Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] просить стягнути на його користь з [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 4108,71 та витрати за оплату юридичних послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що Стрийським міськрайонним судом Львівської області було ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України. Так, як у даному кримінальному провадженні він є потерпілим, [PERSON] спричинив йому матеріальну шкоду в розмірі 4108,71 грн. Зокрема, 23.12.2021 [PERSON] знайшов його банківську картку № [NUMBER] «Райффайзен банк». З метою подальшого заволодіння його грошовими коштами [PERSON] цієї ж ночі здійснював його банківською карткою розрахунок за купівлю товарів на АЗС «ОККО» № ЛВ 27. За допомогою безконтактної оплати, де не потрібно знати і вводити пін-код, [PERSON] кількома операціями розрахувався за покупку товарів на загальну суму 4108,71 грн, а саме: двох пачок сигарет «ЛД», напою «Американо з молоком», двох плиток шоколаду «Міленіум», однієї плитки шоколаду «Мілка», дев`яти пачок сигарет «Собраніє», налобного ліхтаря «Варта», семи пачок сигарет «Парламент», чотирьох навушників «Аспор» та двох ЮСБ кабелів. Усі описані ним обставини та сума завданої шкоди встановлені та підтверджені вироком Стрийського міськрайонного суду від 15.04.2022 року в справі № 456/385/22. Також у даному вироку зазначено, що [PERSON] свою вину визнав повністю, а фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорювалися. Тому завдана матеріальна шкода в розмірі 4108,71 гривень є підтвердженою та відповідачем не оспорювалась, тому останній зобов`язаний її відшкодувати. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2022 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 7/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 06.07.2022. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 8/. Розгляд справи по суті відбувся 16.09.2022 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2022, який набрав законної сили 16.05.2022, [PERSON] визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено [PERSON] остаточне покарання 2 (два) роки обмеження волі. Згідно зі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік /а.с. 2-3/. Наведені в мотивувальній частині обставини підтверджують заподіяння [PERSON] . [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 4108,71 /а.с. 2/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із вчиненням відповідачем кримінального правопорушення стосовно позивача та заподіянням йому в зв`язку з цим матеріальної шкоди. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України). Нормами ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Нормами ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім цього, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а також вимоги частини 6 статті 82 ЦПК України, відповідно до яких вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів (оцінка доказів) щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] , маючи при собі привласнену банківську картку «Райффазен банк» № [NUMBER] , видану на ім`я [PERSON] , не знаючи пін-коду до неї, бажаючи заволодіти та розпорядитися грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку, у власних цілях, а також діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів в період з 03:51 по 04:37 24.12.2021 кількома операціями за допомогою безконтактної оплати розрахувався за покупку товарів на АЗС «ОККО» ЛB № 27 на загальну суму 4108,71 грн, вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, в чому його 15.04.2022 вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області визнано винним та призначено відповідне покарання. Вирок набрав законної сили та відповідно до ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення під час розгляду даної цивільної справи. Надаючи оцінку аргументам сторін щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд зазначає, що за загальним правилом підставами цивільно-правової відповідальності виступає передбачений законом склад правопорушення - сукупність наступних елементів: наявність шкоди, протиправності, вини та причинного зв`язку між винними протиправними діями і наслідками негативного характеру. Щодо наявності чи відсутності заподіяння позивачу майнової шкоди суд звертає увагу, що майнова шкода позивачу була заподіяна і ця обставина підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: вироком суду. Вказана шкода заподіяна позивачу внаслідок протиправних, винних дій відповідача, доведеність яких підтверджується вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2022, і перебуває у безпосередньому причинному зв`язку між діями відповідача та наслідками негативного характеру для позивача. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач в силу п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду даної справи, тому відповідно до ч. 6 ст. 144 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. Також позивач просить стягнути судові витрати за оплату юридичних послуг у розмірі 750 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Позивачем долучено квитанцію до прибуткового касового ордера № 04 від 17.06.2022 про оплату 750 грн на підставі договору № 01/22 про надання правової допомоги від 06.06.2022, акт виконаних робіт № 01/22 за договором про надання правової допомоги від 06.06.2022 за № 01/22. Таким чином, загальна вартість наданих клієнту послуг становить 750 грн. Суд погоджується з доводами позивача про те, що долучені до матеріалів заяви документи підтверджують надання йому правової допомоги при розгляді справи № 456/1840/22 та оплату таких позивачем, а тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 750 грн, що є обгрунтованим та співмірними із складністю справи та наданим обсягом послуг. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved