Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив наступне. [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно належав житловий будинок [ADDRESS] ; на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку належала земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2322184900:04:02:0016 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). [PERSON] від першого шлюбу мала п`ятьох дітей. З 1981 перебувала у шлюбі з [PERSON] . 31.10.1998 [PERSON] . [PERSON] все своє майно на день своєї смерті, в т.ч. житловий будинок [ADDRESS] заповіла своєму сину [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями після її смерті є син - [PERSON] (за заповітом), чоловік [PERSON] (за законом мав право на обов`язкову долю у спільному майні подружжя та з огляду на реєстрацію місця проживання у будинку [ADDRESS] , що входив до складу спадщини). [PERSON] не оформив своїх спадкових прав на житловий будинок та земельну ділянку для її обслуговування та помер [INFO] . Після його смерті Запорізькою районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу та з`ясувалось. Що у нього було дві дочки від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] . Обом спадкоємицям 08.11.2016 були видані свідоцтва про право на спадщину, однак серед спадкового майна відсутня частина будинку [ADDRESS] та відповідна частина земельної ділянки для його обслуговування. Спадкоємець за заповітом [PERSON] не оформив своїх прав на частину спірного будинку та земельну ділянку та відповідно не оформили своїх спадкових прав. Спадкоємець за заповітом [PERSON] також не оформив свої спадкових прав на житловий будинок та земельну ділянку, проте добросовісно відкрито та безперервно володів житловим будинком та земельною ділянкою з 2005 року і до дня смерті [INFO] . Спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є його син від першого шлюбу - [PERSON] та позивач - рідний брат. [PERSON] до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину і відповідно не оформлював жодних прав на неї. Позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Процюк Н.П., 31.03.2017 йому було видано свідоцтва про право на спадщину на: 11/12 частин житлового будинку [ADDRESS] ; на 11/12 частин земельної ділянки загальною площею 0,1040 га , розташованої на території [ADDRESS] , кадастровий номер 2322184900:04:002:0016. Отже, із врахуванням часу володіння майном братом, давність володіння на момент подання позову складає 16 років. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/12 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та на 1/12 частину земельної ділянки загальною площею 0,1040 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2322184900:04:002:0016. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надали. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджено Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим Лисогірською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 08. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджено Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 92. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджено Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 341. Право власності [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , підтверджено Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 25.03.2003 Лисогірською сільською радою, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 889631 від 01.07.2003. Право власності [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель загальною площею 0,1040 га за адресою: [ADDRESS] підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю І-ЗП № 060354. 30.10.1998 [PERSON] дійсно склала заповіт, посвідчений секретарем Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області Зачепило С.І., зареєстровано в реєстрі за № 75, відповідно до якого розпорядилась своїм майном: все її майно на день своєї смерті, в тому числі житловий будинок [ADDRESS] заповіла сину [PERSON] . Приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Процюк Н.П. 31.03.2017 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , брату [PERSON] на 11/12 частин житлового будинку [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 188. Приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Процюк Н.П. 31.03.2017 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , брату [PERSON] на 11/12 частин земельної ділянки [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 190. Як вбачається зі спадкової справи № 373(05), розпочатої 14.07.2005 після смерті [INFO] [PERSON] , з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом звертався [PERSON] . Згідно спадкової справи № 74/2016, розпочатої 18.03.2016 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з заявою на прийняття спадщини звертались [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається зі спадкової справи № 5/2016, розпочатої 03.08.2016 після смерті [INFO] [PERSON] , з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом звертався [PERSON] (спадкоємець за заповітом). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. 2. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. 3. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved