Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

22.11.2022 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. В обґрунтування вимог вказала, що у шлюбі з відповідачем вона перебуває з 02.02.2010 року. Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 03.12.2019 року, оформленого на ім`я відповідача, ними було придбано автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску (номер кузова [NUMBER] ), яким користується відповідач. В теперішній час вони з відповідачем припили сімейні стосунки, у зв`язку з цим постало питання розподілу між ними вказаного автомобіля, проте через небажання відповідача здійснити його розподіл в добровільному порядку не надається можливим. Не претендуючи на те, щоб автомобіль залишався у її власності, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, виходячи з ринкової вартості автомобіля 171450,00 грн. та стягнути з відповідача на її користь 85725 грн., поклавши на відповідача і судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 1714,50 грн., сплаченого нею при зверненні до суду. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. Позивач та її представник надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] , завчасно отримавши копію позовної заяви з доданими до неї документами, ухвалу суду про відкриття провадження та судові повістки, двічі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про перенесення судового розгляду у зв`язку з його неявкою суду не надав. Приймаючи до\~уваги зазначене\~та відсутність\~заперечень зі\~сторони позивача,\~суд вважає\~за можливе\~відповідно до\~п.п.1-3\~ч.1\~ст.280\~ЦПК України розглянути справу\~в заочному\~судовому засіданні\~та ухвалити\~рішення на\~підставі наявних\~в матеріалах\~справи доказів. Судом встановлено, що 02.02.2010 року між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №24 (арк.с.12). Згідно рішення Димитровського міського суду від 24.06.2022, яке набрало законної сили 28.07.2022 року, шлюб між сторонами розірвано. Факт придбання сторонами під час шлюбу спірного майна - автомобіля MERCEDES-BENZ моделі VITO 111 CDI, 2006 року випуску (номер кузова [NUMBER] ) білого кольору, номерний знак [NUMBER] підтверджується договором купівлі-продажу 6344/2019/1803562 від 03.12.2019, укладеним в сервісному центрі 6344 в м. Ізюм Харківської області (арк.с. 13). Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » станом на 01.12.2021 року (час звернення з позовом до суду) оціночна (ринкова) вартість колісного транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску складає 23300 доларів США, що відповідно до курсу НБУ (27,2142 грн.) становить 171450 грн. (а.с.14,15). Клопотання про призначення експертизи на предмет оцінки спірного майна під час судового розгляду сторонами не заявлялося. Незгоди з оцінкою автомобіля експертом-оцінювачем відповідачем не заявлено. Як встановлено судом, предметом спору є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме неподільної речі, якою є придбаний під час шлюбу автомобіль, шляхом виділення його у власність відповідача та стягнення з нього на користь позивачки компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно \~до ч.1 ст.70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу та ст. 372 Цивільного кодексу. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частинами 1 та 2\~статті\~\~364\~\~ЦК України\~визначено, що\~\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). Отже, вимоги позивачки щодо визнання автомобіля сумісною власністю подружжя та його поділу шляхом виділення їй компенсації у розмірі Ѕ частини ринкової вартості автомобіля замість її частки у праві сумісної власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, з якою погодилася позивачка і яку не оспорив відповідач, згідно наданих висновку експерта-оцінювача становить 171450 грн., частка позивачки у праві сумісної власності, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь, складає 85725 грн. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки суму сплаченого нею при зверненні до суду судового збору в розмірі 1714,50 грн.

Outcome: approved