Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

У червні 2021 року до суду звернувся [PERSON] (далі- позивач) з позовом до Служби безпеки України (далі-відповідач) про витребування з незаконного володіння відповідача на його користь грошових коштів в сумі 1 882 850 євро, 12 110 доларів, 22 220 рублів, 52 323 гривні. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 02.07.2009 року у межах кримінального провадження №12014100000000927 був проведений огляд автомобіля позивача, в ході якого вилучено належні йому грошові кошти, які він просить витребувати у відповідача. Надалі, 11.07.2009 позивачу було пред`явлено обвинувачення за ознаками вчинення злочинів, передбачених за ч.2 ст.205 та ч.3 ст.209 КК України. В подальшому, постановою старшого слідчого в ОВС 3 відділу Управління Головного слідчого управління СБУ Рижака Ю.В. від 28.07.2009 року, вилучені грошові кошти у позивача визнано речовими доказами в кримінальному провадженні та передано до Фінансово-економічного правління СБУ для забезпечення відповідного зберігання. Постановою страшого слідчого в ОВС 3 відділу Управління Головного слідчого управління СБУ Хоменка І.В. від 03.08.2010 було закрито кримінальну справу в частині пред`явлення позивачу обвинувачення за ч.3 ст.209 КК України. 21.10.2020 року кримініальне провадження за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.205 КК України було закрито на підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Києва по справі №755/8930/15-к. На переконання позивача, пред`явленні йому обвинувачення не знайшли свого підтвердження, відтак, вилучені органом досудового слідства кошти 02.07.2009 року не мають доказового значення для кримінального провадження №12014100000000927, судовий розгляд якого здійснюється Дніпровським районним судом м.Києва справа №755/8930/15-к, та не можуть бути використанні для доведення обставин, які наразі встановлюються при вказаному судовому розгляді. Ухвалою від 25.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 28.07.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказав, що позов є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказавши, що кримінальне провадження №12014100000000927, в межах якого позивачу пред`явлено обвинувачення у виченні кримінальних правопорушень, на данний момент розглядається Дніпровським районним судом м.Києва, разом з тим вилучені у позивача грошові кошти визнані речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження, при цьому, остаточного рішення у кримінальному проваджені судом не прийнято. У відповідності до ст.374 КК України при постановленні вироку, у резолютивній частині зазначаються рішення стосовно речових документів і доказів. Таким чином, рішення стосовно вилучених у позивача грошових коштів, які визначені речовими доказами в кримінальному провадженні повинно бути вирішено Дніпровським районним судом м.Києва при постановленні вироку в кримінальному провадженні. 09.08.2021 року до суду надійшла відповідь на вказаний відзив, в якій позивач заперечував проти наведених аргументів відповідача посилаючись, зокрема, на те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження необгрунтованості позову, а також не спростовано доводів та аргументів, викладених у позовній заяві. Ухвалою суду від 13.12.2021 року витребувано у Дніпровського районного суду м.Києва належним чином засвідченні копії судових рішень та процесуальних документів про закриття кримінальних справ (проваджень), що містяться у кримінальному провадженні № 755/8930/15-к за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі матеріалів кримінальної справи №487 за № 12014100000000927. 21.02.2022 року до суду надішли витребуванні документи, а саме: ухвали по справі №755/8930/15-к від 03.11.2020, 21.10.2020, 22.03.2021, 05.04.2021, 21.10.2020. Ухвалою суду від 09.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представники доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Обставини справи, що встановлені судом та зміст спірних правовідносин. За матеріалами кримінальної справи № 487 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 25.06.2014 зареєстровано кримінальне провадження № 12014100000000927. Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені слідством особи, які мають злочинні зв`язки за межами України, зокрема в Республіці Естонія та інших країнах, вступили в попередню змову з метою скоєння злочинів у сфері господарської діяльності та створили організовану групу, до якої у період 2008-2009 років увійшли [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 02.07.2009 року в рамках вказаного кримінального провадження був проведений огляд автомобіля позивача марки Tayota. д.н.з. [NUMBER] , в ході якого було вилучено грошові кошти в розмірі 1 882 850 євро, 12 110 доларів, 22 220 рублів, 52 323 гривень. На підставі постанови старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 Управління Головного управління СБУ Рижака Ю.В. від 28.07.2009 року вилучені під час огляду автомобіля грошові кошти було визнано речовими доказами в кримінальній справі № 487 за №12014100000000927. Згідно акту прийому-передачі від 28.07.2009 року вилучені грошові кошти було передано на відповідне зберігання до Фінансово-економічного управління СБУ. На підставі постанови старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 Управління Головного управління СБУ Хоменка І.В. кримінальну справу №487 відносно позивача було закрито в частині пред`явлення йому обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.209 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України, а саме, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 21.10.2020 року справа №755/8930/15-к кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.28, ч.5. ст.27, ч.2 ст.205 КК України - закрито на підставі п.4 ч.1 ст.208 КПК України у зв`язку з набранням чинності закону, якиий скасовує кримінальну відповідальність. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 05.04.2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст.200, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст.364 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 358, ч.3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності. Разом з тим, судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №12014100000000927 від 25.06.2014 триває, остаточне рішення Дніпровським районним судом м. Києва не прийнято, у тому числі і щодо долі речових доказів. Водночас, в матеріалах справи міститься ухвала Дніпровського районного суду м.Києва від 05.04.2021 року по справі №755/8930/15-к, згідно якої у задоволенні клопотання [PERSON] про повернення йому вилучених при проведенні огляду 02.07.2009 року грошових коштів відмовлено, оскільки вказане клопотання є передчасним та поданим до завершення судового розгляду кримінального провадження та прийняття судового рішення в порядку, передбаченого ст.357 КПК України з дотриманням вимог ст.100 КПК України. Крім того, ухвала суду мотивована тим, що суду не надано належних доказів, які б підтверджували, що кошти, визнані речовим доказом, належать [PERSON] , а також зауважено, що продовжується розгляд кримінального провадження щодо інших обвинувачених, яким інкримінується вчинення злочину у складі організованої групи та на даній стадії не досліджено обставини походження цих коштів та законність їх набуття [PERSON] . Зі змісту позову вбачається, що [PERSON] по суті заявив віндикаційний позов, та вважає, що вилучені грошові кошти перебувають у відповідача незаконно, за відсутності правових підстав. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, - ст. 316 ЦК України. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, - ст. 321 ЦК України. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибула із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України. Правовий аналіз положень ст. 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання усього комплексу правомочностей. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Витребування майна шляхом віндікації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником та володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. Відповідно до ст.184 ЦК України речі можуть бути з родовими ознаками та з індивідуальними. Зазначеною нормою визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Відповідно до ст. 387 ЦК України витребуваною може бути тільки індивідуально-визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи. Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. В обгрунтування позовних вимог позивачем в процесі розгляду справи не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували належність грошових коштів позивачу, справа не містить жодних доказів добросовісного набуття позивачем вилучених грошових коштів. При цьому, з огляду зміст постанови про визнання грошових коштів речовими доказами, надані позивачем докази, а саме: заява про переказ готівки № 402, з якої вбачається факт поповнення позивачем грошовими коштами у розмірі 1 800 000, 00 євро свого рахунку, відкритого відповідно до договору про відкриття банківського рахунку у ВАТ "ТММ-Банк", що датовані 02 липня 2009 року, та в той же день зняття цих коштів відповідно до заяви на видачу готівки № 448, на переконання суду, такими не є, оскільки не підтверджують законність та факт набуття позивачем зазначених грошових коштів у власність. Інших доказів правомірності набуття зазначених коштів у власність позивача, як то продаж належного позивачу майна, прийняття спадщини, договір дарування, довідка про заробітну плату у відповідному розмірі тощо, матеріали справи не містять. Щодо грошових коштів у розмірі 2 850 євро, 12 110 доларів, 22 220 рублів, 52 323 гривні, слід відзначити, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження права власності на зазначені кошти та про наявність таких доказів суду не повідомлено. З огляду на вищевикладене, в межах розгляду цивільної справи, суд позбавлений можливості достовірно встановити, чи не були зазначені грошові кошти об`єктом злочинних дій, перевірити підстави їх походження, а тому вирішення питання щодо спірних грошових коштів, що є речовими доказами у кримінальному провадженні, є прерогативою суду, що розглядає кримінальне провадження. Так, вилучені у позивача грошові кошти постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 12014100000000927 від 25.06.2014р. та перебувають на відповідальному зберіганні в Фінансово-економічному управлінні Служби безпеки України, про що безпосередньо зазначено у акті прийому-передачі від 28.07.2009 року та постанові про визнання речовими доказами від 28.07.2009 року, а не у незаконному володінні. При цьому, посилання представника позивача на недотримання вимог кримінально-процесуального законодавства, чинного на даний час, щодо визнання грошових коштів речовими доказами, на переконання суду, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності правових підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння та не підлягає оцінці в межах розгляду цивільної справи. Відповідно, до положень ст. 368 КПК України питання долі речових доказів суд вирішує виключно ухвалюючи вирок. Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. Частиною 9 ст.100 КПК України унормовано, що питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Так, досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014100000000927 закінчено, обвинувальний акт перебуває на розгляді Дніпровського районного суду м.Києва та на момент ухвалення рішення у справі остаточне рішення, яким закінчується судовий розгляд кримінального провадження, відсутнє. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не доведено наявності правових підстав для витребування майна з чужого законного володіння, зокрема, не доведено права власності на витребуване майно та перебування майна саме у незаконному володінні відповідача, а також, враховуючи наявність в провадженні Дніпровського районного суду кримінального провадження №12014100000000927, саме за результатами розгляду якого і має бути вирішено долю речових доказів - грошових коштів, про витребування яких заявлено позов, суд приходить до висновку про необгрунтованість позову. Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed