Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] , звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 372704,06 грн., три відсотки річних у розмірі 11316,00 грн. та судові витрати. Вказаний позов мотивований тим, що 30.10.2017 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] будо укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач надала у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США на строк 90 днів, починаючи з 30.10.2017, із щомісячною сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 250,00 доларів США. Відповідач частково виконував взяті на себе зобов`язання, а сааме сплатив грошові кошти у розмірі 575,59 доларів США, проте повністю зобов`язання за Договором позики так і не виконав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2021 вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Мазура Ю.Ю. Ухвалою Голосіївського районного суду від 29.10.2021 прийнято до розгляду провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду від 16.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 19.09.2022 представником відповідача адвокатом Бабаян Д.Я. подано до суду клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву. Крім того, надано до суду відзив, у якому відповідач підтверджує, що 30.10.2017 між ним та позивачем було укладено Договір позики на суму 5000,00 доларів США, та визнає заборгованість за договором у розмірі 5174,41 доларів США, що еквівалентно 146385,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог заперечує та не визнає, зокрема вказує, що позивачем протиправно нараховано відсотки за користування позикою понад встановлений п. 2.2. Договору позики строк. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Бабаян Д.Я. у судовому засіданні зазначила, що відповідач позов визнає частково, в решті позовних вимог просить відмовити з наведених у відзиві підстав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 30.10.2017 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] будо укладено Договір позики, відповідно до умов п. 1.1. якого позивач передала відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США. У п. 1.2. Договору позики сторони визначили, що відсотки за користування позикою складають 250,00 доларів США і сплачуються позичальником щомісяця, не пізніше 30 числа. Пунктом 2.2. Договору позики встановлено, що строк надання позики становить 90 календарних днів починаючи з 30.10.2017. Позивач зазначив, а відповідач визнав, що на виконання умови Договору позики відповідачем були частково виконані, а саме сплачено грошові кошти у розмірі 575,59 доларів США. Частина 1 ст. 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми . На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. З наявного в матеріалах справи Договору позики від 30.10.2017 вбачається, що відповідач зобов`язався повернути борг позивачу протягом визначених в договорі строків, а також на умовах та у спосіб визначений цим договором. Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У ч. 1 ст. 527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, відповідач належним чином не виконував покладені на нього договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28.10.2020 становить 13174,41 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.10.2020 становить 372704,06 грн., що складається з: суми позики у розмірі 5000,00 доларів США та суми нарахованих відповідно до п. 2.2. Договору позики відсотків за користування грошовими коштами у період з 30.10.2017 до 30.09.2020 у розмірі 8750,00 доларів США з вирахуванням сплачених відповідачем грошових коштів у розмірі 575,59 доларів США. Проте, за умовами п. 1.2. Договору позики сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 250,00 доларів США за позикою, яка надана на 90 календарних днів, починаючи з 30.10.2017, тобто до 30.01.2018. Відтак, у межах строку позики - до 30.01.2018 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві позику і сплачувати відсотки періодичними (щомісячними) платежами до 30 числа кожного місяця. Починаючи з 31.01.2018 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку надання позики. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач у встановлений строк своїх зобов`язань по поверненню взятих в борг коштів не виконав, з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 5174,41 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.10.2020 становить 146385,00 грн. (сума позики у розмірі 5000,00 доларів США + сума нарахованих відповідно до п. 2.2. Договору позики відсотків за користування грошовими коштами за 90 календарних днів у розмірі 750,00 доларів США з вирахуванням сплачених відповідачем грошових коштів у розмірі 575,59 доларів США) та визнана відповідачем. Разом з тим, у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році). Таким чином, через не виконання відповідачем своїх зобов`язань сума 3% річних за весь період прострочення, починаючи з 31.01.2018 (день, наступний за вказаним у договорі днем повернення суми боргу), на всю прострочену суму заборгованості відповідача перед позивачем становить: з 31.01.2018 до 31.12.2019 - 279,71 доларів США (5 174,41 x 3 % x 700 : 365 : 100), з 01.01.2020 до 28.10.2020 - 128,09 доларів США (5 174,41 x 3 % x 302 : 365 : 100), а всього 425,79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.10.2020 становить 12045,60 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1584,31 грн.

Outcome: partial