Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та розірвання шлюбу. Позивач обґрунтовує позов тим, що між ним та відповідачкою 09.09.2018 було зареєструвано шлюб у Городоцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Від вказаного шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припиненні. Спільне життя у подружжя не склалося, між ними виникали часті непорозуміння. Позивач проживає разом з малолітніми дітьми, а тому просить суд розірвати шлюб, місце проживання дітей визначити з ним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтвердив та пояснив, що стосунки з дружиною розладились після народження дітей. Діти народились в Польщі, потім вони всією родиною повернулись жити в Україну і в них все частіше почали виникати суперечки через визначення країни, де бути жити їхня сім`я. Дружина, бажаючи повернутись до Польщі та продовжити там навчання, покинула його, залишивши йому дітей на виховання. Серпні 2021 року вони припинили спільне проживання, а в лютому 2022 року вона повернулася до Польщі, а він залишився в Україні. Зазначив, що збереження родини неможливе через відсутність порозуміння між ними, зазначив про наявність образи на дружину через те, що вона покинула його з маленькими дітьми. Позбавляти матір своїх дітей батьківських прав не має наміру, однак хоче мати гарантію, що вона не зможе забрати дітей в подальшому. На цей час вони продовжують спілкуватись, дружина цікавиться життям та розвитком дітей, однак отримання освіти та кар`єрний зріст виявились для неї більш пріоритетними, ніж турбота про дітей. У судове засідання відповідачка не з`явилася, попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітніх дітей з позивачем підтримала, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком - [PERSON] . Пояснила, що при вивченні цього питання відбулося телефонне спілкування з матусею дітей, яка особисто підтвердила своє небажання повертатись до України та згоду на виховання дітей чоловіком. Окрім того, працівниками органу опіки та піклування було здійснено виїзд за місцем проживання дітей, встановлено, що для дівчинок створені всі необхідні умови для проживання. [PERSON] виявився турботливим батьком, якому допомагають бабусі з обох боків. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб\~припиняється\~внаслідок\~його\~розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. Згідно\~ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. У відповідності до ч.1\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно\~ст.112 СК України, позов може бути задоволено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 05.08.2018, зареєстрований актовим записом №118 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Сім`я не може бути збережена та подальше спільне життя не можливо. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд вважає можливим розглянути справу без присутності сторін, та вважає необхідним розірвати шлюб між сторонами. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги те, що відповідачка з позивачем не мешкають разом, що свідчить про відсутність у них бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з позивачем, суд виходить із наступного. Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В силу\~ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27.09.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07. 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Городоцької міської ради Хмельницької області, в інтересах дітей, останній вважав за доцільне визначити місце проживання\~\~малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з їх батьком [PERSON] [INFO] . Із вказаного висновку слідує, що діти проживають у сім`ї батька, який приділяє належну увагу та турботу дітям. Діти мають задовільні умови проживання, батько приймає активну участь у вихованні дітей, піклується про стан їх здоров`я, доглядає їх, виховує їх в дусі найкращих якостей, тобто забезпечує фізичний, інтелектуальний моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Мати дітей є студенткою ВНЗ в м.Варшава, Польща, займатися вихованням та розвитком дітей немає можливості, тому дітей залишила батькові. Окрім того, судом встановлено, що батько дітей [PERSON] забезпечений житлом, що підтверджується свідоцтвом про право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] від 10.07.2008. Що стосується можливості матеріально забезпечувати дітей, суд приймає до уваги твердження позивача про те, що він працює на будівництві та отримує дохід, однак офіційно не працевлаштований. Також, стабільним є його дохід у вигляді орендної плати за землю, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №187298576, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0 га, та договором оренди землі від 28.10.2019, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Агрохолдинг 2012». При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, суд в контексті першочергового урахування інтересів дітей, враховуючи тривалість проживання малолітніх дітей з батьком, що визнано відповідачкою та підтверджено іншими доказами, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для доньок необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення дітей\~\~ усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, згоду матері на проживання малолітніх дітей з батьком, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком - позивачем [PERSON] . При цьому, суд вважає необхідним наголосити на тому, що визначення місця проживання дітей разом із батьком не позбавляє права відповідачки [PERSON] спілкуватися з доньками та не обмежує її у здійсненні своїх материнських прав та обов`язків стосовно дітей, оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання таких з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні. Враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved