Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 14.06.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2004225142, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 31500,00 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних. З яких 30000,00 грн. надано на споживчі цілі, що підтверджуються заявою на видачу готівки № 5 від 14.06.2013. Відповідно до п. 3.6 кредитного договору № 2004225142 від 14.06.2013 банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитними договорами третій особі. 13.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 у, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло вимоги за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013 укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] кредитних зобов`язань станом на 13.06.2016 за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013 утворилась заборгованість в розмірі 39988,47 грн., яка складається з: 865,86 грн. сума строкової заборгованості за кредитом; 22761,25 грн. сума простроченого тіла кредиту; 630,01 грн. сума строкових нарахованих відсотків за умовами кредитного договору; 15731,35 грн. - сума нарахованих прострочених відсотків за умовами кредитного договору. В подальшому, 29.01.2019 між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено Договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013. 18.02.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» направило [PERSON] вимогу про погашення кредитної заборгованості, відповідно до якої, його було повідомлено про необхідність погасити заборгованість протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019. Оскільки відповідачем не було здійснено жодних дій щодо погашення заборгованості, ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулося до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про стягнення заборгованості. 10.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. було вчинено виконавчий напис № 922 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 39988,47 грн. Вказаний виконавчий напис було скасовано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2020. У відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу із урахуванням 3 % річних та індексу інфляції. Таким чином, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань по поверненню кредитних коштів за ним рахується заборгованість, яка становить: 39988,47 грн., яка складається з: 865,86 грн. сума строкової заборгованості за кредитом; 22761,25 грн. сума простроченого тіла кредиту; 630,01 грн. сума строкових нарахованих відсотків за умовами кредитного договору; 15731,35 грн. - сума нарахованих прострочених відсотків за умовами кредитного договору. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013 в розмірі 39547,85 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 16.06.2021 відкрито провадження у справі. Від відповідача надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позову та подав заяву про застосування строків позовної давності. Заява обґрунтована тим, що відповідно до п.1.1 кредитного договору, процентна ставка визначалася на рівні 0,01 % з кінцевим строком повернення (строк кредитування) до 14.06.2016, отже початок строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором є 15.06.2019, однак до суду позивач звернувся 09.03.2021, тобто за межами строку позовної давності. До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з мотивів наведених у відзиві та застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наданні сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Судом встановлено, що 14.06.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2004225142, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 31500,00 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних. З яких 30000,00 грн. надано на споживчі цілі, що підтверджуються заявою на видачу готівки № 5 від 14.06.2013. Строк кредиту 36 місяців, з 14.06.2013 по 14.06.2016. Отримання відповідачем кредитних коштів за вищевказаними договорами про надання споживчого кредиту підтверджується копією заяви [PERSON] на видачу готівки № 5 від 14.06.2013 (а.с. 09). Відповідно до п. 3.6 кредитного договору № 2004225142 від 14.06.2013 банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитними договорами третій особі. 13.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 у, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло вимоги за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013 укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 29.01.2019 між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено Договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013. Виходячи з положення ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Витягами з реєстру боржників підтверджується, що ТзОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора за кредитними договорами №29/01/19-2 від 29.01.2019 укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . В результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором в [PERSON] станом на 13.06.2016 за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013 утворилася заборгованість в розмірі 39988,47 грн., яка складається з: 865,86 грн. сума строкової заборгованості за кредитом; 22761,25 грн. сума простроченого тіла кредиту; 630,01 грн. сума строкових нарахованих відсотків за умовами кредитного договору; 15731,35 грн. - сума нарахованих прострочених відсотків за умовами кредитного договору. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вчинений 10.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Кравцовим О.О. та зареєстрований в реєстрі № 922 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованості в розмірі 39988,47 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначеним вище судовим рішенням встановлено, що строк кредитування становить 36 місяців, з 14.06.2013 по 14.06.2016. З оскаржуваного виконавчого напису, випливає, що строк за який проводиться стягнення з 29.01.2019 по 28.02.2020. Відтак, стягувачем, ТзОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» не дотримано вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язань іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання частини другої цієї статті, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Позивачем надано суду розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013 за період з 18.02.2016 по 12.02.2021, яка становить 39988,47 грн. та складається з: 23627,11 грн. сума боргу, 3536,00 грн. - 3 % річних, інфляційні втрати 12384,74 грн. Доказів, які б підтверджували погашення заборгованості за кредитними договорами відповідачем повністю або частково, станом на день розгляду справи суду не надано. Враховуючи наведене, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним. Відповідно до\~ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі\~ст. 257 ЦКУ\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно\~ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1\~ст. 261 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Нормою частини третьої\~статті 267 ЦК України\~встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. 27.09.2021 відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Судом встановлено, що 14.06.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2004225142 зі строком кредиту 36 місяців, з 14.06.2013 по 14.06.2016. 13.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 у, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло вимоги за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013 укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів того, що ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» як новий кредитор направляло [PERSON] вимогу про погашення заборгованості та повідомляло останнього про зміну кредитора, що могло б слугувати підставою для зміни строку зобов`язання. Відповідно початком строку позовної давності є 15.06.2019, а закінченням 15.06.2019. 29.01.2019 між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено Договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора за кредитним договором № 2004225142 від 14.06.2013. 18.02.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» направило [PERSON] вимогу про погашення кредитної заборгованості, відповідно до якої, його було повідомлено про необхідність погасити заборгованість протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019. Судом встановлено, що правонаступник кредитора звернувся до суду за захистом порушених прав 09.03.2021, а отже після спливу трьохрічного терміну. З заявою про поновлення строку позовної давності, позивач до суду не зверталася. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Отже, встановивши що позовна вимога про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 39547,85 грн. є обґрунтованою, але заявлена поза межами строку позовної давності, застосувати яку просив відповідач, суд відмовляє у задоволенні позову саме з підстав спливу позовної давності.

Outcome: dismissed