Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Представник позивача Мироненко М.О., діючи в інтересах ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», звернулася до суду з позовною заявою 15 квітня 2019 року, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] в розмірі 10\~823 грн. 88 коп., інфляційні втрати 3782 грн. 99 коп., 3% річних 734 грн. 74 коп., а також 1921 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 01 січня 2015 року ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» розпочало виконання функцій управителя багатоквартирними будинками по Металургійному району в м. Кривому Розі на підставі договору, укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради. Так, у період з 01 січня 2015 року по 01 квітня 2019 року позивач надавав послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , де основним наймачем житлового приміщення та відповідно споживачем послуг був [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань виникла заборгованість в розмірі 13\~674 грн. 59 коп. За заявою ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» 14 липня 2017 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення із боржника [PERSON] заборгованості. Судовий наказ стягувачем подано для примусового виконання до Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області. У рамках виконавчого провадження №57616654 із заробітної плати [PERSON] утримано грошові кошти в сумі 2850 грн. 71 коп. на погашення заборгованості. У подальшому за заявою боржника судовий наказ ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року було скасовано. Відтак, у зв`язку з частковим погашенням споживачем боргу, представник ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» просила стягнути з [PERSON] залишок боргу в сумі 10\~823 грн. 88 коп., а також нараховані в порядку ст.625 ЦК України збитки у вигляді інфляційних втрат 3782 грн. 99 коп. та 3% річних 734 грн. 74 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року матеріали позовної заяви передано до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю (а.с.17). 25 червня 2019 року матеріали позову надійшли до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та за результатами автоматизованого розподілу передані судді Ткаченку А.В. 25 червня 2019 року (а.с.20). Ухвалою суду від 01 липня 2019 року відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.21-22). Рішенням Саксаганського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 22\~листопада 2019\~року,\~ухваленим при\~заочному розгляді,\~позовні вимоги ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено у повному обсязі (а.с.45-48). Ухвалою суду від 24 січня 2022 року (а.с.126-129) поновлено відповідачеві [PERSON] процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, заяву задоволено, заочне рішення суду від 22 листопада 2019 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23 лютого 2022 року представник позивача ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» подала уточнену позовну заяву зі зменшенням розміру позовних вимог (а.с.138-142), в якій просила суд: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] в розмірі 10\~469 грн. 99 коп., інфляційні втрати 3314 грн. 18 коп., 3% річних 647 грн. 37 коп., а також 1921 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Додатково до наведеного у первісній позовній заяві обґрунтування зазначила, що [PERSON] був основним наймачем кімнати за адресою: [ADDRESS] на підставі виданого йому ордеру на жилу площу в гуртожитку. У зазначеному житловому приміщенні відповідач значився зареєстрованим з 09 вересня 2011 року по 14 січня 2019 року. Протягом періоду з 01 січня 2015 року по 01 січня 2019 року ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» надало відповідачеві послуги за вказаною адресою на суму 13\~320 грн. 70 коп. Хоча й письмовий договір між сторонами не укладався, однак позивач надавав такі послуги належним чином, відповідач їх споживач, а тому зобов`язаний був їх оплачувати. У зв`язку з частковим погашенням боргу на суму 2850 грн. 71 коп. в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу від 14 липня 2017 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, позивачем зменшено заявлену в позові заборгованість до 10\~469 грн. 99 коп. та відповідно збитки, нараховані в порядку ст.625 ЦК України станом на 01 січня 2019 року: інфляційні втрати 3314 грн. 18 коп., 3% річних 647 грн. 37 коп. Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, задоволено клопотання відповідача про допит свідків [PERSON] та [PERSON] (п.12 протоколу с/з, а.с.180-зворот). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами за уточненим позовом, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали відзив (а.с.147-150). Свої заперечення мотивували тим, що 14 липня 2017 року за заявою ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] в розмірі 7\~077 грн. 90 коп., інфляційних втрат 892 грн. 38 коп., 3% річних 190 грн. 97 коп., а також 800 грн. судового збору. При цьому, ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року судовий наказ за заявою [PERSON] було скасовано з посиланням на недоведеність, що в зазначений у заяві ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» період [PERSON] користувався житлово-комунальними послугами з огляду на його перебування за кордоном на заробітках в м. Бодайбо Іркутської області, Російська Федерація. У рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу із [PERSON] стягнуто 2850 грн. 71 коп. У рамках примусового виконання заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року, із заробітної плати [PERSON] , який працює в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», утримано кошти в сумі 19\~257 грн. 87 коп. з травня по серпень 2021 року, в сумі 4\~309 грн. 94 коп., 478 грн. 89 коп. і 180 грн. 00 коп. з грудня 2018 року по січень 2019 року. 22 січня 2022 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області скасовано заочне рішення, а справу призначено до розгляду. Таким чином, фактично з [PERSON] безпідставно утримано коштів в загальному розмірі 24\~226 грн. 70 коп. Сторона відповідача зазначила, що посилання представника позивача на те, що [PERSON] був наймачем житлового приміщення [ADDRESS] є помилковими, оскільки ордер на це приміщення він ніколи не отримував, в ньому не розписувався, та за своїм характером він не може розцінюватись як договір найму. За відсутності доказів проживання [PERSON] в цьому приміщенні та користування житлово-комунальними послугами, що надаються ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», підстави для стягнення з нього боргу відсутні. Крім того, на початку 2015 року [PERSON] дійсно працював в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», якому належить гуртожиток по [ADDRESS] . Однак, 14 лютого 2017 року [PERSON] звільнився з підприємства і працював за межами України до 24 січня 2018 року. Вказані обставини свідчать про те, що в приміщенні за адресою: [ADDRESS] він не жив та житлово-комунальними послугами не користувався. 25 січня 2018 року [PERSON] був прийнятий на роботу в агломераційний цех ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та разом з дружиною мешкав за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» просили відмовити за недоведеністю та безпідставністю. Правом на подання відповіді на відзив представник позивача ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» не скористалась, додаткового часу не потребувала. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Присутня в судовому засіданні представник позивача ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» - Мироненко М.О. уточнені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Додатково зазначила, що [PERSON] на відповідній правовій підставі вселився до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] відповідно до ордеру, значився там зареєстрованим до 14 січня 2019 року, а тому повинен нести відповідальність за оплату житлово-комунальних послуг, які надавались йому ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР». Підтвердила, що дійсно, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року, із заробітної плати [PERSON] утримувались кошти, та наразі заборгованість повністю погашена. Однак з огляду на невизнання відповідачем свого обов`язку з виконання зобов`язань перед ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» в межах заявленого в позові періоду, немає підстав вважати, що наразі відсутній предмет спору. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. На запитання суду відповідач повідомив, що до 14 січня 2019 року він дійсно значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , однак фактично там ніколи не проживав, а його реєстрація в приміщенні була формальною. З 14 січня 2018 року по 13 лютого 2019 року він не мав зареєстрованого місця проживання, а з 13 лютого 2019 року зареєструвався за адресою: [ADDRESS] , де мешкає разом з дружиною й дотепер. У період його відсутності на території України у зв`язку з перебуванням на заробітках за кордоном до ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» він не звертався з приводу припинення нарахувань чи проведення перерахунку. Підтвердив факт утримання з його заробітної плати коштів на виконання заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано в ході перегляду, у сумах, зазначених в наданих ним документах з місця роботи. Допитана судом як свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] вона перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі з 2014 року, до укладення шлюбу проживали разом. Їй відомо, що [PERSON] значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з 2011 року до січня 2019 року, однак увесь час фактично проживав з нею за адресою: [ADDRESS] . У 2017 році [PERSON] поїхав на заробітки за кордон, та з приводу його відсутності в Україні, у тому числі за адресою реєстрації місця проживання, до ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» не звертався. Будучи допитаним як свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] знайомий близько 15 років, стосунки товариські. Йому відомо, що [PERSON] значився зареєстрованим в гуртожитку, однак за якою конкретно адресою він не знає. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, покази свідків, надані сторонами пояснення, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що з 01 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» виконує функції управителя багатоквартирними будинками Металургійного (до перейменування Дзержинського) району в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. На підставі Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району (на теперішній час Металургійного) м. Кривого Рогу від 27 грудня 2013 року, укладеного між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради як «замовником» та ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» як «управителем» (а.с.9-11), останній наділений функціями з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях, для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості. Замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом у разі, коли управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника. Згідно з п.4.1 цього Договору, договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом 1 року. Функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях розпочинають здійснювати з 01 квітня 2014 року. Даний договір може бути пролонговано за згодою сторін на той самий термін. Якщо одна із сторін має намір розірвати договір, вона повинна попередити про свій намір не менш як за місяць до його розірвання. Згідно ж п.4.4. цього Договору, він припиняє свою дію у випадку підписання нового договору, який відповідає новим нормативним актам і Законам України. У разі припинення дії цього Договору об`єкт передається замовникові із складанням акту прийняття-передачі, про що зазначено у п.6.6 Договору. Таким чином, ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» є суб`єктом господарської діяльності, який здійснює надання населенню за плату житлово-комунальних послуг, є управителем частини будинків Дзержинського (Металургійного) району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та надає мешканцям району послуги з утримання будинків і прибудинкової території, в тому числі за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на відсутність в Договорі про надання послуг з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією у Дзержинському (на теперішній час Металургійному) районі м. Кривого Рогу від 27 грудня 2013 року застереження про обов`язковість надання письмової згоди сторін при його пролонгації та відсутності в матеріалах справи жодних відомостей про припинення цього Договору у порядку, визначеному в п.п.4.4 та 4.4 Договору, суд вважає, що цей Договір є чинним та ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» є управителем будинку [ADDRESS] . Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Суб`єктами правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є:\~орган державної\~влади та\~органи місцевого\~самоврядування у\~сфері житлово-комунальних\~послуг;\~учасники -\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем\~(крім\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Судовим розглядом встановлено, що споживачем послуг, що надавалися ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» за адресою: [ADDRESS] в межах періоду з 01 січня 2015 року по 01 січня 2019 року був [PERSON] , який значився зареєстрованим за вказаною адресою з 09 вересня 2011 року по 14 січня 2019 року. Вказана обставина підтверджується відповідними відмітками в паспорті відповідача (а.с.65, 65-зворот) та не оспорювалась ним в ході розгляду справи. Крім того, [PERSON] зареєстрував своє місце проживання в зазначеному житловому приміщенні, будучи його основним наймачем на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку від 05 липня 2011 року №142, виданого на його ім`я Виконавчим комітетом Дзержинської районної у місті ради на підставі рішення виконкому №69 від 16 лютого 2011 року (а.с.42). Доводи відповідача щодо не отримання ним ордеру на житлове приміщення, відсутності підпису в ордері тощо суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються предмету спору. До того ж доказів, які б свідчили про оспорювання дійсності цього ордеру відповідачем, а відтак ставили під сумнів правомірність набуття права користування кімнатою в гуртожитку, матеріали справи не містять. Посилання відповідача на той факт, що він хоча й значився зареєстрованим в зазначеному житловому приміщенні, однак ніколи там не проживав, що підтвердив актом з місця мешкання, засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.84), показами допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] , а тому не є споживачем послуг, суд відхиляє як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору. Так, наявність реєстрації місця проживання осіб в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14. Відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Положеннями ст.71 ЖК України визначено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2018 року по справі № 760/13113/14-ц зазначає, що при тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання. Судом встановлено, що в період з 14 квітня 2017 року по 08 листопада 2017 року [PERSON] працював в ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» на посаді слюсаря чергового і з ремонту обладнання. Підприємство знаходиться в м. Бодайбо Іркутської області, Російська Федерація. У період трудової діяльності [PERSON] знаходився поза місцем свого постійного проживання (а.с.81). Відповідний запис про його трудову діяльність в ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» є на стор.17 трудової книжки, виданої на його ім`я (а.с.78). Під час судового розгляду справи представник позивача ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» зазначала, що про тимчасову відсутність за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] управляючу компанію не повідомляв, як і не звертався із заявою та підтверджуючими документами щодо не проживання за адресою реєстрації та проханням (заявою) щодо обмеження або припинення надання послуг. Відповідач цей факт також не оспорював, що суд розцінює як невиконання ним обов`язку, визначеного п.11 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стосовно інформування управителя та виконавця комунальних послуг щодо осіб, які фактично проживають в приміщенні, наймачем якого на той момент він був. Таким чином, суд приходить до висновку, що хоча й факт тимчасової відсутності відповідача за адресою зареєстрованого місця проживання з поважних причин є доведеним, однак з огляду на відсутність його звернень з приводу проведення перерахунку нарахувань з підтвердженням його відсутності, зупинення таких нарахувань, направлення претензій щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», зміни їхніх споживчих властивостей, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим, свідчить про те, що нарахування ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» проводилися відповідно до чинного законодавства, оскільки відповідач був зареєстрований протягом всього періоду за який виникла заборгованість за вищевказаною адресою та є належним відповідачем по даній справі. Суд зауважує, що сам по собі факт відсутності відповідача не позбавляв його права користуватись житловим приміщенням, де він значиться зареєстрованим, з огляду на поважність його відсутності за місцем мешкання, а відтак і не звільняв від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки з особового рахунку № [NUMBER] , оформленого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2019 року обліковувалась заборгованість в сумі 13\~674 грн. 59 коп. (а.с.5-7). Жодних платежів на погашення облікованої заборгованості та поточних нарахувань відповідач не здійснював. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. З огляду на прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» застосовано положення ч.2 ст.625 ЦК України шляхом нарахування на суму боргу інфляційних втрат 3782 грн. 99 коп. та 3% річних 734 грн. 74 коп., що слідує з розрахунку заборгованості (а.с.8). Судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року у справі №210/2905/17 з [PERSON] на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» було стягнуто заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 7077 грн. 94 коп., інфляційні втрати 892 грн. 38 коп., 3% річних 190 грн. 97 коп., та 800 грн. 00 коп. судового збору (а.с.70). Ухвалою суду від 31 січня 2019 року за заявою боржника [PERSON] судовий наказ скасовано (а.с.12). Питання повороту виконання судового наказу в порядку, встановленому ст.444 ЦПК України, судом не вирішувалось з огляду на відсутність відповідного клопотання боржника. У рамках виконавчого провадження №57616654 з примусового виконання судового наказу Металургійним відділом ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області на підставі постанови від 27 листопада 2018 року (а.с.69) із заробітної плати [PERSON] було утримано 2850 грн. 71 коп., 316 грн. 75 коп. та 180 грн. у грудні 2018 року, та 1459 грн. 23 коп., 162 грн. 14 коп. у січні 2019 року (а.с.153, 154, 155), а загалом 4968 грн. 83 коп. Факт утримання з відповідача коштів у сумі, зокрема, 2850 грн. 71 коп. підтверджується відповіддю ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» від 04 березня 2019 року (а.с.68) та визнаний сторонами. Зазначена обставина також стала підставою для подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог. При цьому, утримані з відповідача кошти позивачем не повернуто як набуті на законних підставах в рамках виконавчого провадження, а його заяву з цього приводу від 14 лютого 2019 року (а.с.67) залишено без задоволення (а.с.68). Матеріали цивільної справи також містять докази утримання Саксаганським відділом ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заробітної плати відповідача [PERSON] коштів в рамках виконавчого провадження №65273804 з примусового виконання виконавчого листа №2/214/2335/19, виданого 06 лютого 2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на виконання заочного рішення суду від 22 листопада 2019 року про стягнення боргу в сумі 17\~262 грн. 61 коп., а також нарахованих вже державним виконавцем витрат на проведення виконавчих дій 269 грн. 00 коп., виконавчого збору 1726 грн. 26 коп. (а.с.71-73). Так, із заробітної плати відповідача в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» утримано: у травні 2021 року 4\~439 грн. 22 коп. (а.с.73, 152), у червні 2021 року 4\~507 грн. 56 коп., у липні 7803 грн. 94 коп., у серпні 2021 року 2\~507 грн. 15 коп., а загалом 19\~257 грн. 87 коп. (а.с.151). Отже, в рамках примусового виконання судового наказу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року у справі №210/2905/17 та заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року, загалом на погашення заборгованості [PERSON] перед ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», нарахованої за період з 01 січня 2015 року по 01 квітня 2019 року, з нього утримано 24\~226 грн. 70 коп., з яких: витрати на проведення виконавчих дій 269 грн. 00 коп., виконавчий збір 1726 грн. 26 коп., безпосередньо на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» на погашення боргу - 22\~231 грн. 44 коп. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за період з 01 січня 2015 року по 01 січня 2019 року розрахована вірно і складає 10\~469 грн. 99 коп., інфляційні втрати 3314 грн. 18 коп., 3% річних 647 грн. 37 коп., а загалом 14\~431 грн. 54 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунками, з яким суд погоджується, оскільки вони не викликають у суду сумнівів в їх вірності, доказів на їх спростування відповідно до ст.ст.77-78 ЦПК України відповідачем суду не надано. Однак, зважаючи на те, що хоча й судові рішення, в рамках примусового виконання яких із заробітку [PERSON] утримано кошти, наразі скасовані, заочне рішення суду від 22 листопада 2019 року фактично виконане у повному обсязі, а виконавче провадження завершене у зв`язку з його повним виконанням (згідно з інформацією з Автоматизованої системи ВП), поворот їх виконання не вчинявся з огляду на відсутність заяви [PERSON] стосовно цього, тому суд приходить до висновку про відсутність станом на момент ухвалення даного рішення порушення майнового права та інтересу позивача, яке б підлягало захисту судом. До того ж в ході розгляду справи представник позивача не заперечувала той факт, що наразі заборгованість у [PERSON] перед ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» відсутня з огляду на її стягнення в рамках примусового виконання заочного рішення. Крім того, представник позивача підтвердила, що утримані з відповідача кошти зараховано на рахунок управляючої компанії. Позаяк, сама по собі відсутність заборгованості на момент ухвалення рішення з огляду на її стягнення в примусовому порядку з відповідача не може свідчити про відсутність між сторонами предмету спору, оскільки відповідач заперечує не тільки факт наявності у нього неналежним чином виконаних зобов`язань перед ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», а й факт його статусу як споживача послуг, що надаються позивачем. Разом з тим, доведеність факту реєстрації місця проживання відповідача у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] в межах періоду з 01 січня 2015 року по 01 січня 2019 року, наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, регламентованих Законом України «Про житлово-комунальні послуги», їх неналежне виконання відповідачем, в сукупності приводять суд до переконання, що спір між сторонами дійсно мав місце. При цьому, задоволення майнової вимоги позивача на стадії примусового виконання заочного рішення, хоча й скасованого судом, однак без застосування інституту повороту його виконання, свідчитиме про подвійне стягнення з відповідача боргу, що є неприпустимим за його фактичного погашення станом на момент ухвалення рішення та не відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином суд вважає, що правові підстави для задоволення уточнених позовних вимог ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» відсутні. Приймаючи таке рішення суд звертає увагу відповідача, що він не позбавлений права на звернення до суду в порядку, встановленому законом, щодо повернення йому коштів, стягнутих на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» понад заявлену ним в позові суму заборгованості, яка є доведеною, та вже фактично погашена. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на їх фактичне виконання в ході виконавчого провадження, у тому числі й в частині стягнення судового збору, а тому не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача повторно.

Outcome: dismissed