Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

У травні 2022 року до суду звернувся [PERSON] із вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що із 2016 року сторони перебували у незареєстрованому шлюбі від якого мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2018 року вони припинили відносини та з того часу спільна дитина проживає разом із [PERSON] . Після припинення стосунків сторони не дійшли згоди щодо участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею. [PERSON] намагався вирішити питання щодо спілкування із дочкою та його участі у її вихованні, однак відповідачка наполягає на тому, що участь позивача шляхом спілкування, як батька спільної дитини [PERSON] , не потрібна. Відповідачка створила нову сім`ю, де її чоловік виконує обов`язки батька для [PERSON] . У 2020 році позивач звернувся із відповідною заявою до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради. Після реагування служби у справах дітей відповідачка дозволила [PERSON] побачитись із дитиною один раз. На наступні спроби зустрічей із дитиною позивач отримував відмову. [PERSON] зазначає, що він ніколи не відмовлявся від своїх обов`язків як батька попри заборони, завжди допомагав в утриманні спільної доньки. Однак [PERSON] навіть при випадковій зустрічі із дитиною забороняє підходити та розмовляти із донькою. Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні із спільною малолітньою дитиною [PERSON] та встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дочкою [PERSON] такий спосіб спілкування: - чотири вихідні на місяць (із 10 год. 00 хв. суботи по 18 год. 00 хв. неділі) за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] або [ADDRESS] ) з правом відвідування в зазначені часи культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів та з правом зустрічей з дідусем та бабусею [PERSON] зі сторони [PERSON] за їх місцем проживання без присутності матері; - в період канікул та свят за домовленістю між батьками, але не менше двох днів, від загальної тривалості канікул за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] або [ADDRESS] ) з правом відвідування в зазначені часи культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів та з правом зустрічей з дідусем та бабусею [PERSON] зі сторони [PERSON] за їх місцем проживання без присутності матері; - в день народження дитини чотири години часу з урахуванням побажань дитини та її графіку навчання за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] або [ADDRESS] ) з правом відвідування в зазначені часи культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів та з правом зустрічей з дідусем та бабусею [PERSON] зі сторони [PERSON] за їх місцем проживання без присутності матері; - зобов`язати [PERSON] враховувати думку [PERSON] при прийнятті рішень щодо навчання, лікування, оздоровлення та розвитку спільної дитини [PERSON] . Крім того, позивач просив встановити для батьків такий обов`язок: [PERSON] забирає дочку [PERSON] у визначені дні та години спільного перебування, а [PERSON] повертає дочку [PERSON] із місця перебування із [PERSON] до постійного місця проживання Ухвалою судді від 12.05.2022 у справі відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Решетилівської міської ради як орган опіки та піклування. 27 липня 2022 року до суду надійшла заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, яка є по суті заявою про збільшення позовних вимог, в якій позивач виклав пункт 2 прохальної частини позовної заяви в новій редакції та просив встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дочкою [PERSON] такий спосіб спілкування: - чотири вихідні на місяць (із 10 год. 00 хв. суботи по 18 год. 00 хв. неділі) за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] або [ADDRESS] ) з правом відвідування в зазначені часи культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів та з правом зустрічей з дідусем та бабусею [PERSON] зі сторони [PERSON] за їх місцем проживання без присутності матері; - в період канікул та свят за домовленістю між батьками, але не менше двох днів, від загальної тривалості канікул за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] або [ADDRESS] ) з правом відвідування в зазначені часи культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів та з правом зустрічей з дідусем та бабусею [PERSON] зі сторони [PERSON] за їх місцем проживання без присутності матері; - в день народження дитини чотири години часу з урахуванням побажань дитини та її графіку навчання за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] або [ADDRESS] ) з правом відвідування в зазначені часи культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів та з правом зустрічей з дідусем та бабусею [PERSON] зі сторони [PERSON] за їх місцем проживання без присутності матері; - зобов`язати [PERSON] враховувати думку [PERSON] при прийнятті рішень щодо навчання, лікування, оздоровлення та розвитку спільної дитини [PERSON] . Крім того доповнив позовні вимоги пунктом 3 такого змісту: «3. Встановити для батьків такий обов`язок: [PERSON] забирає дочку [PERSON] у визначені дні та години спільного перебування, а [PERSON] повертає дочку [PERSON] із місця перебування із [PERSON] до постійного місця проживання». Ухвалою суду від 29 липня 2022 року було прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладене на 22.08.2022. Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду по суті на 22 вересня 2022 року. У судовому засіданні 22 вересня 2022 року позивач [PERSON] позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, проте зазначив, що доповнення третім пунктом своїх позовних вимог було прийнято ним спересердя, однак на даний час від цієї позовної вимоги він відмовляється. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні 22.09.2022 зазначила, що викладені в позові обставини не в повній мірі відповідають фактичним обставинам, оскільки бачитися з дитиною вона позивачу не забороняла, а він сам вкрай рідко навідувався до дитини. З дитиною позивач не спілкувався майже два з половиною роки. Також не погоджувалася з тим, щоб дитина була у позивача з 10 години суботи по 18 годину неділі та пропонувала обмежити цей час, розпочавши його з 09 години ранку неділі. У судове засідання 22 вересня 2022 року представниця третьої особи Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування, [PERSON] не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування (а.с.72) Представник третьої особи Служби у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради у судове засідання 22.09.2022 не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей (а.с. 76). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у її вихованні підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 7). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила те що, позивач [PERSON] приймає участь у матеріальному утриманні спільної малолітньої дитини проте в недостатньому розмірі. Судом також встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом із відповідачкою. З досліджених доказів та отриманих пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між ними виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивача до суду з цього приводу. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постаново ВР 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з положеннями статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до змісту статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У пункті 54 рішення Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Тобто при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Однак з огляду на вік дитини, якій на час судового засідання виповнилося лише 6 років, малолітня [PERSON] не висловлювала думку щодо участі батька у спілкуванні з нею та її вихованні. Згідно з частиною 5 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до наданого в судовому засіданні висновку Виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування щодо встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 31 серпня 2022 року № 164, стосунки між батьками напружені у зв`язку з непорозумінням щодо участі кожного з них у вихованні та спілкуванні з дочкою. Питання щодо встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради 26.08.2022, заслухано обох батьків та членів комісії та прийняте відповідне рішення. Виходячи з інтересів дитини орган опіки і піклування вважає за доцільне: рекомендувати батькові [PERSON] здійснювати свою участь у вихованні дочки [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку спілкування: особисті побачення з дитиною 2 рази на місяць чотири дні, а саме з 10.00 год суботи до 12.00 неділі, без присутності матері дитини з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я та її бажання; в період літніх та зимових канікул не менше 5 днів від загальної тривалості канікул, в період осінніх і весняних канікул та свят - не менше 2 днів, враховуючи при цьому бажання дитини та її стан здоров`я; встановити для батька дитини [PERSON] обов`язок самостійно забирати та повертати доньку матері дитини за її основним місцем проживання. Рекомендувати матері дитини [PERSON] поважати права батька [PERSON] , не чинити перешкод у його спілкуванні з дитиною. Рекомендувати батькові [PERSON] не порушувати графік побачень, приділяти дитині увагу і турботу (а.с.73-75). Частиною шостою статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд зазначає, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Ані органом опіки та піклування, ані відповідачем у справі не надано суду доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17. Водночас суд вважає, що проведення часу з дитиною в день її народження без присутності матері слід визначити з урахуванням побажань дитини та її графіку навчання, а також попередньої домовленості між батьками дитини. Однак враховуючи, що свій день народження дитина звикала святкувати саме з матір`ю, як встановлено з пояснень сторін, батькові дитини слід надати можливість систематичних побачень в ці дні тривалістю в три години часу за місцем проживання [PERSON] , а не чотири години, як просив позивач, з урахуванням побажань дитини та її графіку навчання без присутності матері за попередньою домовленістю батьків. Враховуючи вік дитини, напружені відносини між сторонами, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за можливе визначити спосіб участі батька у вихованні дитини у виді періодичних та систематичних побачень без участі матері дитини, однак з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини. При цьому, на думку суду, з метою уникнення непорозумінь між сторонами слід уточнити вихідні дні, в які позивач матиме право на побачення з дитиною. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про необхідність надання позивачу [PERSON] можливості систематичних побачень з дитиною 2 рази на місяць по вихідним дням, а саме кожну першу суботу місяця з 10.00 год до 12.00 кожної першої неділі місяця, та кожну третю суботу місяця з 10.00 год до 12.00 кожної третьої неділі місяця без присутності матері дитини з урахуванням розпорядку дня, стану здоров`я, потреб та інтересів дитини за місцем проживання [PERSON] ; можливості систематичних побачень з дитиною в період літніх та зимових канікул не менше 5 днів від загальної тривалості канікул, в період осінніх і весняних канікул, свят - не менше 2 днів від загальної тривалості канікул і свят, враховуючи при цьому стан здоров`я, потреби та інтереси дитини; в день народження дитини три години часу з урахуванням побажань дитини та її графіку навчання за місцем проживання [PERSON] без присутності матері за попередньою домовленістю батьків. У разі відсутності можливості спілкування [PERSON] з малолітньою донькою у визначений час, то інший час для спілкування з донькою слід визначати за попередньою домовленістю батьків дитини. При цьому суд зазначає, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Що стосується позовної вимоги в частині зобов`язання [PERSON] враховувати думку [PERSON] при прийнятті рішень щодо навчання, лікування, оздоровлення та розвитку спільної дитини [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. З огляду на викладене, враховуючи положення про рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини суд не вважає за необхідне додатково визнавати у рішенні суду права позивача, які визначені чинним законодавством, що регулює сімейні правовідносини. Щодо позовних вимог позивача про надання права зустрічей дитини з дідусем та бабусею [PERSON] зі сторони [PERSON] суд зазначає таке. Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року). Враховуючи, що право на спілкування діда, баби з внучкою не оспорюється відповідачкою, та закріплене як у вітчизняному законодавстві, так і у рішеннях Європейського суду з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права, суд не вбачає підстав для його додаткового визнання у рішенні суду. Також суд не вважає за необхідне визнавати за позивачем право відвідування різноманітних закладів з дитиною, оскільки це право повинно визначатися виключно батьками дитини з обов`язковим врахуванням стану здоров`я, бажання, вікових особливостей та інтересів дитини. В зв`язку з відмовою від викладеної вимоги у заяві про збільшення позовних вимог про встановлення обов`язку для батька дитини забирати дочку у визначені дні та години спільного перебування, а для матері дитини повертати дочку із місця перебування із [PERSON] до постійного місця проживання, судом дана позовна вимога не розглядається. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій про сплату судового збору від 27.03.2022 № 0.0.2499609742.1 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 992 грн 40 коп. (а.с.1). В пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами) зазначено про те, що якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи вищевикладене, положення ч.1 ст.141 ЦПК України та те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 496,20 грн (половину від суми сплаченого судового збору позивачем). На підставі викладеного та,

Outcome: partial