Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

17 серпня 2022 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві представник зазначив, що [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (з 14.06.2018 року АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 14.07.2006 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладено на банківському сайті складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві. Оскільки відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк» шляхом підписання Заяви, то між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 34000,00 грн. Умовами договору відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконує з порушенням, у зв`язку з чим, станом на 14.06.2022 року його заборгованість перед банком складає 40877,03 грн, з яких: 40152,25 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 724,78 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 40877,03 грн та судовий збір у сумі 2481,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Як вбачається з тексту позовної заяви, [PERSON] 14.07.2006 року підписав заяву №б/н, для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 34000 грн. В матеріалах справи міститься Заявавід 14.07.2006 року. У заяві зазначено, що [PERSON] отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в розмірі 2300,00 грн, базова процентна ставка: 3 (три) проценти в місяць (а.с.43). Як вбачається з довідки про видані кредитні картки, АТ КБ «Приватбанк» було зокрема видано [PERSON] кредитну картку [NUMBER] , дата відкриття: 03.03.2006, термін дії: 03/13 (а.с.42). Крім того, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку № [NUMBER] проведено 03.03.2006 року (а.с.41). За таких обставин, судом встановлено, що [PERSON] із заявою до Приватбанку звернувся 14.07.2006 року, проте доказів того, що йому було видано кредитну картку 14.07.2006 року позивачем суду не надано. Також судом встановлено, що старт карткового рахунку відповідача було проведено 03.03.2006 року, тобто дата значно передує даті звернення [PERSON] із заявою до АТ КБ «Приватбанк», яка підписана відповідачем 14.07.2006 року. За таких обставин, судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів, що банком на підставі заяви [PERSON] від 14.07.2006 року було надано відповідачу кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, отже доказів, які б підтверджували факт надання кредиту відповідачу на підставі заяви від 14.07.2006 року матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Беручи до уваги те, що Заява від 14.07.2006 року, що підписана відповідачем не містить чіткого зазначення банківських послуг, які він оформив на своє ім`я, дату видачі та номер платіжної картки, суд дійшов висновку, що сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. Крім того, доводи позивача в позовній заяві стосовно наявності у АТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] правовідносин щодо надання кредиту, з посиланням на укладення договору б/н від 14.07.2006 року та ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви є неспроможними і ніяким чином не доводять факту укладення між сторонами кредитного договору саме 14.07. 2006 року, заборгованість за яким є предметом даного спору. Стаття 13 ЦПК встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд прийшов до висновку, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження позову. В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у звязку з їх недоведеністю. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed