Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Позивачі у листопаді 2021р. звернулися до суду з позовом до Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області, Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення матеріальної шкоди, яка складає вартість відновлювальних робіт по ремонту автомобіля внаслідок ДТП в розмірі 228950грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 75000грн. кожному позивачу, судових витрат і витрат на оплату за експертизу в сумі 3000грн.. Позов мотивовано тим, що 28.10.2018р. сталася ДТП за участю автомобіля марки MERCEDES-BENZ S320, 2003р.в., р.д.н. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу2 [PERSON] , під керуванням позивача1 [PERSON] , а саме автомобіль здійснив наїзд у вибоїни (ями) на мосту в с.Буковець Верховинського району. Внаслідок недотримання відповідачем чинних норм і стандартів щодо утримання автомобільних доріг, завдана матеріальна шкода позивачам внаслідок поломки автомобіля, вартість відновлювального ремонту якого з придбанням автозапчастин становить суму 228950грн. Моральна шкода заподіяна внаслідок душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, захисту прав, яка оцінюється в розмірі по 75000грн. кожному позивачу. 07.12.2021р. відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що вимоги не підлягають до задоволення, оскільки 30.03.2018р. відповідачем як замовником було укладено\~ договір про надання послуг з експлуатаційного утримання доріг загального користування державного та місцевого значення з ДП «Івано-Франківський облавтодор», який і відповідає за належне утримання доріг і несе повну майнову та іншу відповідальність, в т.ч. в частині відшкодування завданої шкоди та компенсації витрат власникам ТЗ, якщо ДТП сталася з причин незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини підрядника. 03.02.2022р. надійшла відповідь на відзив від позивачів. Ухвалою суду від 03.02.2022р. до участі у справі було залучено співвідповідачем ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». 11.07.2022р. позивач1 та представник відповідача2, на вимогу суду щодо визначення вимог до залученого співвідповідача, а також щодо кожного позивача, уточнили позовні вимоги до кожного з відповідачів та щодо вимог кожного позивача, а саме просили: стягнути солідарно із двох відповідачів на користь позивача2 матеріальну шкоду, яка складає вартість відновлювальних робіт по ремонту автомобіля внаслідок ДТП в розмірі 228950грн., стягнути солідарно із двох відповідачів на користь позивача1 та позивача2 моральну шкоду в розмірі 75000грн. кожному позивачу, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів судові витрати і на користь позивача2 витрати на оплату за експертизу в сумі 3000грн.. Позивач 1 та представник позивачів 1,2 просили позов задовольнити з уточненими вимогами. Представник відповідача1 позов заперечив, вказавши про повну відповідальність саме відповідача2 за даними спірними правовідносинами. Просив у судовому засіданні 07.06.2022р. застосувати також позовну давність, у разі якщо позовні вимоги до відповідача1 будуть визнані судом обґрунтованими. Відповідач2 повторно в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином та отримував повістки (а.с.124,130,131,135), причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав.\~ Заслухавши пояснення сторони позивачів, представника відповідача1, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спірні правовідносини стосуються відшкодування завданих матеріальних збитків за позадоговірними (деліктними) відносинами завданих внаслідок ДТП, яке сталося за участю одного автомобіля, а також моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, по телефону 102 надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що 28.10.2018р. о 20.10год сталася ДТП без порушень ПДР за участю автомобіля марки MERCEDES-BENZ S 320, 2003р.в., р.д.н. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу2 [PERSON] (а.с.35), під керуванням позивача1 [PERSON] , а саме автомобіль здійснив наїзд у вибоїни (ями) на мосту в с.Буковець Верховинського району, внаслідок чого тріснула 3 шини (двох передніх коліс та заднього лівого колеса) та як наслідок як пояснив позивач1 відбулась поломка пневмоамортизаторів, та інших частин, подальший рух автомобіля, кузов якого впав на колеса, був не можливий та евакуатором здійснено евакуацію ТЗ з моста, що підтверджується довідкою про розгляд звернення по факту ДТП Верховинським ВП Косівського ВП ГУНП та складеною схемою місця події від 28.10.2018р. (а.с.10-16,20). Суд звертає увагу, що в Схемі зазначено як наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали причиною ДТП ямковість, вибоїни під №2,3,4 є значними за розміром та глибиною 9см, 7см та 10см., при чому ДТП відбулось вечірній час осені, тобто за відсутності денного світла. Складено було також через декілька днів 06.11.2018р. Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі на автодорозі Татарів-Камянець Подільський км51+100 міст «Коровячий» (а.с.17). В даному Акті обстеження зазначено, що таке проведено в присутності як поліції, так і виконавця робіт філії Верховинська ДЕД Опрука І.В. (представника, який є працівником відповідача2), при обстеженні виявлено ямковість правої смуги руху, вибоїни (п.2), а також наявність на даній ділянці дорожніх знаків про проведення дорожніх робіт та ямковість (п.2,3). За результатами обстеження ділянку визнано незадовільною, що й призвело до ДТП. Отже, даний доказ свідчить про встановлення недоліків в утриманні та експлуатації ділянки вулично-шляхової мережі, де відбулося ДТП, а останнє було наслідком такого неналежного утримання та експлуатації. Окрім того, Верховинським ВП Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області адміністративні матеріали КУпАП за ч.1 ст.140 КпАП України направлено до Верховинського районного суду Івано-Франківської області (а.с.18) та постановою суду від 13.03.2019р. у справі №340/722/18 провадження відносно правопорушника (зазначено особа 1, однак стосується працівника відповідача2, що підтвердили учасники судового процесу) було закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КпАП України (дані судового рішення отримано з ЄДРСР). Судом зазначено у постанові, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 030420 від 30.11.2018 правопорушник о 21 год 10 хв 28.10.2018 в с. Буковець, Верховинського району, Івано-Франківської області на відрізку автодороги "Татарів-Кам`янець-Подільськ р-24км, 51+100", будучи посадовою особою відповідальною за експлуатаційний стан не вчинив заходів щодо ліквідації ями довжиною 82 см та шириною 42 см, глибиною 7 см, на мості, виміри проводились лінійкою ДСТУ 3587-97, чим порушив правила утримання автодоріг п.3.1.1. ДСТУ 3587-97. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КпАП України. Тривалий розгляд справи викликаний лише об`єктивними причинами, які пов`язані з неодноразовим відправленням протоколу на дооформлення, у зв`язку з чим на момент розгляду справи у суді закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений ч. 4 ст. 38 КпАП України. Водночас, як слідує з матеріалів справи, 30.03.2018р. між відповідачем1 Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області, як замовником, та відповідачем2 ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», як підрядником, було укладено Договір №20 щодо надання послуг з експлуатаційного утримання доріг загального користування державного та місцевого значення Івано-Франківської області, згідно Переліку доріг за додатком №1, сумою ціни договору за р.3 та строком надання послуг квітень-грудень 2018р. за п.5.1, строком дії договору до 31.12.2018р. (а.с.50-83). Отже, на час виникнення пригоди, договір був чинний. За умовами даного договору ДП «Івано-Франківський облавтодор» відповідає за належне утримання доріг і несе повну майнову та іншу відповідальність в т.ч. в частині відшкодування завданої шкоди та компенсації витрат власникам ТЗ, якщо ДТП сталася з причин незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини підрядника (п.1.5, 1.6 договору). При цьому, за п.1.9, 7.2.1 у разі виявлення підрядником аварійних ситуацій, він зобов`язаний негайно поставити до відома замовника і при відсутності його заборони приступити до виконання аварійних послуг (робіт). Підрядник несе відповідальність в т.ч. за забезпечення безпеки дорожнього руху, згідно діючих нормативів при наданні послуг, якщо ці порушення виникли з вини підрядника та призвели до ДТП. Судом з`ясовано від представника відповідача1, що такі повідомлення відповідач2 щодо причин незадовільного експлуатаційного утримання дороги не повідомляв, а через неявку в судові засідання представника відповідача2, такі доводи не є спростованими. А тому, як вірно доводив представник відповідача1, даний міст на участку дороги (де відбулась ДТП за участі автомобіля позивача2) перебував на експлуатаційному утриманні підрядника-відповідача2, відтак на час вчинення даного ДТП відповідальність в частині відшкодування завданої шкоди та компенсації витрат власникам ТЗ за належне утримання доріг покладається саме на відповідача2. При цьому, суд бере до уваги й те, що умовами договору а саме п.6.1.3 «а», 6.2.7, на які звертав увагу представник позивачів і такі посилання є вірними, замовник зобов`язувався вести облік ДТП, в т.ч. з матеріальними збитками, які виникли на автомобільних дорогах, що знаходяться на експлуатаційному утриманні у підрядника, а також замовник мав право аналізувати причини ДТП, пов`язані з незадовільним експлуатаційним станом доріг. Але, сторони обумовили, що у випадку ДТП на місце події запрошується представник замовника. Разом з тим судом встановлено, як зазначено вище, що підрядник відповідач2 не повідомляв замовника відповідача1 ні про складання Акту обстеження, ні про факт ДТП на відповідному участку дороги. Тому, доводи представника позивачів щодо наявності підстав солідарної відповідальності відповідачів є невірними, та спростовуються матеріалами справи. За вимогами ст.10,13 Закону України «Про автомобільні дороги» органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є в т.ч. центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення. Орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: 1)стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; 2)якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; 3)відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом. Аналогічно, за ст.9,12,24 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; визначення структур управління, проектування, будівництва та утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів. Посадові особи, які відповідають за експлуатацію і технічний стан транспортних засобів, зобов`язані:забезпечувати належний технічний стан транспортних засобів та дотримання екологічних вимог їх експлуатації. Посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів; позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; За нормами ст.24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або органи, уповноважені ними здійснювати експлуатаційне утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мають право вимагати від користувачів дотримання чинних законодавчих і нормативно-правових актів стосовно дорожнього руху, правил ремонту і утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування дорогами і дорожніми спорудами та їх охорони. Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони,затверджені\~ постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 р. N 198 (п.2,5,11,39,40) також передбачають, що ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім\~ залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти\~ збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; аналізувати стан аварійності на дорожніх об`єктах, виявляти аварійно-небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння; разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони сталися, та усувати виявлені недоліки; забезпечувати дотримання вимог техніки безпеки, а також безпеки дорожнього руху під час виконання дорожньо-експлуатаційних робіт; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. Якість робіт по ремонту та утриманню об`єктів повинна відповідати вимогам комфортності, економічності та безпеки дорожнього руху. Ремонт і утримання дорожніх об`єктів повинні виконуватися відповідно до технічних правил ремонту і утримання автомобільних доріг загального користування і технічних правил ремонту і утримання міських\~ вулиць і доріг, що затверджуються відповідно Укравтодором, Держбудом і Держжитлокомунгоспом за погодженням з Національною поліцією. Отже, відповідальність за шкоду завдану транспортному засобу внаслідок неналежного утримання дороги повинен нести балансоутримувач, який зобов`язаний слідкувати за належним станом дорожнього покриття. У державі встановлені певні стандарти дорожнього покриття та визначено уповноважених осіб, які повинні слідкувати за дотримання вказаних нормативів. Якщо вони порушені, не відповідають встановленим вимогам і внаслідок чого людина пошкодила свій автомобіль, то можна вимагати відшкодувати шкоду за рахунок балансоутримувача. Головне для суду правильно визначити хто ж управляє тієї частиною ділянки дороги, де сталася пригода. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: №569/18043/17 від 23.09.2020року; №904/5489/18 від 16.04.2020року; №607/16993/18 від 08.04.2020року; №711/3009/18 від 18.03.2020року; №916/2586/18 від 18.02.2020року. Однак, як слідує зі\~ ст.ст.11, 22, 1166, 1192\~ ЦК України\~ підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є в т.ч. договори та інші правочини. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Сторона позивача доводила, що внаслідок недотримання відповідачем чинних норм і стандартів щодо утримання автомобільних доріг, завдана матеріальна шкода позивачам внаслідок поломки автомобіля вартість відновлювального ремонту якого з придбанням автозапчастин становить суму 228950грн., що посвідчується Актом виконаних робіт від 07.03.2018р. на суму 31735грн., товарним чеком від 08.09.2018р. на суму 13400грн., товарним чеком від 12.11.2018р. на суму 14400грн., товарним чеком від 26.11.2018р. на суму 113058грн., накладною від 11.01.2019р. на суму 4400грн., товарним чеком від 11.01.2019р. на суму 30228грн., Актом виконаних робіт від 20.03.2019р. на суму 10687грн., накладною від 30.03.2019р. на суму 5000грн. та фотокопіями (а.с.19, 21-34). Водночас, як вірно звернуто увагу представником відповідача1, деякі докази про проведення ремонтних робіт чи закупівлю запчастин передують події ДТП, а тому Акт виконаних робіт від 07.03.2018р. на суму 31735.54грн. (а.с.19) та товарний чек від 08.09.2018р. на суму 13400грн.(а.с.26) не є належними доказами спірних правовідносин та не враховуються судом. Звідси, фактичні витрати по придбанню після ДТП запчастин та виконаних робіт позивача2, пов`язаних з ДТП, становлять 177 773грн. від суми 222 908.54грн., на яку сторона позивача надавала докази. Щодо ціни позову (матеріальної шкоди) на суму 228 950грн., то сторона позивача пояснила, що в цю суму ще також входять витрати на евакуацію транспортного засобу в сумі 3640грн. (а.с.20), який після ДТП вийшов з ладу й не міг продовжувати подальший рух. Суд вважає, що також слід такі витрати стягнути з відповідача2, хоча вони й не вірно зазначені позивачами у сумі матеріальної шкоди, так як такі витрати передбачені законодавством, як окремі витрати, але з отриманих пояснень суд не вбачає перешкод у стягненні таких витрат у загальній сумі матеріальної шкоди. Відтак до стягнення з відповідача2 в користь позивача2 підлягає сума 181 413.00 грн., яка доведена перед судом. Щодо іншої частини матеріальної шкоди в сумі 47537грн. (228 950грн.- 181 413.00 грн.), то як вже зазначено вище, суд не врахував належними доказами два документа щодо витрат пов`язаних з ДТП, які передують ДТП на суму 45135.54грн., а походження вимоги на суму 2401.46грн., ні позивач1, ні представник позивача 1,2 не змогли надати пояснення, обмежившись, що позивачі понесли тільки необхідні витрати після ДТП, й автомобіль позивача2 ще підлягає подальшому ремонту. За підсумками їх пояснення, визначена ними позовна вимога стосовно матеріальної шкоди на суму 228 950грн. визначена саме згідно висновку експерта. Так, дійсно згідно висновку від 14.11.2018р. до звіту експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, виконаного на замовлення позивача1, вартість матеріального збитку заподіяного власнику ТЗ становить 226 961.61грн. (а.с.102-122). Разом з тим, позивачі не визначили позовну вимогу щодо завданої матеріальної шкоди за висновком експерта на суму 226 961.61грн. та додатково 3640грн. за евакуацію ТЗ з місця пригоди, а доводили фактичні витрати на запчастини та ремонт автомобіля і тільки після з`ясування судом розбіжностей у доказах та поясненнях щодо позовної вимоги, вказали, що така відповідає експертному висновку, але в такому разі сума стягнень, яка була предметом доказування перевищувала б позовну вимогу (226961.61грн.+3640грн.), інших пояснень, які б спростували висновку суду, представник позивачів не надав. Щодо вимоги позову про стягнення на користь позивачів солідарно з відповідачів витрат на оплату за експертизу в сумі 3000грн., то до матеріалів справи ні позивачі, ні їх представник не надали суду доказ оплати висновку від 14.11.2018р. до звіту експертного автотоварознавчого дослідження і суми саме такої оплати, а тому ця вимога також не підтверджена належним доказом. Оскільки вимоги до відповідача1 не є належно обґрунтованими і до задоволення не підлягають, то заявлена представником відповідача1 заява про застосування позовної давності не застосовується судом. При цьому, кожен з відповідачів вправі на власний розсуд та процесуальне право заперечувати позовні вимоги чи просити суд застосувати позовну давність до вимог, водночас заявлена одним відповідачем заява про строки позовної давності не поширюється на переконання суду на іншого відповідача, який є самостійним щодо процесуальних прав та обов`язків. Подія ДТП сталася 28.10.2018р., позов зареєстровано судом 02.11.2021р., однак відправлений за штампом на конверті 29.10.2021р. Щодо відшкодування моральної шкоди з відповідачів солідарно, то позивачі доводили, що така заподіяна внаслідок душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, захист прав, яка оцінюється в розмірі по 75000грн. кожному позивачу. За ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Як вже зазначено вище, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав через 3 роки події ДТП, попередньо в позасудовому порядку до жодного з відповідачів, чи страхової компанії в якій застраховано ТЗ позивача2 не звертались, претензії не заявляли, самостійно проводили в 2018-2019р. закупівлю запчастин та ремонтних робіт, тому на переконання суду, моральна шкода через неможливість користуватись певний період часу власним ТЗ на потреби сім`ї, про які зазначали позивач та представник позивачів, не є доведеною перед судом щодо визначених ними відповідачів. За ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача 2 також слід стягнути на користь позивача2, вимоги якого частково задоволено, судовий збір в розмірі 1814.13грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.10,13 Закону України «Про автомобільні дороги», ст.9,12,24 Закону України «Про дорожній рух», ст.11,15,16,22,23,1166,1167,1192\~ ЦК України,\~\~\~

Outcome: partial