду із даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.08.2022 року зазначена цивільна справа передана для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді від 30.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засідання позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Бойко Л.П. 21.06.2022 року та на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Поповою І.В. 07.07.2011 року. За даними довідки № 441 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у квартирі [ADDRESS] , виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 13 січня 2022 року, де зазначено, що у вищевказаній квартирі зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , який є сином позивачки. Встановлено, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не мешкає з 2020 року, тобто більше року до дня звернення з позовною заявою до суду позивача, про що не заперечував й відповідач в своїй заяві, де зазначив, що позовні вимоги визнає. Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою також підтверджуються актами про не проживання особи за місцем реєстрації, складені 02.03.2021 року, 01.02.2022 року та 28.06.2022 року та поясненнями в судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки з 1999 року, з 2004 року по 2007 рік вони разом працювали в обласній раді, разом повертались додому з роботи, спілкувались, їх діти виросли разом. Після смерті її чоловіка вона її підтимувала, часто буває у неї вдома та не бачить в квартирі сина позивачки більше двох років, їй відомо, що він добровільно виїхав з квартири, речей його в квартирі немає, вона приймала участь у складанні акту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтверджує відсутність відповідача за місцем реєстрації більше понад двох років. Зазначила, що є сусідкою позивачки та перебуває з нею у дружніх стосунках, часто зустрічаються та знає, що відповідач виїхав з країни. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також пояснила, що по сусідські з позивачкою часто спілкуються, вони перебувають у дружніх відносинах, відповідача вже давно не бачила, в квартирі він не проживає, позивач йому перешкоди у користування квартирою не вчиняла. Оскільки відповідачем позовні вимоги визнано, то відповідно до встановлених судом обставин підстави для користування спірною квартирою, згідно із ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР, на умовах договору у відповідача відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування відповідачем житлом за вказаною адресою на праві особистого сервітуту відповідно до ст. 405 ЦК України з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 156, ст. 162 ЖК УРСР. Зважаючи на встановлені судом обставини, оскільки відповідач відсутній у спірній квартирі більше одного року, не проживає в ній без поважних причин і не користується нею, тому суд дійшов висновку, що сервітут ним не використовується без поважних причин більше встановленого законом строку, тому на підставі ч. 3 ст. 405 ЦК України сервітут відповідача припинився, а відтак відповідача належить визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею по справі судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved