Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05 жовтня 2017 року у розмірі 10742,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 05 жовтня 2017 року між сторонами укладено Договір про надання банківських послуг б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов зазначеного договору відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 17 жовтня 2021 року має заборгованість в розмірі 10742,00 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк», а також судові витрати. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 листопада 2021 року справу передано головуючому судді Андрейчуку Т.В. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 31 січня 2022 року. Згідно з розпорядженням керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року № 33, у зв`язку з мобілізацією судді Андрейчука Т.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 756/16835/21 (2/756/1834/22). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2022 року справу передано судді Шролик І.С. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Шролик І.С. від 24 травня 2022 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 20 липня 2022 року. Не погоджуючись з пред`явленими позивачем вимогами, 23 серпня 2022 року представник відповідача - адвокат Коломієць І.О., в порядку ст. 178 ЦПК України, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 05 жовтня 2017 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання послуг в АТ КБ «Приватбанк». Матеріали справи містять витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг, які нею не підписані. Згідно довідки позивача вбачається, що їй було видано одну картку № [NUMBER] , дата відкриття 14 серпня 2017 року, що не відповідає даті підписання анкети-заяви (05.10.2017 р.), терміні дії 08/21. Банк, пред`явив вимоги про погашення заборгованості з урахуванням складових його вартості, зокрема, відсотків за користування наданими кредитними коштами та в обґрунтування наявності заборгованості посилається на Умови та правила надання банківських послуг, що розміщений на сайті банку. В Анкеті-заяві від 05 жовтня 2017 року розмір кредитного ліміту, базова процентна ставка за кредитом, відповідальність за порушення зобов`язань, її вид та розмір не визначені. Матеріали справи не містять підтвердження, що саме додані до позову умови та правила надання банківських послуг відповідач погодилася з ними, підписуючи заяву 05 жовтня 2017 року. Зазначає, що відповідно до ст. ст. 633,634 ЦК України, відповідач приєдналася лише до тих умов, з якими вона безпосередньо ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. При укладанні договору не було повідомлено її про умови кредитування та не було узгоджено тих умов, про які вважав узгодженим банк, зокрема щодо розміру кредиту, порядку нарахування процентів, виду та розміру відповідальності за порушення умов договору та порядку їх сплати. Окрім того, зазначає, що відповідач фактично використовувала кредитні кошти банку, знімала готівку, здійснювала розрахунки, тобто користувалася карткою, що підтверджується випискою по рахунку. Однак, виписка з рахунку не відображає реальної заборгованості, оскільки сформована з урахуванням автоматичного списання, нарахування банком відсотків, що умовами укладеного договору не передбачено. Сплачені грошові кошти банк неправомірно відносив на погашення кредиту, так і на погашення процентів, в той час як розмір узгодженої між сторонами процентної ставки, договором не передбачені. Доказів того, що сторони дійшли домовленості щодо розміру відсотків матеріали справи не містять. Враховуючи, що процентна ставка, договором не передбачені, банком безпідставно було зараховано 15989,59 грн. в погашення заборгованості по нарахованим відсоткам. Відсотки нараховувалися банком за рахунок кредитних коштів, у зв`язку з чим розмір заборгованості з тіла кредиту збільшувався. Враховуючи розмір заборгованості з тіла кредиту визначений банком у розмірі 8627,98 грн., безпідставне нарахування відсотків за рахунок кредитних коштів на суму 15989,59 грн., які вона не отримувала, а також погашення нею заборгованості з тіла кредиту в сумі 23970,60 грн., а використано коштів на суму 18569,43 грн. повернуто фактично отримані та використані кредитні кошти, а тому вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позивач в свою чергу подав відповідь на відзив. Позивач в судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без їх участі. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав та мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 жовтня 2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг б/н, за умовами якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту. З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку і Тарифами банку. (а.с. 12). На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку відкритому на ім`я відповідача [PERSON] із зазначенням операцій, дати їх проведення та суми валютування й залишку на картці. (а.с. 71-74). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на ім`я [PERSON] видавалася кредитна картка № [NUMBER] , з терміном дії до 08/21. (а.с. 11). З довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ім?я [PERSON] вбачається, що 31 травня 2021 року відбулося зменшення кредитного ліміту до 8938,56 грн. (а.с. 10). За наданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості, станом на 17 жовтня 2021 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 10742,00 грн., яка складається з наступного: 8627,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2114,02 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. (а.с. 8-9). Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Звертаючись до суду, на підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами; довідку про умови кредитування; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Як видно з тексту анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 05 жовтня 2017 року, яка підписана позичальником, не містить відомості щодо погодженого між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами (а.с. 12). З наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», що міститься в матеріалах справи, не містить підпису позичальника, що спростовує твердження представника позивача про узгоджений між сторонами розмір відсотків. (а.с. 13). Надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент виникнення правовідносин сторін взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг суд вважає неналежним доказом, оскільки він не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі. Зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальникові у межах підписаної ним анкети-заяви від 05 жовтня 2017 року, а містить лише виклад умов використання кожної з кредитних карток за різними типа кредитування, які емітуються та обслуговуються АТ КБ «ПриватБанк», що зважаючи на відсутність у підписаній позичальником заяві відомостей щодо типу отриманої картки, не має правового значення для вирішення даного спору. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про види та розмір відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17- ц від 03 липня 2019 року, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має урахувати суд при застосуванні норми права до спірних правовідносин. Суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 2114,02 грн., оскільки їх розмір при укладанні кредитного договору сторонами не був узгоджений. Разом з тим суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 8627,98 грн. виходячи з наступного. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості та випискою по рахунку відповідача заборгованість за тілом кредиту станом на 17 жовтня 2021 року становить 8627,98 грн. Проте, згідно виписки по рахунку відкритому на ім`я відповідача [PERSON] слідує, що проводиться щомісячне списання відсотків за користування кредитними коштами, яке спрямовується на збільшеннярозміру заборгованості за кредитом. Як вбачається з наданого розрахунку та виписки по рахунку відповідачем в погашення заборгованості було сплачено грошові кошти в розмірі 23970,60 грн., а витрачено коштів на суму 15569, 43 грн. За період з 05 жовтня 2017 року по 17 жовтня 2021 року заборгованість відповідача збільшилася за рахунок кредитних коштів на загальну суму 15989,59 грн. Сплачені відповідачем кошти банк списував на погашення процентів, в той час як процентна ставка договором не передбачена. Враховуючи те, що процентна ставка, договором не передбачена, банком неправомірно нараховвалися та списувалися кошти в сумі 15989,59 грн. в погашення заборгованості по нарахованим відсоткам. Отже, враховуючи розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8627,98 грн., безпідставне списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5%, розмір якого не узгоджений сторонами, за рахунок кредитних коштів на суму 15898,59 грн., погашення відповідачем суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 239709,60 грн., використання коштів на суму 18596, 43 грн., що свідчить про повернення відповідачем фактично отриманих та використаних кредитних коштів, а тому заявлені вимоги АТ КБ «Приватбанк» є безпідставними та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою позивачу в задоволені позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed