Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

03.06.2021 Орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти з [PERSON] з усіх видів її доходів на користь опікуна або дитячого закладу, в якому буде перебувати дитина, на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.06.2021 року до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що на обліку в службі у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації перебуває дитина, яка позбавлена батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте за зазначеною адресою не проживає. Будинок за вказаною адресою в результаті пожежі перебуває в непридатному для проживання стані. За час проживання в с. Саф`яни, [PERSON] характеризувалась негативно. До дитини не проявляла справжніх материнських почуттів та не відчувала відповідальності за неї, залишала дитину голодну, роздягнену, не дотримувалась норм гігієни, ходила вулицями села, цілу ніч могла бути відсутньою вдома. Дитина залишалась з бабусею [PERSON] , якій 85 років. Умови проживання сім`ї були незадовільні, [PERSON] не намагалась їх покращити. Деякий час [PERSON] мешкала разом з дитиною на території м. Кілія, де умови проживання сім`ї були також незадовільні. Дитина не отримувала з боку матері належного догляду та харчування. За клопотанням служби у справах дітей Кілійської міської ради [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] , були влаштовані на тимчасове безоплатне проживання до приватного притулку «Будинок благодійної допомоги для жінок та дітей», який діє на базі та за рахунок благодійної організації «Стежка додому». За період перебування в притулку [PERSON] не проявила себе як мати. Для налагодження відносин матері і дитини був залучений спеціаліст (психолог) і за шість сеансів роботи був відсутній будь-який результат. У [PERSON] повністю відсутній інтерес до життя, здоров`я та розвитку свого сина. Весь свій час вона проводила в соціальних мережах, вела переписку зі своїм співмешканцем, а також через мобільні додатки грала в ігри на гроші, кошти, отримані від держави, перераховувала своєму співмешканцю. На будь-які зауваження спочатку не реагувала, а потім проявляла жорстоку агресію до інших підопічних притулку, які робили їй зауваження. Всю роботу по вихованню та догляду за її сином робили волонтери та інші підопічні притулку, так як [PERSON] постійно наражала життя та здоров`я дитини на небезпеку. Неодноразово її син падав з ліжка, мати ледь не скупала його в окропі, не хотіла годувати дитину, робити кашу, у дитини були рани під підгузком. Всі необхідні умови для проживання матері з дитиною в притулку передбачені, але [PERSON] просто не мала бажання виховувати свого сина та доглядати за ним. 17.03.2021р. о 06.30 підопічні притулку почули плач дитини, зайшли в кімнату, [PERSON] був в кімнаті один, мати відсутня. Співробітники притулку одразу ж зателефонували [PERSON] та запитала де вона, на що остання відповіла, що вона залишила притулок та пішла до свого співмешканця, дитина їй не потрібна. Представниками поліції та служби у справах дітей Тузлівської сільської ради складено акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Наказом служби у справах дітей Тузлівської сільської ради № 26/-2021 від 17.03.2021 р. [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] . Після того, як [PERSON] покинула дитину, хлопець перебував на лікуванні в дитячому відділенні КНП «Татарбунарська багатопрофільна лікарня» Татарбунарської міської ради Одеської області. Мати дитину жодного разу не відвідала. 12.04.2021р. у [PERSON] був день народження. Волонтери з м. Татарбунари привітали хлопчика зі святом, влаштували дитині свято, проте, [PERSON] , проживаючи в м. Татарбунари, ніякої ініціативи не проявила. Деякий час [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , де не було умов для проживання дитини. Розпорядженням голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 88/А-2021 від 27.04.2021 р. [PERSON] , [INFO] , було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . За час перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя, [PERSON] жодного разу не поцікавилась самопочуттям, розвитком, станом здоров`я сина, не приймала участі в його житті. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 03.06.2021 року позовна заява, в порядку ст. 33 ЦПК України, розподілена та передана судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Жигуліну С.М. Ухвалою судді Жигуліна С.М. від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2022 року, проведеного на підставі зборів суддів, рішення зборів суддів №6 від 11.05.2022, справа №946/4307/21 розподілена та передана на розгляд судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамову А.С. Ухвалою судді Адамова А.С. від 16 травня 2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 20 липня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання 09.09.2022 року не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання від 10.08.2022 не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.08.2020 року виданим Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). На обліку в службі у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте за зазначеною адресою не проживає. Будинок за вказаною адресою в результаті пожежі перебуває в непридатному для проживання стані, що підтверджено довідкою №564 від 26.04.2021 та актом обстеження житлово-побутових умов від 26.04.2021 за №565, складених Саф`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області (а.с. 12, 13) Згідно характеристики, наданої Саф`янським сільським головою від 26.04.2021 за №870, за час проживання в с. Саф`яни [PERSON] характеризувалась негативно. До дитини не проявляла справжніх материнських почуттів та не відчувала відповідальності за неї, залишала дитину голодну, роздягнену, не дотримувалась норм гігієни, ходила вулицями села, цілу ніч могла бути відсутньою вдома. Дитина залишалась з бабусею [PERSON] , якій 85 років. Умови проживання сім`ї були незадовільні, [PERSON] не намагалась їх покращити (а.с. 14). Деякий час [PERSON] мешкала разом з дитиною на території м. Кілія Ізмаїльського району, де умови проживання сім`ї були також незадовільні. Дитина не отримувала з боку матері належного догляду та харчування, про що було складено акти обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 18.09.2020, 27.07.2021 (а.с. 15, 16). 19.01.2021 року до міського голови від КНП «Кілійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Клійської міської ради надійшов лист, в якому було визначено, що мати [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, не доглядає свою дитину [PERSON] 9а.с. 17). За клопотанням служби у справах дітей Кілійської міської ради Самусенко К.М. та її син [PERSON] , [INFO] , були влаштовані на тимчасове безоплатне проживання до приватного притулку «Будинок благодійної допомоги для жінок та дітей», який діє на базі та за рахунок благодійної організації «Стежка додому». За період перебування в притулку [PERSON] не проявила себе як мати. Для налагодження відносин матері і дитини був залучений спеціаліст (психолог) і за шість сеансів роботи був відсутній будь-який результат. У [PERSON] повністю відсутній інтерес до життя, здоров`я та розвитку свого сина. На будь-які зауваження спочатку не реагувала, а потім проявляла жорстоку агресію до інших підопічних притулку, які робили їй зауваження. Всю роботу по вихованню та догляду за її сином робили волонтери та інші підопічні притулку, так як [PERSON] постійно наражала життя та здоров`я дитини на небезпеку. Всі необхідні умови для проживання матері з дитиною в притулку передбачені, але [PERSON] просто не мала бажання виховувати свого сина та доглядати за ним (а.с. 18). 17.03.2021р. о 06.30 був встановлений факт того, що дитина була у кімнаті сама та плакала, мати була відсутня. Співробітники притулку одразу ж зателефонували [PERSON] та запитала де вона, на що остання відповіла, що вона залишила притулок та пішла до свого співмешканця, дитина їй не потрібна. Представниками поліції та служби у справах дітей Тузлівської сільської ради складено акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а.с. 19). Наказом служби у справах дітей Тузлівської сільської ради № 26/-2021 від 17.03.2021 р. [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] (а.с. 20). Після того, як [PERSON] покинула дитину, хлопець перебував на лікуванні в дитячому відділенні КНП «Татарбунарська багатогірофільна лікарня» Татарбунарської міської ради Одеської області. Мати дитину жодного разу не відвідала. [INFO] у [PERSON] був день народження. Волонтери з м. Татарбунари привітали хлопчика зі святом, подарували торт, волонтери благодійної організації «Стежка додому» подарували подарунки та кульки, влаштували дитині свято, хоч і в лікарні. [PERSON] , проживаючи в м. Татарбунари, ніякої ініціативи не проявила. Деякий час [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , де не було умов для проживання дитини, про що складено 20.04.2021 акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї та протокол бесіди з [PERSON] (а.с. 22, 23). Розпорядженням голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №88/А-2021 від 27.04.2021 р. [PERSON] , [INFO] , було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . За час перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя, [PERSON] жодного разу не поцікавилась самопочуттям, розвитком, станом здоров`я сина, не приймала участі в його житті (а.с. 25). 21.05.2021 службою у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації за №01-19/191надіслано лист до служби у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації про те, що [PERSON] залишила свого малолітнього сина [PERSON] . Після з`ясування обставин, що призвели до вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав, служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області винесла це питання на розгляд комісії із питань захисту прав дитини. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 27.05.2021 за №01/01-18/1731/990 встановлено, щоза доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до малолітнього [PERSON] , [INFO] , що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для застосування до винної особи такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав. У відповідності до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2), жорстоко поводяться з дитиною (п.3). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п.15, 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що поданий Органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав є достатньо обґрунтованим. Відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування дитини, не створювались перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, прийманні участі матері у вихованні, що свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на відповідача законом. Нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача, на думку позивача, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Позивачем було надано суду переконливі докази того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення її батьківських прав. Враховуючи, що відповідач по своїй волі не виконує обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Що стосується позовної вимоги стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.15 ч.3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вище та наведені обставини, суд вважає за можливе покласти на відповідача такий обов`язок як сплата аліментів. Виходячи з принципу балансу інтересів, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати аліменти у розмірі співмірному із матеріальним його забезпеченням, а тому позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, та суд вважає за можливе стягувати з відповідача [PERSON] аліменти з усіх видів її доходів на користь опікуна або дитячого закладу, в якому буде перебувати дитина, на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.06.2021 року до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що відповідач по своїй волі не виконує обов`язки по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає за необхідне позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved