Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 26 жовтня 2007 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~889. В обґрунтування позову зазначав, що 26 жовтня 2007 року він та [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу дітей вони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, із 2007 року стосунки між ними погіршувалися, постійно виникали сварки, у результаті чого вони перестали вести спільне господарство, припинили сімейні стосунки та стали проживати окремо один від одного. У кожного із них своє особисте життя. Відновлення сімейних відносин він не бажає, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Строк для примирення подружжя просив не надавати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує повністю, просив суд задовольнити його. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~889. Від шлюбу сторони дітей не мають. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд встановив, що сторони тривалий час шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, тому він відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільнений. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті при подачі позову, у розмірі 454 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved