Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивувала тим, що на підставі договору дарування частини житлового будинку від 27 лютого 2021 року, посвідченого Федоренко О.І. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області позивач є власником 59/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . ЇЇ право власності на дану частину житлового будинку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27.02.2021 року, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру. Крім того на підставі договору дарування частини житлового будинку від 08.11.2020 року, посвідченого Федоренко О.І. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, вона є власником і 41/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Її право власності зареєстроване в установленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08.11.2019 року, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру. Таким чином позивач є власником усього житлового будинку [ADDRESS] . На даний час це Фастівський район Київської області. Відповідач по справі, [PERSON] є її племінником, він був зареєстрований у даному житловому будинку, але ніколи в ньому не проживав. Він постійно проживає зі своєю сім`єю в квартирі [ADDRESS] , на даний час Фастівського району Київської області. Даний факт підтверджується Актом депутата Боярської міської ради VIII скликання від 25.11.2021 року № 1867. В якому зазначено, що [PERSON] з 2000 року і по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS] . Даний факт можуть підтвердити і свідки: [PERSON] та [PERSON] . Відповідач ніколи не проживав та не проживає на даній житловій площі без поважних причин, тому може бути визнаний судом таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Тому позивач як власник житла може вимагати усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям відповідача з реєстрації в житловому будинку, який належить їй на праві власності. Відповідач багато років не проживав та не проживає без поважних причин в її житловому будинку, комунальні платежі не сплачує та несе інших витрат по його утриманню. Факт реєстрації відповідача на її житловій площі порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатись своїм майном, оформляти субсидію на комунальні послуги та інше. Тому, він як власник житла змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач створює її перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном. Крім того громадяни повинні бути зареєстровані по місцю свого проживання. Відповідач має постійне місце проживання де повинен бути зареєстрованим. Враховуючи рішення\~по якому\~усунути їй,\~ [PERSON] ,\~РНОКПП:\~ [NUMBER] ,\~перешкоди у\~користуванні житловим\~приміщенням в\~будинку [ADDRESS] ,\~шляхом:\~визнати [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням\~в житловому\~будинку за\~адресом:\~ [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору дарування частини житлового будинку від 27 лютого 2021 року, посвідченого Федоренко О.І. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області позивач є власником 59/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . ЇЇ право власності на дану частину житлового будинку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27.02.2021 року, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру. Крім того на підставі договору дарування частини житлового будинку від 08.11.2020 року, посвідченого Федоренко О.І. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, вона є власником і 41/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Її право власності зареєстроване в установленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08.11.2019 року, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру. Таким чином позивач є власником усього житлового будинку [ADDRESS] . На даний час це Фастівський район Київської області. Відповідач по справі, [PERSON] є її племінником, він був зареєстрований у даному житловому будинку, але ніколи в ньому не проживав. Він постійно проживає зі своєю сім`єю в квартирі [ADDRESS] , на даний час Фастівського району Київської області. Даний факт підтверджується Актом депутата Боярської міської ради VIII скликання від 25.11.2021 року № 1867. В якому зазначено, що [PERSON] з 2000 року і по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS] . Даний факт можуть підтвердити і свідки: [PERSON] та [PERSON] . Відповідач ніколи не проживав та не проживає на даній житловій площі без поважних причин, тому може бути визнаний судом таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно із ч. 1\~ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст.317 Цивільного кодексу України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1 ст.321 Цивільного кодексу України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.379 Цивільного кодексу України\~передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. В ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 76 ЦПК України\~визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України\~визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що відповідно до вимог ст.405ЦК України\~дає суду підстави визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно п. 2 ч. 1 ст.7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст.\~391,\~405 ЦК України,\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та

Outcome: approved