Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в процесі розгляду справи уточнив (а.с. 21), та в якій зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду завідувача аптечного складу. Позивач вказав, що наказом від 29.11.2019 року був звільнений, однак при звільненні йому не виплатили належну заробітну плату у сумі 5502,00 грн та компенсацію за невикористану відпустку 7704,32 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача 13206,49 грн невиплаченої заборгованості з вказаних виплат, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки по день ухвалення рішення. Заочним рішенням від 28.07.2020 року позовну заяву [PERSON] було задоволено: стягнуто з ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» на користь [PERSON] невиплачену при звільненні суму в розмірі 13206,49 та середній заробіток за час затримки належних позивачу сум у розмірі 51572,88 грн за період з 01.12.2019 року до 28.07.2020 року (а.с. 22-25). 26.11.2021 року на адресу суду надійшла заява ТОВ «Мапекс Консьюмер\~Хелскер (Україна)\~ЛЛС» про перегляд заочного рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28.07.2020 року (а.с. 1-9, справа № 278/1362/20, провадження № 2-п/278/14/21). Ухвалою суду від 16.05.2022 року скасовано заочне рішення від 28.07.2020 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 36-38). У судовому засіданні представник позивача адвокат Кравчук В. І. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання 05.09.2022 року не з`явилась. Під час розгляду справи у попередніх судових засіданнях просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих документів перебування позивача у трудових відносинах із відповідачем; подані позивачем документи на підтвердження своїх вимог не є належними та допустимими доказами, на основі яких можливо задовольнити даний позов. Крім цього, посилалась на пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом директора ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» від 29.11.2019 року позивач звільнений з посади завідуючого аптечним складом з 30.11.2019 року згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, надана вказівка бухгалтерії виплатити компенсацію за 41 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки (а.с. 10). Відповідно до довідки ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» від 10.10.2020 року №1003/2 станом на 10.10.2020 року за товариством обліковується заборгованість з виплати заробітної плати перед [PERSON] за листопад 2019 року в сумі 13206,49 грн (а.с. 5). Згідно з довідкою ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» від 31.11.2019 року нарахована позивачу заробітна плата за вересень 2019 року складає 6835,00 грн за 20 робочих днів, за жовтень 2019 року 6835,00 грн за 22 робочі дні (а.с. 8). Доказів іншого суду не надано. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку (ч. 1 ст. 2 КЗпП). Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством (ч. 2 ст. 2 КЗпП). Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП). Підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З огляду на наведене, враховуючи той факт, що позивач працював на ТОВ "Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС" на посаді завідуючого аптечним складом і його було звільнено згідно наказу від 29.11.2019 року, який міститься в матеріалах справи; стороною відповідача на спростування даного факту суду належних доказів не надано, як і не надано належних доказів на спростування наявності заборгованості перед позивачем по заробітній платі; надаючи доказам оцінку у їх сукупності, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 13206,49 грн невиплаченої при його звільненні заборгованості. Щодо позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП України). Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, слід зауважити наступне. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець\~виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні\~статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника,\~отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 року (справа № 755/12623/19), 27.01.2020 року (справа №682/3060/16-ц). Частиною 1\~ст. 233 КЗпП України\~передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Враховуючи, що позивач був звільнений з роботи 30.11.2019 року за за угодою сторін, а з позовною заявою звернувся до суду лише 01.06.2020 року, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку слід відмовити, оскільки останнім пропущені строки такого звернення, про що і зауважувала представник відповідача у своїй заяві. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів перебування позивача у трудових відносинах із ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» є неспроможними, оскільки спростовуються дослідженими вище матеріалами справи. При цьому стороною відповідача не надано належних доказів на підтвердження доводів та аргументів з цього приводу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення в частині стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати у сумі 13206,49 грн. Також суд,

Outcome: partial