Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Ємець С.М., звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , як законних представників малолітньої [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської в м. Києві державної адміністрації про припинення права на 1/40 частку у квартирі. Позовні вимони обґрунтовані тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом та Свідоцтва про право власності на житло та договору дарування і їм належить на праві приватної спільної часткової власності 39/40 частин. Відповідно до договору дарування 1/40 частина квартири належить племінниці позивача, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , яка проживає та зареєстрована зі своїми батьками [PERSON] , [PERSON] (відповідачі) в належній їм на праві власності квартирі [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений 10.07.2020 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В., відповідно до якого, [PERSON] подарувала неповнолітній дочці відповідачів [PERSON] 1\\40 частини квартири [ADDRESS] . Зазначений договір було укладено з метою тиску на мене та мою дружину та відвертим перешкоджанням законному праву володіння та розпорядження власністю. Неповнолітня племінниця фактично не проживає в квартирі та не може проживати в силу свого віку, виділити в натурі житлове приміщення в квартирі відповідно до незначної частки права власності не можливо. У зв`язку з чим, позивачі змушені звернутись до суду з відповідною позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді від 16.11.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. У підготовчому судовому засіданні від 29.07.2021 року, ухвалою постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання судом було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивачів позовну заяву підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Одночасно представник відмовилася від допиту одного із заявлених свідків, а саме [PERSON] . Відповідачі та їх представник - адвокат Берест Д.О. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на той факт, що [PERSON] наразі є неповнолітньою та іншого будь-якого житла на праві власності дитина не має. Після досягнення нею повнолітння можливо буде вирішити питання, щодо врегулювання даного спору. Будь-яких перешкод у користуванні власністю дитина позивачам не створює, оскільки проживає разом зі своїми батьками, при цьому ними сплачуються комунальні витрати, в той час як у відповідачів існує заборгованість по утриманню власного майна. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської в м. Києві державної адміністрації, проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити в повному обсязі. Вислухавши вступне слово представника позивачів та відповідачів і їх представника, заслухавши показання допитаних в судовому засіданні свідків, суд дійшов наступного висновку. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 2006 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації №147, спірна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала в на праві приватної, спільної власності в рівних долях [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Спірна квартира складається з трьох кімнат, загальною площею - 72,17 кв. м, у тому числі житловою площею - 42,20 кв. м. [PERSON] . помер12.10.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/з №29). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.09.2014 [PERSON] успадкував 1/5 частку спірної квартири на підставі заповіту від 28.04.2011 року, згідно з яким померлий [PERSON] заповів 1/5 частини квартири [ADDRESS] , що за життя належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, своєму сину - позивачу [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В 2012 році був укладений договір дарування від 05.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] .. На підставі цього договору [PERSON] став власником 2/5 частин спірної квартири. Як зазначено в позовній заяві, у спірній квартирі залишилися проживати позивач [PERSON] його мати [PERSON] та відповідач [PERSON] з дружиною [PERSON] та дитиною [PERSON] . [PERSON] фактично проживала в приватному будинку [ADDRESS] , частина якого належить їй на праві спадкування, проте не бажала оформити спадкове нерухоме майно належним чином. На той час позивач перебував в цивільному шлюбі з позивачкою [PERSON] (наразі [PERSON] ), з якою проживав разом в належній їй на праві приватної власності квартирі за адресою: [ADDRESS] . 10.08.2012 позивачі зареєстрували шлюб. 09.11.2012 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В., відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] подарували позивачці [PERSON] 5\\10 частин квартири та позивачу [PERSON] - 1/10 частину квартири [ADDRESS] . Одночасно був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В., відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Як стверджують позивачі, укладанням зазначених договорів фактично були виконані умови попередньої домовленості між позивачами, [PERSON] та відповідачами по справі. Будь-яких інших домовленостей не існувало. Таким чином, позивачі набули право власності на всю спірну квартиру. Згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину № 503, видане 29.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. та визнано право власності на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , померлого [INFO] в розмірі 1/40 частини від майна по заповіту, а саме квартири [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення, 22.06.2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом на 7/40 частин спірної квартири - позивачу, та на 1/40 частину - [PERSON] 10.07.2020 року був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В., відповідно до якого, [PERSON] подарувала неповнолітній дочці відповідачів - [PERSON] 1\\40 частини квартири [ADDRESS] . Судом було допитано в якості свідків ряд осіб, які надали наступні попоказання: так свідок [PERSON] показала суду, що знає [PERSON] , знає їх маму, знає про те, що у них відбуваються конфлікти. Знає, що у [PERSON] та [PERSON] була окрема квартира, вони її обміняли, туди заїхав [PERSON] з сім`єю і тепер сварки, ніби внучку прописали до спірної квартири. У спірній квартирі живе одна мама, а [PERSON] з [PERSON] орендують квартиру. Свідок [PERSON] показала, що 2 роки тому працювала ріелтором, до неї звернулися [PERSON] з [PERSON] , щоб та допомогла їм продати їх квартиру по [ADDRESS] . Їй сказали, що в квартирі тимчасово проживає мама [PERSON] . Коли приїхала на огляд, мешканці у дворі сказали, що квартира проблемна є конфлікт між членами сім`ї. Потім вона зустріла маму [PERSON] , вона жалілася, що їй немає де жити. Вона [PERSON] повідомила про ці обставини і продаж квартири був призупинений. Це було приблизно літо 2020 року. Коли вони виставляля на продаж квартиру, дітей не було зареєстрованих, але коли вже виставили на продаж з`явилась інформація про права власності на квартиру. По документах на той час частини не було. Свідок знає, що у сім`ї [PERSON] - три брати. В суді свідок [PERSON] показала, що знає особисто [PERSON] років з десять, з дитячого віку знає [PERSON] , від них самих їй відомо про проблеми в родині з приводу квартири. Знає, що [PERSON] мала свою квартиру. З 2012 [PERSON] працювала у неї адміністратором і вона бачила, як знущалися з неї в родині [PERSON] . Тома продала квартиру на [PERSON] та переїхала на [PERSON] у 2х кімнатну, там зробили хороший ремонт. Зараз там живе [PERSON] . Коли він одружився у нього почалися проблеми з мамою, знає про це зі слів обох сторін. В 2012 році [PERSON] з [PERSON] переїхали в трикімнатну квартиру. Мама [PERSON] приїздила до [PERSON] і жалілася на сина [PERSON] , що він її ображає. Неповнолітню дитину відповідачів вона ніколи у дворі будинку не бачила. Знає, що [PERSON] пішов жити до своєї дружини. Брати між собою не спілкуються, хотіли продати квартиру і купити мамі гостінку чи кімнату, але мати влаштовувала скандали. Їй відомо, що мама сторін подарувала свою частку онучці, тобто доньці відповідачів. Свідок вказала, що їй відомо, що [PERSON] проживає в будинку в селі все літо. Всі проблеми та спори у даній родині відбуваються виключно через квартирне питання. А також свідку відомо, що обмін квартири не був примусовим. Кожен із братів хотів отримати свою частину в квартирі. В суді свідок [PERSON] показала, що [PERSON] знає, сім`я хороша, знає їх з 1984 року. [PERSON] із мамою поступив несправедливо, мама і батька примусила і сама переписала свою частку на [PERSON] . Після смерті батька, [PERSON] матір виписав з квартири і випадково побачили, що він продає квартиру. Мама ніколи з [PERSON] не сварилася, нічого їм поганого не робила. [PERSON] почав робити їй капості, то світло то воду перекриє. Приблизно рік як [PERSON] з [PERSON] проживають окремо, не давав їй користуватися водою. Знає, що колись викликалася поліція. Зі слів [PERSON] , свідку відомо, що вона поновила свою реєстрацію у спірній квартирі. Відносини між [PERSON] і синами були добрі, жодних скандалів вона не чула. В суді свідок [PERSON] показав, що йому відомо, що молодшому брату перешкодили продати квартиру. Вони продали все, що в них було. Почали продавати все, що в них було. Коли побачили оголошення про продаж квартири, дізналися, що мама виписана, хоча обіцяли, що мама буде жити в квартирі, а свою частку відчужить на користь [PERSON] . Жили вони нормально, потім з [PERSON] почалися непорозуміння. На літо мама з татом виїжджали у село. Мама працює вахтером у школі. В квартирі цілий рік відкриті вікна, була відключена вода, напевно щоб вижити матір. Обрізали світло. У судовому порядку приписку поновили. Так захотіла мати і подарувала свою частку дитині. Свідку не відомо чому [PERSON] пішов з квартири, вони з молодшим братом не спілкуються, конфлікту немає. У суді були 2 чи 3 спори щодо спірної квартири. Знає, що [PERSON] належала квартира, земельні ділянки, вони все продали. В суді свідок [PERSON] показала, що свою частку квартири вже подарувала онучці, син хоче продати, а їй жити немає де. Навіть не знала, коли її виписали із квартири. [PERSON] одружився пішов жити до дружини, потім одружився [PERSON] , народилася [PERSON] . [PERSON] почав жити з [PERSON] . [PERSON] викупив у них квартиру. Свідок показала, що вона попросила чоловіка переписати свою частку на [PERSON] . Коли помер чоловік, [PERSON] з [PERSON] одразу почали оформляти квартиру і її [PERSON] вмовила теж переписати свою частку на [PERSON] . Потім свідок побачила, що квартира виставлена на продаж, це було несподівано. У них ввесь час були борги. Вона відновила приписку, з чоловікової частки їй виділили частку у квартирі. [PERSON] її онучка, вона з нею спілкується, вказала що нічого не може дати [PERSON] , тому і вирішила їй частину віддати. [PERSON] почав ставити питання про продаж квартири. [PERSON] і [PERSON] вона не обмежувала у користуванні і володінні квартирою. Ночувала у сусідки, прати і митися ходила до старших синів, до сусідки. Зверталася до суду, викликала поліцію. Коли приходила брокерша, пропонувала щось купити, але [PERSON] відмовився, він нічого не пропонував. [PERSON] не розмовляє, висловлюється нецензурною лайкою. З братами не спілкується. З чоловіком вони виїздили у село в Житомирську область в хату батьків чоловіка. Там спадщину вона не отримала. Сестра з братом чоловіка отримали спадщину. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно з вимогами ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі № 210/2236/15-ц зазначив, що аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. У своїх рішеннях Верховний Суд України (постанова у справі № 6-37цс13, у справі № 6-81цс11, у справі № 6-68цс14), та аналогічної позиції притримується Верховний Суд (постанова у справі № 61-7711св18, у справі № 61-20582св18), наголошували, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Разом з тим, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Згідно з абз.3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2013 року, ухваленій у справі № 6-37цс13 зазначив, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , складеного 24.06.2020 ТОВ «Українське бюро технічної інвентаризації та оцінки майна» її вартість складає 1 295 000,00 грн. (48 6696,94 доларів США). Вартість 1 кв. м. складає 17 936,29 грн.(1295 000:17 936,29). Таким чином вартість частки співвласника складає 32 375,00 грн.(1,805 кв. м. x 17 936,29 = 32 375,00), вказані кошти були внесені позивачами на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києві згідно квитанції № 0.0.1972642817.1 від 12 січня 2021 року. Враховуючи той факт, що відповідачами не спростовувався розмір визначеної вартості частки, що належить їх неповнолітній доньці, а відтак суд виходить саме з вказаного розміру вартості частки співвласника, визначеного у даному Звіті. Відповідно до реєстру територіальної громади м. Києва, малолітня [PERSON] [INFO] зареєстрована та проживає разом із батьками за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою, наданою директором шкоди І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м.Києва, відповідно до якої неповнолітня [PERSON] зарахована до шкоди 06.06.2020, адреса місця проживання дитини в особовій справі зазначена, як: [ADDRESS] . Даний факт, в тому числі, підтверджується чисельними показаннями допитаних у судовому засіданні свідків та поясненнями самих відповідачів, які зазначили суду, що донька зареєстрована та проживає з ними однак, на їх думку, вирішення питання щодо її права власності на 1/40 частку у спірній квартирі має вирішуватись вже після досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши повно та всебічно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що спір між сторонами у справі полягає виключно у праві користування спірною квартирою їх матір`ю - [PERSON] , неповнолітня дитина спірною квартирою не користується, а відтак враховуючи, що вищевказана 1/40 частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову про припинення права неповнолітньої [PERSON] на 1/40 частку у спільному майні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved