Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву, в якій просить визначити місця проживання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що з 2005 року він перебував у шлюбі зі [PERSON] , який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 304. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Однак з лютого місяця 2022 року вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. На даний час у провадженні Стрийського міськрайонного суду перебуває справа за його позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа № 456/1557/22, провадження № 2/456/796/2022). Відтак примирення між ними та спільне проживання є неможливим. Відповідачка залишила сім`ю ще в лютому місяці 2022 року і виїхала в Республіку Польща. Діти залишилися проживати з ним та знаходяться на його повному утриманні. Вони мають гарні умови для життя, а саме: окремі кімнати, необхідні меблі, місце для занять та відпочинку. Вони зі [PERSON] є людьми з різними характерами, у них різні світогляди, остання постійно нехтує сімейним цінностями, зокрема такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім`ї доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи [PERSON] між ними постійно виникали сварки та суперечки, що негативно відображалося на вихованні та емоційному стані їхніх дітей. Дочці [PERSON] вже виповнилося п`ятнадцять років, вона росте в повазі та любові до кожного з батьків, але саме з ним вона має більш сильний емоційний зв`язок. У них є спільні інтереси, полюбляють проводити час разом, і саме з власної ініціативи [PERSON] почала проживати разом з ним. Відповідачка [PERSON] не проявляє щодо дітей материнської турботи, не піклується про їх здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги. Участь у вихованні дітей бере тільки він. Враховуючи вищенаведене, він як батько дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце їх проживання разом з ним, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву. Третя особа правом подачі пояснень щодо позову не скористалася. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2022 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 16/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.06.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради про визначення місця проживання дітей прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 15.07.2022. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 17/. 15.07.2022 через систему «Електронний суд» надійшла заява відповідачки [PERSON] , скріплена електронним цифровим підписом, про визнання позову та розгляд справи за її відсутності /а.с. 21-22/. За клопотанням представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради проведення підготовчого судового засідання відкладено на 14.09.2022 /а.с. 26/. Розгляд справи по суті відбувся в підготовчому судовому засіданні за участі позивача [PERSON] та представника третьої особи Кухар З.Р. Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] через систему «Електроний суд» подала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Кухар З.Р. підтримала висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , проти задоволення позову не заперечила. Крім цього, суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачкою слід прийняти, позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Так, 10 вересня 2005 року між сторонами у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 304, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 27 травня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), серії [NUMBER] /а.с. 5/. За час перебування у зареєстрованому шлюбі в сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 27 травня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), серії [NUMBER] та [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 27 травня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), серії [NUMBER] /а.с. 7-8/. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 28 липня 2022 року в цивільній справі № 456/1557/22, провадження № 2/456/796/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду 29.08.2022 набрало законної сили /а.с. 31/. Відповідно до довідки, виданої ОСББ «Залізняка 3», № 53 від 24.06.2022 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зареєстрована, проте не проживає /а.с. 13/. З акту обстеження житлових умов за адресою: [ADDRESS] , виданого ОСББ «Залізняка 3», за № 54 від 24.06.2022 встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає вже понад 4 місяці /а.с. 14/. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визначення місця проживання дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В силу ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У свою чергу, статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, в якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2022. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , котрі після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачем. Спір між сторонами виник з приводу з приводу визначення місця проживання дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] Позивач, аргументуючи обґрунтованість поданого позову щодо визначення місця проживання дітей з ним, покликається на те, що відповідачка [PERSON] не проявляє щодо дітей материнської турботи, не піклується про їх здоров`я, фізичний і духовний розвиток. Проживає за кордоном, не надає матеріальної допомоги. Участь у вихованні дітей бере тільки він. Діти проживають з ним та перебувають на його повному утриманні, а тому визначення місця проживання дітей разом з ним відповідатиме якнайкращим їх інтересам. Водночас, відповідачка заперечень щодо позову не надала. Більше того, окремо поданою письмовою заявою визнала як підстави позову, так і позовні вимоги. Враховуючи зазначене, надаючи оцінку аргументам сторін, суд вважає аргументи позивача [PERSON] належним чином обґрунтованими та мотивованими з огляду на таке. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження №61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року в справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Так, з характеристики, виданої головою ГО «Майдан Стрийщини» на [PERSON] , встановлено, що останній є волонтером та відзначається активною життєвою позицією. Допомагає у виконанні різних мобілізаційних завдань, які покращують забезпечення військовослужбовців ЗСУ. Допомагає внутрішньо переміщеним особам /а.с. 9/. Згідно з довідкою, виданою ГУ ДПС у Львівській області, [PERSON] зареєстрований як фізична-особа підприємець та з 01.01.2021 по 31.12.2021 отримав дохід у сумі 457660,52 грн /а.с. 10/. Відповідно до довідки, виданої ОСББ «Залізняка, 3», № 53 від 24.06.2022 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зареєстрована, проте не проживає /а.с. 13/. З акту обстеження умов проживання, здійсненого фахівцями Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що дітям створено необхідні умови для проживання, утримання відповідно до віку, всебічного розвитку та виховання. Будинок обладнано водопостачанням, каналізацією, газопостачанням, опаленням, електроосвітленням. Помешкання облаштовано меблями та речами, що забезпечують комфортні умови проживання. Відповідно до витягу з протоколу ЛКК № 179 від 16.06.2022, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Стрия», у випадку захворювань [PERSON] та [PERSON] за консультацією звертається батько [PERSON] з дітьми /а.с 12/. З характеристики учениці [PERSON] , виданої НВК «Школа І ступеня гімназія ім. Митрополита А. Шептицького м. Стрия», встановлено, що активну участь у вихованні [PERSON] бере саме батько, який для неї є прикладом і авторитетом. Завжди відвідує батьківські збори та заходи, цікавиться її навчанням /а.с. 11/. Відтак судом встановлено обставини, які характеризують як батька, так і матір дітей, а також те, що відносини з батьком у дітей будуються на доброзичливій основі, діти мають достатньо одягу, іграшок, завжди доглянуті, мають хороший розвиток, соціально-побутові навички відповідають віку, стан здоров`я дітей, фізичний і психічний розвиток відповідає віку. Крім цього, згідно з ч. 4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до наданого висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконкому Стрийської міської ради № 300 від 28 липня 2022 року, виконком Стрийської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] /а.с. 35-37/. Зазначений висновок представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради підтримала при розгляді справи по суті. Згідно з ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що висновок органу опіку та піклування носить рекомендаційних характер та може бути відкинутий судомо з огляду на його недостатню обґрунтованість та суперечність інтересам дитини. Відтак окрему увагу суд вважає за необхідне звернути, що пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналогічний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року при розгляді справи № 402/428/16-ц та Верховним Судом в постанові від 20 січня 2022 року при розгляді справи № 761/43925/19. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У підготовчому судовому засіданні 14 вересня 2022 року суд у присутності представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради заслухав думку неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , щодо того, з ким з батьків вона хоче проживати. Дитина зазначила, що їй комфортно проживати з батьком та малолітнім братом; вона задоволена умовами для проживання, навчання та розвитку, створеними їй батьком [PERSON] . З мамою вона спілкується, проте проживати не хоче. Дитина чітко висловила у судовому засіданні намір і надалі проживати з батьком. Між тим, [PERSON] не наданого суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дітей з батьком чи потребу розлучати таких. А тому в контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дітей саме визначення місця проживання дітей з батьком відповідатиме їх інтересам, врахувавши думку неповнолітньої дочки, висновок органу опіки та піклування суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову не впливають. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому судові витрати слід залишити за позивачем на його вимогу.

Outcome: approved