Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

02 травня 2022 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини, припинення стягнень аліментів на одну дитину, повернення аліментів, стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду від 08 квітня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Рівненського міського суду від 22 квітня 2020 року з нього стягуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 04.10.2019 року та до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що так сталися обставини, що у 2021 році до нього повернувся мешкати старший син, який по теперішній час знаходиться на повному його утриманні, навчається у Рівненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 8 Рівненської міської ради. Зважаючи на те, що старший син перебуває на його утриманні, а аліменти з нього стягуються на користь позивача, відтак змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 04 травня 2022 року вказаний позов був залишений без руху з наданням строку на усунення недоліків. 06 червня 2022 року позивачем було подано заяву з виправленими недоліками. Ухвалою суду від 14 червня 2022 року вказаний позов прийнятий до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 08 липня 2022 року відповідач подала до суду відзив, в якому заперечила проти позову, вказавши на те, що після розлучення, за рішенням суду діти проживали та проживають з нею та позивач сплачував аліменти на дітей відповідно до виконавчого листа Рівненського міського суду від 06.07.2020 року №569/18898/19. Так, 25.11.2021 року між нею та старшим сином [PERSON] виникла розмова в якій вона запитала у сина чому він не відвідує уроки в школі, на території школи вживає тютюнові вироби, а також з`являється додому в стані алкогольного сп`яніння. На що син повідомив, що він є уже дорослий і може робити, що йому заманеться, а гроші на цигарки та алкоголь йому дає батько.Після проведення профілактичної бесіди, 26.11.2021 року старший син таємно, без її відома пішов до свого батька. Твердження позивача про те, що вона має неадекватну поведінку не відповідає дійсності, оскільки як матір переживає за своє дитя, не бажає, щоб син вживав тютюнові вироби та алкоголь у будь-якому вигляді, оскільки він ще є дитиною, а звички будуть негативно впливати на його здоров`я та емоційний стан. За таких умов та повній безвідповідальності позивача у вихованні старшого сина, вважає, що спільний син має проживати з нею, впевнена, що вона як мати може створити кращі умови у зростанні сина, виключити шкідливі звички, припинити здійснювати крадіжки. Звертає увагу суду і на те, що при останній телефонній розмові з синами, старший син висловив бажання проживати з її матір`ю за місцем її постійного проживання. Позивач вказує, що спільний син фактично проживає з ним. З невідомих їй на те причин, в своїй позовній заяві позивач не вказує, що з початку березня 2022 року без її відома матір позивача вивезла сина [PERSON] до [PERSON] Республіки де останній перебуває і по даний час. Відтак, їх син перебуває на утриманні не позивача, а його матері, будь-яких витрат на утримання їх сина позивач не несе, а всі кошти витрачає на свою нову сім`ю. 12 липня 2022 року від [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що спільне проживання з відповідачем не склалося, тому рішенням Рівненського міського суду від 08.04.2020 року шлюб зареєстрований 22.08.2007 року Кулішінською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області було розірвано.Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.04.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.Беручи до уваги зазначене, вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.04.2020 року є недостатньою для матеріального утримання дітей, їх належного життя, у зв`язку з чим звертається до суду з зустрічною позовною заявою про збільшення розміру стягуваних аліментів до 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.Станом на дату подання зустрічної позовної заяви вона неперебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, не має будь-якої сторонньої допомоги, весь свій вільний час приділяє вихованню та зростанню дітей.Зазначає, що вона із своїми дітьми проживає в найманій однокімнатній квартирі площею 23 кв.м., потребує покращення житлових умов, адже сини постійно ростуть, вони не можуть собі дозволити збільшити площу проживання, оскільки перебувають у вкрай скрутному матеріальному становищі. Вона працює офіційно, отримує мінімальну заробітну плату, сплачених відповідачем аліментів вистачає лише на придбання синам самого необхідного, зі свого доходу вона несе витрати на оплату оренди житла, сплати комунальних послуг, забезпечує себе та синів усім необхідним. Фактично відповідач окрім аліментів не надає будь-якої додаткової матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей.На сьогоднішній день коштів в сумі 1400,00 грн. на кожну дитину не достатньо для забезпечення належного утримання дітей. Також змінився і розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.Вона неодноразово зверталася до відповідача в усній формі з проханням надати на утримання їх спільних дітей більшу суму коштів або купувати їм те чого вони потребують, оплатити школу, відвідування гуртків та секцій, придбати одяг, взуття, шкільне приладдя, але відповідач категорично відмовлявся, мотивуючи це тим, що він платить на дітей аліменти і вони є достатніми. Ухвалою суду від 14 липня 2022 року зустрічний позов [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримала, з підстав викладених у позові, а позовні вимоги зустрічного позову просила залишити без задоволення. Відповідач та її представник за первісним позовом в судовому засіданні заперечили проти первісних позовних вимог, з підстав викладених у відзиві та просили задоволити зустрічний позов. Представник органу опіки та піклування на електронну адресу суду наділала заяву про розгляд справи без участі їх представника, просила рішення постановити в інтересах дітей. Заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши в якості свідка [PERSON] , вислухавши неповнолітнього [PERSON] , вивчивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду від 08 квітня 2020 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження, наявними в матеріалах справи. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч.3 ст.160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , тобто [INFO] досягнув чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратив статус малолітньої дитини і місце проживання може визначатися ним самим. В режимі відеоконференціїї була заслухана дитина позивача та відповідача - син, [PERSON] , який виявив бажання проживати з батьком. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved