Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

25 серпня 2022 року до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою, звернулась [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 05 червня 2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, свідоцтво [NUMBER] зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 192. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги. З відповідачем спільного господарства не ведуть, сімейні стосунки не підтримують, шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально. Спору щодо визначення місця проживання дітей та поділу майна подружжя не має. У зв`язку з вищевикладеним позивачка і була змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення рішення не заперечує. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог та ухвалення рішення не заперечував, просив розірвати шлюб. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом було встановлено, що сторони уклали шлюб, який було зареєстровано 05 червня 2010 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №192, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 05.06.2010 року (а.с. 14). Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 3, 4). Спору щодо місця проживання дітей між сторонами не має. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача, неповнолітніх дітей та відповідача, який позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved