Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

У лютому 2018 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач, разом - сторони), у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила: ?встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2005 р. по листопад 2017 р.; ?визнати спільною сумісною власністю набуте в період спільного проживання майно, а саме: будинок загальною площею 490 кв.м, житловою площею 296.2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 8 774 649 грн; автомобіль «Форд Транзит», 1998 р.в., д.н.з. [NUMBER] , вартістю 170 000 грн; автомобільний причеп КНОТТ 91Н, 2015 р.в, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 35 000 грн; човен з причепом д.н.з. [NUMBER] , вартістю 60 000 грн (далі також - спірне майно); ?в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею та за [PERSON] право власності на Ѕ частину спірного будинку; ?виділити [PERSON] неподільні речі (транспортні засоби) та стягнути на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно в розмірі 265 000 грн. На обґрунтування позову зазначила, що з 17.06.1978 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 03.08.1992. Незважаючи на розірвання шлюбу, фактичного припинення шлюбних відносин не відбулося, вони продовжили проживати однією сім`єю та вести спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права і обов`язки, опікувались один одним, спільно лікували молодшого сина. У період спільного проживання ними було збудовано спірний житловий будинок та придбано транспортні засоби. На підставі кредитного договору від 19.07.2007 їх старший син [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 91 350 дол. США, які вклав у будівництво спірного будинку. Будівництво тривало до 2014 р., а у грудні 2016 р. відповідач зареєстрував право власності на новозбудований будинок на себе. Останнім часом відносини між сторонами погіршились, при цьому відповідач погрожує продати їх спільний будинок, не визнаючи її право на спільне майно. Ухвалою судді Гальонкіної Ю. С. від 09.02.2018 вжито заходи забезпечення позову - накладено арешт на спірний будинок (т. 1 а.с. 98). Ухвалою судді 15.02.2018 відкрито провадження у справі, та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 29.03.2018 (т. 1 а.с. 101-102). 29.03.2018 розгляд справи перенесено у зв`язку з хворобою судді (т. 1 а.с. 110). 03.04.2018 від відповідача надійшла апеляційна скарга на ухвалу про забезпечення позову, у зв`язку з чим виділені матеріали справи були передані до Київського апеляційного суду (т. 3 а.с. 84-97). Ухвалою Київського апеляційного суду 24.04.2018 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а ухвалу суду від 09.02.2018 - без змін (т. 3 а.с. 127-130). 18.04.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 114-137). У відзиві на позов відповідач виклав свої заперечення проти вимог позивачки, які мотивував тим, що наведені у позовній заяві факти не відповідають дійсним обставинам, а вимоги позову безпідставні і необґрунтовані, оскільки після розірвання шлюбу вони не проживали однією сім`єю, усе спірне майно було набуте особисто ним, жодної участі у будівництві будинку позивачка не приймала, а укладений їх сином кредитний договір не доводить будівництво будинку за кредитні кошти. В підготовчому засіданні 18.04.2018 суд прийняв до розгляду відзив на позовну заяву, частково задовольнив клопотання позивачки про приєднання доказів та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 17.05.2018 (т. 1 а.с.114-143, 146). 11.05.2018 від позивачки надійшли відповідь на відзив, заява про збільшення розміру позовних вимог та клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу (т. 1 а. с. 151-160, 162-164, 165). 17.05.2018 від відповідача надійшли клопотання про приєднання доказів та про допит свідка (т. 1 а.с. 167-168, 171-172, 175). В підготовчому засіданні 17.05.2018 суд прийняв до розгляду відповідь на відзив та заяву про збільшення розміру позовних вимог, встановив строк для подання відзиву на заяву про збільшення розміру позовних вимог, задовольнив клопотання відповідача про приєднання доказів, задовольнив клопотання сторін про допит свідків та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 06.06.2018 (т. 1 а.с. 177-179). 05.06.2018 від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог та заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с. 181-182, 185-191). В підготовчому засіданні 06.06.2018 позивачка заявила клопотання про приєднання доказів, яке суд задовольнив, також суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (т. 1 а.с. 192, 196, 197). В зв`язку із закінченням повноважень судді Гальонкіної Ю. С. згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. (т. 1 а.с. 203). Ухвалою від 10.07.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т. О. та призначено до судового розгляду на 14.11.2018 (т. 1 а.с. 204). 14.11.2018 від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 13.03.2019 (т. 1 а.с. 210, 211). 13.03.2019 від позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 18.07.2019 (т. 1 а.с. 216. 217). 18.07.2019 у зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 11.11.2019 (т. 1 а.с. 222). 11.11.2019 від позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 24.03.2020 (т. 1 а.с. 226, 227). 20.03.2020 від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1.а.с. 230). 24.03.2020 у зв`язку з неявкою усіх учасників справи розгляд справи було відкладено на 19.08.2020 (т. а.с. 231). 19.08.2020 від представника позивачки надійшло клопотання про приєднання доказів на підтвердження піклування позивачки про відповідача після подання позову та пропозиції щодо укладення мирової угоди, яке суд задовольнив та за клопотанням представника відповідача відклав розгляд справи на 03.12.2020 (т. 1 а.с. 235-245, 246). В судовому засіданні 03.12.2020 суд заслухав вступні промови учасників справи, допитав двох свідків зі сторони позивачки та для виклику інших свідків оголосив перерву до 02.02.2021 (т. 3 а.с. 2). В судовому засіданні 02.02.2021 суд допитав свідка зі сторони позивачки та для виклику свідків зі сторони відповідача оголосив перерву до 19.02.2021 (т. 3 а.с. 5). В судовому засіданні 19.02.2021 суд допитав свідків зі сторони відповідача, дослідив письмові докази та оголосив перерву до 29.03.2021 (т. 3 а.с. 9). 29.03.2021 від позивачки надійшла заява про зупинення провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача (т. 3 а.с. 14). Ухвалою від 29.03.2021 суд зупинив провадження у справі до залучення до участі у ній правонаступника померлого відповідача [PERSON] (т. 3 а.с. 18-19). Ухвалою від 05.11.2021 суд поновив провадження у справі, витребував від Першої київської нотаріальної контори відомості про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] і про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини, та призначив справу до судового розгляду (т. 3 а.с. 22). 24.01.2022, 21.03.2022 та 07.06.2022 суд відкладав розгляд справи у зв`язку з неявкою її учасників та відсутністю відомостей про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] і коло його спадкоємців (т. 3 а.с. 26, 28, 31). 01.08.2022 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К. С. надійшли копії матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] (т. 2 а.с. 33-47), після чого суд призначив справу до розгляду в судовому засіданні 14.09.2022. 14.09.2022 суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі як правонаступника померлого відповідача його сина [PERSON] (т. 3 а.с. 50). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала частково- просила встановити факт проживання її однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 2005 р. по листопад 2017 р., визнати їх спільною сумісною власністю будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право власності на Ѕ його частину, від вимог про поділ транспортних засобів відмовилась. Правонаступник відповідача [PERSON] заявив про повне та безумовне визнання підтриманих позивачкою вимог. Заслухавши учасників справи та дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову з таких підстав. Відповідно до положень частини статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом установлено, що з 17.06.1978 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.1992 (т. 1 а.с. 16). Після припинення шлюбу, що було засвідчено свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05.08.2005 (т . 1 а.с. 17), у повторний шлюб сторони не вступали. У шлюбі у сторін народилося двоє синів - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] син сторін [PERSON] помер (т. 1 а.с. 18). У 2006 р. [PERSON] було видано правовстановлюючі документи на успадковані після смерті родичів земельні ділянки, розташовані за адресами: [ADDRESS] (державний акт на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] , серія та номер: КВ № 135794, виданий 25.08.2006); [ADDRESS] (державний акт на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] , серія та номер: КВ № 142420, виданий 03.08.2006). Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 01.11.2006 № 1221 [PERSON] надано дозвіл на здійснення будівництва нового житлового будинку і будівництво господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , та на розширення і реконструкцію житлового будинку і будівництво господарських споруд за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 19). 19.07.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (банком) та сином сторін [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір № 014/1179/81/1421, предметом якого є надання банком позичальнику кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 91 350 дол. США на споживчі цілі «Кредит на будівництво власного житла» зі строком кредитування до 19.07.2027 (т. 1 а.с. 24-31). З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку загальною площею 0, 0320 га, кадастровий номер: 8000000000:63:325:0018, розташовану за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 32-34). На вказаній земельній ділянці було збудовано спірний житловий будинок загальною площею 490 кв.м, житловою площею 296.2 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на цей будинок, виготовленим ТОВ «Архітектурне бюро технічних ідей» станом на 14.12.2016 (т. 1 а.с. 35-40). Згідно з внесеними до технічного паспорту відомостями 17.11.2016 у Департаменті з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № КВ 08216322224917, а 12.12.2016 на новозбудований будинок видано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, серія та номер: КВ № 142163470471. 22.12.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1134175680000). Незважаючи на те, що право власності на спірний будинок було набуте [PERSON] після розірвання шлюбу з позивачкою, суду надані належні, допустимі та достатні докази проживання їх однією сім`єю без шлюбу у період набуття цього майна. Так, згідно з даними виписки по картковому рахунку позивачки в АТ «Банк «Аваль» у період з червня по серпень 2005 р. трансакції по рахунку здійснювались [PERSON] під час його перебування в Ізраїлі (т. 1 а.с. 46-49), що підтверджує пояснення позивачки щодо обставин лікування їх молодшого сина на наявність у сторін на цей період спільного бюджету. Виписка з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 30.03.2011 містить відомості про те, що у лікарню він був доставлений у супроводі дружини (т. 1 а.с. 51). Лист адміністрації санаторію «Медичний центр реабілітації залізничників» (Вінницька обл., м. Хмельник), наданий у відповідь на адвокатський запит представника позивачки, підтверджує факти спільного лікування сторін у санаторії у 2010 і 2012 роках та проживання їх в одній кімнаті (т. 1 а.с. 52). 18.11.2011 позивачка надала нотаріально засвідчену згоду на відчуження [PERSON] об`єкта права спільної сумісної власності - земельної ділянки площею 0,084 га, розташованої в садовому товаристві «Вишеньки-2» у Бориспільському р-ні Київської обл. (т. 1 а.с. 53), що узгоджується з її поясненнями про те, що одержані від продажу цієї земельної ділянки кошти були вкладені у будівництво спірного будинку. Той факт, що після завершення будівництва спірного будинку позивачка здійснювала правомочності власника майна, підтверджується укладеними нею від власного імені договорами оренди житлових приміщень від 23.04.2014, від 14.12.2011 та від 13.02.2015 (т. 1.а.с. 54-56). Допитані на прохання позивачки як свідки близькі сусіди сторін [PERSON] і [PERSON] та подруга і хрещена мати сина сторін [PERSON] підтвердили в суді, що до завершення будівництва нового будинку сторони жили як повноцінна сім`я - мешкали в одному житлі, вели спільне господарство, виховували дітей, опікувались один одним, разом відпочивали і приймали гостей, у зв`язку з чим до останнього часу вони не знали про їх розлучення. Після смерті батьків [PERSON] сторони розібрали стару будівлю та спільно з старшим сином [PERSON] побудували новий будинок, на будівництво якого їх син узяв кредит. Разом з батьком [PERSON] обкладав будинок цеглою, а позивачка забезпечувала побут сім`ї - готувала їжу та прибирала. Що стосується показань двоюрідного брата відповідача [PERSON] та його товариша [PERSON] про те, що відповідач постійно скаржився на позивачку та між ними періодично виникали побутові сварки, то ці обставини не лише не спростовують доводи позову, а навпаки підтверджують факт їх проживання однією сім`єю. Будь-яких відомостей, які б вказували на те, що джерелом набуття спірного майна були особисті кошти відповідача, свідки не повідомили, інших належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано. Сукупність встановлених на підставі вищенаведених доказів обставин дає достатні підстави вважати, що і після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали разом, мали спільний побут і бюджет, взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю, та спільно придбавали спірне майно. Правовими підставами заявлених [PERSON] вимог є положення сімейного законодавства, які визначають правовий режим майна, набутого жінкою та чоловіком за час спільного проживання, та регулюють питання поділу майна подружжя. Так, статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частини 2, 4 статті 3 СК України) . Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99, у якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Як роз`яснив Верховний Суд у низці своїх рішень, прийнятих в аналогічних справах, вирішуючи питання щодо правового режиму майна, набутого жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Стаття 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (частина 1 статті 69 СК України). Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. [INFO] [PERSON] помер (т. 3 а.с. 14). Спащину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , у зв`язку з чим суд залучив його до участі у справі як правонаступника відповідача. Отже на підставі оцінки наявних у справі доказів та ураховуючи, що правонаступник відповідача безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спірного будинку шляхом визнання за нею права власності на Ѕ його частину. Зважаючи на сукупність встановлених обставин та зміст ухваленого судом рішення, підстави для збереження вжитих судом заходів забезпечення позову відпали, у зв`язку з чим арешт спірного житлового будинку слід скасувати. На підставі викладеного,

Outcome: partial