Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

06.07.2022 [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , про стягнення аліментів на утримання дружини, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 06 липня 2022року до досягнення донькою трьох років, тобто до [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 05 вересня 2020року вона з [PERSON] уклала шлюб у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №2227. Від спільного шлюбу вона з відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час відповідач проживає окремо. Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні, кошти на утримання доньки частково надає відповідач, проте категорично не погоджується надавати кошти на її утримання, оскільки вона на даний час ніде не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох річного віку. Вона немає можливості працевлаштуватись, оскільки доньці на даний час лише 1 рік та 3 місяці. Відповідач категорично не погоджується надавати їй кошти для особистих потреб, покупки продуктів харчування та інше, а тому вона змушена звернутись до суду з позовною заявою. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 21.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні (а.с.11). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Кісь О.Р. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено доказами наступне. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Так, відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 05 вересня 2020року вона з [PERSON] уклала шлюб у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №2227, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серая [NUMBER] від 05.09.2020 (а.с.5). Від спільного шлюбу вона з відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.04.2021 (а.с.6). На даний час відповідач проживає окремо. Донька проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про місце проживання (а.с.7). Кошти на утримання доньки частково надає відповідач, проте категорично не погоджується надавати кошти на її утримання, оскільки вона на даний час ніде не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох річного віку. Позивач немає можливості працевлаштуватись, оскільки доньці на даний час один рік та три місяці. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та з врахуванням того, що відповідач позов визнав в цій частині, а отже може надавати матеріальну допомогу, тому суд вважає необхідним задовольнити заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має задовільний стан здоров`я, працює, позов визнав. Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, що передбачено законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких ґрунтуються така вимога, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на дружину у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку підлягає задоволенню. Крім того, згідно статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позовної заяви є 06 липня 2022року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір за позовну вимогу у розмірі по 992,40 грн., так як звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40грн.

Outcome: approved