Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

02.12.2021 року МТСБУ звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування. Позовна заява вмотивована тим, що 18.07.2020 о 12 год. 20 хв. у м. Вишгороді на автодорозі Київ-Вишгород, по вул. Набережній, 20 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Harley Davidson», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Fiat 500X», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15.10.2020 року у справі №363/2993/20. На дату скоєння цієї пригоди транспортний засіб «Harley Davidson», номерний знак [NUMBER] , не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно полісу з центральної бази МТСБУ за номерним знаком [NUMBER] зареєстровано інший транспортний засіб. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та власнику автомобіля «Fiat 500X», номерний знак [NUMBER] , завдано матеріальні збитки. 23.07.2020 [PERSON] з метою отримання відшкодування звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування. Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 8139,64 грн., яке складається з: суми збитків, завданих внаслідок ДТП - 6469,64 грн., а також витрат на послуги аварійного комісара -1670,00 грн. Тому, відповідно до ст.1191 ЦК України та п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону, після проведення виплати потерпілій особі у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до [PERSON] . На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму завданої шкоди у розмірі 8139,64 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою від 10.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки вважає, що сума відшкодування не відповідає дійсності. Зазначив, що огляд транспортного засобу «Fiat 500X», номерний знак [NUMBER] , та оцінка вартості матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, проводилися без його участі, а тому він був позбавлений можливості надавати свої пояснення чи зауваження. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За вимогами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15.10.2020 у справі №363/2993/20 (провадження № 3/363/1821/20) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Як вбачається з вказаної постанови, 18.07.2020 року о 12 год. 20 хв. в м. Вишгород, автодорога Київ-Вишгород, вул. Набережна, 20, водій транспортного засобу «Harley Davidson», модель FLSTN, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Fiat 500X», номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження. [PERSON] своїми діями порушив вимоги п. 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15.10.2020, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винуватим у дорожньо-транспортній пригоді. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.07.2020, був пошкоджений автомобіль «Fiat 500X», номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № 11781916. На час скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Fiat 500X», номерний знак [NUMBER] , складає 6469,64 грн., що підтверджується звітом про визначення матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 20.08.2020, а також ремонтною калькуляцією №5869 від 20.08.2020. Розмір регламентної виплати МТСБУ на користь [PERSON] склав 6469,64 грн. (довідка №1 від 13.11.2020 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих). Відповідно до Наказу МТСБУ №3.1/2052 від 16.11.2020 вказана сума була виплачена [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №2544598 від 17.11.2020. Крім того, МТСБУ залучено експерта для здійснення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля «Fiat 500X», номерний знак [NUMBER] , послуги якого склали 1670,00 грн., що підтверджується рахунком №1107 від 28.08.2020; актом виконаних робіт відповідно до листа МТСБУ №3.1-02/69341 та були сплачені МТСБУ 21.10.2020 року відповідно до платіжного доручення №2543397. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст.29 вказаного Закону, передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому в порядку, встановленому законодавством. Статтею 1191 ЦК України та п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що огляд пошкодженого колісного транспортного засобу «Fiat 500X», номерний знак [NUMBER] , проводився без його участі, оскільки законодавством не встановлено обов`язкової участі власника пошкодженого автомобіля та особи, винної у ДТП, у проведенні експертом (оцінювачем) огляду пошкодженого колісного транспортного засобу. Так, відповідно до п. 5.2 Розділу V «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, у разі такої потреби. Тобто, вказана норма не містить імперативного припису щодо обов`язкової участі вищезазначених осіб, зокрема, особи, винної у ДТП. Крім того, в матеріалах справи мається специфікація замовлення №96653, з якої вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] [PERSON] 14.08.2020 було направлено електронне повідомлення №000420 через Інтернет, прийняте за допомогою порталу УДППЗ «Укрпошта». До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 643/10751/16-ц від 23.11.2020 року. Суд також враховує той факт, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування розміру шкоду, спричиненої власнику автомобіля «Fiat 500X», номерний знак [NUMBER] , визначеної у звіті про визначення матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, від 20.08.2020. Клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для спростування вищенаведеного звіту та акту огляду під час судового розгляду відповідачем не заявлено. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved