Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, згідно з яким просить: визнати його, [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису № 20 від 17 лютого 2011 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про [PERSON] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] ; внести відомості до актового запису № 20 від 17 лютого 2011 року про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що з осені 2005 року до квітня 2022 року проживав однією сім`єю з відповідачем, мав з нею близькі стосунки, в тому числі інтимні. [INFO] народився [PERSON] , який був зареєстрований позивачем 22 лютого 2011 року в його квартирі [ADDRESS] . Відомості про батька дитини записані на підставі ст. 135 СК України. Вказує, що з відповідачем і дитиною проживали однією сім`єю, бере участь в його вихованні та утриманні. В квітні 2022 року відповідач залишила його і дитину, не спілкується з ними, де проживає невідомо. 10 травня 2022 року разом з дитиною здали біологічні зразки для генетичного дослідження на предмет спорідненості їх ДНК як батька і сина, результат дослідження підтвердив кровну спорідненість. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 2 червня 2022 року та автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 17 червня 2022 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато у такій підготовче провадження та призначено підготовче засідання. 9 серпня 2022 року на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , відповідно до якого не заперечує відносно визнання батьківства за [PERSON] , однак вважає, що визнання батьківства та формальне виховання сина потрібно позивачу виключно як підстава для звільнення від мобілізації. Зазначає, що позивачу достовірно відомо, що відомості про батька дитини були внесенні до актового запису на підставі ст. 135 СК України, оскільки позивач відмовлявся визнавати себе батьком дитини, роками не турбувався про життя та розвиток дитини, не погоджувався на визнання батьківства більше 11 років життя сина. Вказує, що тривалий час проживала з сином в квартирі позивача, однак останній в стані алкогольного сп`яніння ображає та принижує її при дитині, залякує її тим, що позбавить батьківських прав. 4 серпня 2022 року позивач забрав дитину та виїхав з м. Львова, про місце перебування сина їй невідомо. Ухвалою суду від 4 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник адвокат Тимошик І.Я., який діяв на підставі ордера серії ВС № 1130570 від 26 травня 2022 року позов підтримали з мотивів викладений в ньому, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Федькович Г.В., яка діяла на підставі ордера серії ВС № 1149217 від 6 липня 2022 року надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторони відповідача, відносно чого сторона позивача не заперечила. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України). Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що: «експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо». У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21) зазначено, що «при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 лютого 2011 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , матір`ю такого вказано [PERSON] , батьком [PERSON] . З витягу № 00035523978 від 10 травня 2022 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України вбачається, що відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані до актового запису № 20 від 17 лютого 2011 року відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. З заключення молекулярно-генетичного дослідження вбачається, що результати тесту ДНК [PERSON] і [PERSON] показали, що батьківство не виключено (у передбачуваного батька і дитини 15 спільних алелів). З імовірністю 99,99998233% гаданий (передбачуваний) батько є біологічним батьком дитини. Ймовірність батьківства 99,99998233%. Таким чином, враховуючи заключення молекулярно-генетичного дослідження та не заперечення зі сторони відповідача батьківства позивача щодо малолітньої дитини [PERSON] , суд приходить до переконання, що позивача слід визнати батьком [PERSON] , виключивши з актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] , як батька дитини [PERSON] та внести відомості до такого, зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 2977,2 гривень судового збору.

Outcome: approved