Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання права, в обґрунтування якого зазначила, що 17 грудня 1994 року на одній з товарних бірж м. Кривого Рогу придбала 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Дану угоду позивач зареєструвала в БТІ, проте на теперішній час будь-які документи у БТІ відсутні, тому фактично позивач свого права власності на вказаний об`єкт нерухомості підтвердити не може. 3 17 грудня 1994 року позивач заїхала в будинок та безперервно по теперішній час в ньому проживає, адже вважає себе власником 1/2 частки, що підтверджується Актом про проживання особи в житловому будинку. В грудні 2019 року позивач дізналась, що в 2006 році невідомими особами було внесено в реєстр прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію за позивачем права власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу до якого позивач не має жодного відношення. Зазначена обставина не дає права стверджувати про право власності позивача на спірне майно, адже самого права власності у не існує, а його реєстрація є нікчемною. Власником іншої 1/2 частки цього будинку є відповідач [PERSON] , яка придбала цю частку спірного будинку 31 липня 2020 року за договором купівлі продажу та яка не визнає право позивача на іншу частку спірного нерухомого майна. З 1994 року по теперішній час, позивач відкрито добросовісно та безперервно користується придбаною часткою житлового будинку, у зв`язку з чим вважає, що має право визнати за собою право власності на частину домоволодіння за набувальною давністю. Позивач у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2-987 від 31.07.2020, посвідченого Третьою криворізькою державною нотаріальної контори Дніпропетровської області Жекаловій Ірині Степанівни належить 1/2 частка житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частка зазначеного домоволодіння належить позивачу [PERSON] на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2004, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2021 (а.с. 14-15), випискою з рішення (а.с. 20) та копією договору купівлі-продажу. (а.с. 22-25) Разом з цим, відповідно до довідки Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №01-06/240/2021 від 07.09.2021, в архіві суду рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Південної міжрайонної державної податкової інспекції м. Кривого Рогу про визнання договору купівлі-продажу дійсним - не обліковується, а згідно з довідкою КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» №514 від 13.05.2021 договір купівлі-продажу від 1994 року в матеріалах архівної справи на вказане домоволодіння відсутній. (а.с. 51, 185) Як вбачається з акта від 11.01.2021, складеного зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченого головою квартального комітету №21 Іоновою В.І., в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , в період з 17 грудня 1994 року по теперішній час проживає позивач [PERSON] (а.с. 21) Відповідно до довідки КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» №89 від 28.01.2022 та копії архівної справи на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] встановлено, що станом на 31.12.2012 право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2004 та на ім`я [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.07.2012 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №2-952, по 1/2 частці за кожною. При цьому, в подальшому [PERSON] на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 31.07.2020 відчужила свою частку відповідачу [PERSON] . Також встановлено, що до позивача, інша частка спірного нерухомого майна на підставі договору від 20.07.1972 належала [PERSON] (а.с. 36) Між тим, як слідує з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 29.06.2022 [PERSON] [INFO] помер. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 05.07.2022, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, заповіти та спадкові договори не посвідчувались. Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час право власності на спірне нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на ім`я позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] по 1/2 часцті за кожною, проте правовстановлюючий документ, на підставі якого було внесено дані до реєстру прав власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON] , відсутній, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Аналізуючи норми права, які підлягають застосуванню у даному випадку, та мотиви їх застосування судом встановлено наступне. Відповідно до пунктів 2, 5, 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідними умовами є: добросовісне, відкрите та безперервне володіння, безтитульність володіння. Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018, по справі №571/1099/16-ц, зазначив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: 1) майно може бути об`єктом набувальної давності; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність; 5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно; 6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Як вбачається з акта від 11.01.2021, складеного зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченого головою квартального комітету №21 Іоновою В.І., в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , в період з 17 грудня 1994 року по теперішній час проживає позивач [PERSON] , що свідчить про відкритість, давність та безперервність володіння позивачем частиною спірного нерухомого майна протягом більш ніж десяти років, матеріалами цивільної справи підтверджується відсутність інших осіб, які претендують на це майно, а довідки Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» свідчать про відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Отже, враховуючи, що під час розгляду справи вимоги позивача знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, підстав, які б унеможливлювали визнання за позивачем права власності на частину спірного майна саме за набувальною давністю судом не встановлено та матеріали справи таких не містять, позов підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved