Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Заявник 1 [PERSON] та заявниця 2 [PERSON] засобами поштового зв`язку звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 серпня 1993 року Черкаським міським відділом ЗАГСу, актовий запис № 1548. Указані вимоги обґрунтовували тим, що 07 серпня 1993 року між ними було укладено шлюб, зареєстрований Черкаським міським відділом ЗАГСу, актовий запис № 1548. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між заявниками припинено та спільне господарство вони не ведуть. З урахуванням наведеного, заявники дійшли згоди, що шлюб між ними необхідно розірвати. При цьому, між заявниками досягнуто домовленості щодо визначення місця проживання їхньої неповнолітньої доньки після розірвання шлюбу, а також щодо їхньої участі у забезпеченні умов проживання дитини та умов здійснення ними права на особисте виховання доньки. Так, за домовленістю заявників, донька [PERSON] залишається проживати разом з батьком, а матір має право бачитися з нею у порядку, передбаченому Договором. Матеріальне забезпечення дитини здійснюється за рахунок заявника 1 [PERSON] . Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 23 серпня 2022 року заяву прийнято до провадження та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 27 вересня 2022 року. Заявники, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення слухання справи, у судове засідання не з`явилися. При цьому, 13 вересня 2022 року від заявниці 2 [PERSON] до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, у якій остання заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Крім того, 27 вересня 2022 року, до початку судового засідання, заявник 1 [PERSON] подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. За вказаних обставин, враховуючи належне повідомлення всіх осіб, які беруть участь у справі, про дату, час та місце проведення розгляду справи, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності заявників, які не з`явились до суду, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Беручи до уваги думки заявників, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що шлюб між заявниками зареєстровано 07 серпня 1993 року, що засвідчується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 серпня 1993 року /а.с. 12/. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 вересня 2006 року /а.с. 13/. Спільне подружнє життя не склалося. Шлюбні відносини між заявниками фактично припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням наведеного, заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу. Крім того, між ними досягнуто домовленості щодо участі у вихованні та утриманні спільної доньки [PERSON] , [INFO] , з укладенням Договору № 4465 від 09 серпня 2022 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. /а.с. 14-15/. Спору щодо набутого під час шлюбу майна у заявників немає. За змістом частини 3 статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно з частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У пункті 126 рішення у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Враховуючи, що заяву про розірвання шлюбу подано за взаємною згодою подружжя і жоден із подружжя не відкликав дану заяву протягом встановленого законом строку, зважаючи на те, що заявники наполягають на розірванні шлюбу і заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки існує формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам подружжя та їхньої дитини. Крім того, суд наголошує, що він не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин. Вільність та рівність цих стосунків, а також можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, а тому вважає необхідним позов задовольнити, а шлюб розірвати. Наміру відновлювати дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] не виявила. Згідно з частиною 7 статті 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved