Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки яка розташована на території Івано-Франківської міської ради за адресою: місто Івано-Франківськ, садівниче товариство «Здоров`я», яка надана для ведення садівництва, площею 0,0557 гектара, кадастровий номер земельної ділянки: 2610100000:01:001:0065, в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки земельна ділянка придбана під час перебування у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя його сина і відповідачки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а спадкоємцем після смерті сина є позивач. Враховуючи, що вищезазначена земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то 1/2 частина, яка належала його сину, має входити до складу спадкового майна. Позивач в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, за змістом якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позовну заяву. Відповідачка повідомлена судом належним чином про відкриття загального позовного провадження, про порядок і умови реалізації стороною її процесуальних прав і обов`язків, що підтверджується матеріалами справи. Відповідачка не подала суду відзиву на позов чи його заперечення, в судове засідання не з`явилась. Відповідно до п. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. 09.12.1990 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, між [PERSON] та відповідачкою по справі, [PERSON] було зареєстровано шлюб. 28.04.2014 року відповідачкою по справі, [PERSON] було придбано у [PERSON] земельну ділянку на території Івано-Франківської міської ради за адресою: місто Івано-Франківськ, садівниче товариство Здоров`я, яка надана для ведення садівництва, площею 0,0557 гектара, кадастровий номер земельної ділянки: 2610100000:01:001:0065, що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 28.04.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С. В. Згідно пункту 1.4 Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 28.04.2014 року, Покупець набуває дану земельну ділянку за згодою [PERSON] , підпис якого на заяві про згоду на придбання земельної ділянки засвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С. В. 28.04.2014 року за реєстраційним № 486. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.11.2015 року, по справі 344/8750/15-ц шлюб між, [PERSON] та відповідачкою по справі, [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Матеївецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року, серія [NUMBER] . Довідкою виданою Матеївецькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області № 932 від 18 травня 2017 року підтверджується той факт, що позивач, займався похованням свого сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть № 49 від 18.05.2017 року. Спадкова справа № 60938231 після смерті [PERSON] заведена у Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі за заявою позивача, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48419745 (а.с.12). 08.12.2017 року позивачем було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,0557 га, в місті Івано-Франківськ, садівниче товариство «Здоров`я» після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федини А. М. від 22.08.2018 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю реєстрації за спадкодавцем на нерухоме майно. У ст. 60 Сімейного Кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дана правова позиція викладена у висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року. Також в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №755/4757/16-ц також зазначено наступне: \~ \~ \~ \~«Зазначені норми закону (ст. 60 та ст. ч. 1 ст. 70 СК України) свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За загальними положеннями про спадкування, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; право на спадкування мають особи, визначені в заповіті; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (етапі 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1270 ЦК України). Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з частиною п 'ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до положень частини першої статті 1273, частини другої статті 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. За правилом частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч.3 ст.12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідачів. В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином, позов обґрунтовано належними правовими підставами та підлягає задоволенню. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved