Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] в особі представника - адвоката Петрова Г.М. звернулась до суду із позовом до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про припинення трудових відносин. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.03.2019 позивачка була прийнята на роботу в ТОВ «ІН-ТАЙМ», яке знаходилось у м. Запоріжжі, на посаду бухгалтера. Позивачка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, про що свідчать відомості з довідки ОК-5 щодо нарахування та сплати на її користь державної соціальної допомоги. Оскільки, перебуваючи у відпустці для догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, позивачка не отримує доходів, а з чоловіком не перебуває у фактичних шлюбних відносинах, отримує лише мізерну виплату соціальної допомоги на дитину та аліменти на утримання дитини, якої ні на що не вистачає, позивачка вирішила достроково вийти на роботу на неповний робочий день. Однак дізналася, що ТОВ «ІН-ТАЙМ» починаючи з квітня 2022 року вже не працює, всі відділення у місті Запоріжжя були закриті. Тому позивачка звернулася до керівництва ТОВ «ІН-ТАЙМ» із заявою про її звільнення, з метою пошуку нової роботи. Однак їй повідомили, що підприємство не працює та оформлювати її звільнення нема кому та трудову книжку відправлять їй поштою. 31 травня 2022 року позивачка отримала через пошту свою трудову книжку із останнім записом про прийняття на роботу в ТОВ «ІН-ТАЙМ». Запис про звільнення з роботи відсутній. У зв`язку із цим, 21.06.2022 р. позивачка відправила відповідачу цінним листом з описом вкладення через відділення «Укрпошти» заяву про переривання відпустки по догляду за дитиною з 01.07.2022 р. та заяву про звільнення з роботи з 01.07.2022 р. за власним бажанням, у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення чотирнадцятирічного віку (копії заяв та докази відправлення подаються). Проте, поштовий конверт повернувся без вручення (конверт додається). Враховуючи неможливість припинення трудових відносин між позивачкою та відповідачем у досудовому порядку, звернулась до суду із цим позовом за захистом своїх трудових прав. В судове засідання позивачка, її представник не з`явилися. Представник позивачки надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце судових засідань. Представник відповідача у судові засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу в ТОВ «ІН-ТАЙМ» на посаду бухгалтераз 01.03.2019 на невизначений строк на підставі наказу №28 6к від 28.02.2019, що підтверджується копією трудової книжки. Позивачка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, про що свідчать відомості з довідки ОК-5 щодо нарахування та сплати на її користь державної соціальної допомоги (з підтвердженням сплати страхових внесків), а також довідкою № 2107 від 05.07.2022 р., виданою Дніпровською УСЗН. Позивачка звернулася до керівництва ТОВ «ІН-ТАЙМ» із заявою про її звільнення, однак їй повідомили, що підприємство не працює та оформлювати її звільнення нема кому, після чого 31 травня 2022 року позивачка отримала через пошту свою трудову книжку із останнім записом про прийняття на роботу в ТОВ «ІН-ТАЙМ». Запис про звільнення з роботи відсутній. 21 червня 2022 року позивачка відправила на юридичну адресу ТОВ «ІН-ТАЙМ» (70500, Запорізька обл., м. Оріхів, вул. Янцена Йогана, буд. 5) цінним листом з описом вкладення через відділення «Укрпошти» заяву про переривання відпустки по догляду за дитиною з 01.07.2022 та заяву про звільнення з роботи з 01.07.2022 за власним бажанням, у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення чотирнадцятирічного віку, що підтверджується копіями заяв та доказами їх відправлення. Поштовий конверт з вкладенням повернувся без вручення. Встановлені судом фактичні обставини справи підтверджують доводи позову щодо порушення трудових прав позивачки. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 14-рп/2004 від 07.07.2004 p., № 8-рп/2007 від 16.10.2007 р. та № 2-рп/2008 від 29.01.2008 р. зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Реалізація права громадянина на працю здійснюється шляхом укладення ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, яка передбачається структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України, однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. ст. 38, 39 КЗпПУ). Відповідно до ч. 1 ст. 38 Кодексу Законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за 2 (два) тижні. Власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий поговір у строк, про який просить працівник, зокрема, у разі: коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин); якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушене право на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ст. 38 КЗпП України, оскільки заява [PERSON] про звільнення за власним бажанням не розглянута, питання припинення трудових відносин не вирішено, тобто, порушено її трудові права, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 гривні, в порядку ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved