Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши що 27.02.2020 року він уклав шлюб з відповідачем. Після реєстрації шлюбу він дуже бажав мати дитину, але враховуючи особливості стану здоров`я, вони як подружня пара за медичним показниками не мали можливості мати дітей, тому були змушені звернутися за послугами сурогатного материнства. 11.06.2020 року між ними, як потенційними батьками та [PERSON] - сурогатною матір`ю було укладено договір про виношування дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., зареєстрований в реєстрі за № 405. В період виношування дитини сурогатною матір`ю на 7 місяці її вагітності, у них з відповідачкою погіршилися відносини, в результаті чого 12.01.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. [INFO] в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства народився син [PERSON] . Після народження дитини сурогатна мати передала позивачу як потенційному батькові сина [PERSON] в пологовому будинку, він отримав медичне свідоцтво про народження та в подальшому здійснив реєстрацію народження сина у органах державної реєстрації актів цивільного стану. В свідоцтві про народження [PERSON] в графі відомості про матір, відповідно до умов договору про виношування дитини від 11.06.2020 року, було зазначено відповідачку. Але, відповідачка жодним чином не проявляла до дитини материнських почуттів, про це свідчить її поведінка, а саме той факт, що вона не цікавилася як проходили пологи дитини, в день виписки дитини з пологового будинку вона не з`явилася, тому позивач сам забирав сина [PERSON] з пологового будинку. З моменту народження та до теперішнього часу відповідачка не цікавиться долею сина та взагалі його не бачила. Тобто, фактично, як потенційна мати за договором про виношування дитини, замовила послугу виношування дитини та в подальшому, свідомо та навмисно, не переймаючись долею новонародженої дитини відмовилася від неї. Позивач у позові зазначає, що, як батько, який має генетичний зв`язок з сином, з перших днів життя [PERSON], займається його вихованням, дитина проживає з ним та повністю знаходиться на його утриманні, він намагається забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення. У сина облаштована дитяча кімната, він має спальне місце, іграшки, одяг, дитина забезпечена усіма необхідними санітарно-гігієнічними умовами для життя. Позивач дбає про стан здоров`я сина, займається його психічним, духовним та особистим розвитком, створює для нього позитивні емоції, у дитини вочевидь сформована прив`язаність до нього. Матір дитина не знає. На теперішній час перебуває у Німеччині. Просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. При цьому позивач додав, що відповідач не є біологічною матір`ю дитини. Відповідач до судового засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27.02.2020 року по 12.01.2021 року. 11.06.2020 року між сторонами, як потенційними батьками, та сурогатною матір`ю було укладено договір про виношування дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., зареєстрований в реєстрі за № 405. [INFO] в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , яке видане Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 237. У свідоцтві про народження дитини, в графі відомості про матір зазначено відповідачку по справі. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено зобов`язання батьків піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Із роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок Органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки оцінюючи докази у зазначеній справі суд дійшов висновку про свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, вона взагалі не приймає участі у вихованні сина, його не відвідує та не спілкується з ним, ухиляється від утримання дитини. Суд прийшов до висновку, що ставлення відповідачки до сина є байдужим, дитиною опікується батько, перешкод з боку якого у спілкуванні відповідачки з дитиною судом не встановлено. Вказані обставини дають підстави суду для позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина, вказане рішення приймається в найвищих інтересах дитини. Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У зазначеному рішенні розглядалися аналогічні правовідносини, тому суд вважає за можливе застосувати його у вказаній справі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судові витрати у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved