Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] , в якому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2022 року до досягнення дитиною повноліття. 1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що у шлюбі з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] . До 20.02.2022 сім`я проживала разом за адресою: [ADDRESS] . Оскільки сімейні відносини з відповідачем не склались, позивач змушена була разом з сином переїхати жити в квартиру батька за адресою: [ADDRESS] , де вони проживають і на даний час. У період з 12.03.2022 по 28.06.2022 за ініціативою відповідача вона з сином виїхала за кордон, тому не мала можливості працювати. Ствердила, що з того часту як сторони проживають окремо, син перебуває повністю на її матеріальному утриманні. Самотужки вона не може фінансово забезпечити достатній і належний рівень розвитку дитини, син має захворювання, на лікування і реабілітацію необхідні додаткові кошти. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає,не забезпечує дитину елементарними продуктами харчування чи одягом, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Вказала, що відповідачє працездатним чоловіком, із задовільним станом здоров`я, має можливість утримувати сина матеріально, так як працює водієм маршрутного транспорту з неповним робочим днем, має офіційні доходи у вигляді заробітної плати. Позивач працює, однак розмір її доходів не дає можливості повністю матеріально забезпечити сина. А тому,з метою захисту прав та законних інтересів дитини, враховуючи що законом покладено обов`язок утримувати дитину на обох батьків у рівній мірі, просить у судовому порядку вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій у розмірі 3 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти позивач просить стягувати з 20.02.2022, тобто з того часу, як сторони проживають окремо та позивач самостійно утримує сина матеріально. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Додатково зазначила, що вона з 07.02.2022 працює фахівцем з публічних закупівель в КП «Волинська обласна лікарня «ХОСПІС»» м. Ковель. Через хворобу очей змушена працюватина 0,5 ставки, отримує заробітну плату близько 8000 грн. Вказала, що окрім цього має і інше хронічне захворювання. 1.2. У відзиві на позов від 22.08.2022 відповідач заперечив щодо твердження позивачки, що він не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина та приховує свій дохід. Вказав, що постійно надає матеріальну допомогу сину, приділяє належну увагу його вихованню, щоденно з ним спілкується. Повідомив, що він працевлаштований, працює водієм у ФОП [PERSON] , отримує заробітну плату в розмірі 6500 грн, що підтвердив документально. Просив врахувати, що на його утриманні перебувають батьки непрацездатного похилого віку. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] при визначенні розміру аліментів просили врахувати розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок обох батьків утримувати дитину, працевлаштування позивачки, відсутність у неї інших утриманців, а також наявність у відповідача на утриманні непрацездатних батьків, його офіційне працевлаштування та розмір заробітної плати. Крім того, відповідач вказав на наявність у нього хронічних захворювань, однак визнав, що на його працездатність вони не впливають. Відповідач не заперечив, що їх син має проблеми зі здоров`ям, однак вважав, що можливі витрати на його лікування не є предметом даного спору, а тому не можуть бути включені до розміру аліментів. Вважали, що в даному випадку аліменти на утримання дитини необхідно визначити у частці від його заробітку (доходу) з урахуванням положень статті 183 Сімейного кодексу України (далі - СК України). 1.3. У відповіді на відзив позивач наполягала на стягненні з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі, вказаному в позовній заяві, так як вважає, що батько дітей має таку можливість. Останній має у власності квартиру, транспортний засіб (набутий у шлюбі), та утримання даного майна витрачає значні кошти. Заперечила щодо твердження відповідача відносно перебування на його утриманні батьків, оскільки останні проживають окремо від сина та отримують пенсійні виплати. 1.4. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, що автомобіль «Сітроен Берлінго», який знаходиться у його користуванні, є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі і позивача, питання поділу майна подружжя на даний час не вирішується. Повторно зазначив, що аргументи позивача відносно того, що він не забезпечує сина матеріально, є безпідставними та надуманими і такими, що не підтверджені будь-якими доказами. 2. Рух справи у суді. Позовна заява надійшла до суду 26.07.2022. Провадження за вказаним позовом у справі відкрите 29.07.2022; розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із викликом сторін; до розгляду по суті справу призначено на 25.08.2022, відкладено на 15.09.2022 (за клопотанням позивача для подання відповіді на відзив). 3. Фактичні обставини справи. 3.1. Шлюб між позивачкою і відповідачем зареєстровано 07.09.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області; актовий запис №343, про що 07.09.2012 видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , копія якого знаходиться у справі. 3.2. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). 3.3. Сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина визнається, не заперечується відповідачем. 3.4. За даними медичної документації неповнолітній син [PERSON] , [INFO] має хронічне захворювання, що також не заперечується відповідачем. 3.5. Позивач з 07.02.2022 працює фахівцем з публічних закупівель в КП «Волинська обласна лікарня «ХОСПІС»» м. Ковельна 0,5 ставки, що підтверджується відповідним наказом (розпорядженням) №36/ос від 06.07.2022 про прийняття на роботу. Доказів на підтвердження доходів у розмірі 8000 грн. суду позивачем не надано. 3.5. Зазначені позивачем обставини щодо її незадовільного стану здоров`я, наявності хронічних захворювань, що впливають на її працездатність, в тому числі, що стало причиною її працевлаштування на 0,5 ставки, відповідними доказами не підтверджено також. У судовому засіданні позивач не заперечила, що працює неповний робочий день із власної ініціативи, а не за станом здоров`я. 3.6. Відповідач [PERSON] працює водієм автомобільних засобів у ФОП [PERSON] , загальна сума доходу за період з 01.02.2022 по 31.07.2022 становить 33 088, 56 грн (довідка про доходи ФОП [PERSON] від 08.08.2022 №6). 3.7. Згідно з Витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна №6467241 від 10.02.2005 відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування №1-2331 від 17.12.2004 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 3.8. Також у власності відповідача [PERSON] із 13.02.2013 знаходиться автомобіль «CITROEN BERLINGO», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 3.9. Стан здоров`я відповідача задовільний, останній повідомив про наявність хронічних захворювань, однак зазначив, що на його працездатність вони не впливають; групи інвалідності не встанволено. 4. Норми права, які застосував суд. 4.1. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 4.2. Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4.3. Згідно із статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. 4.4. Частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 4.5. Положення частини першої статті 192 Сімейного кодексу України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 4.6. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. 4.7. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 4.8. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 4.9. Як визначено пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. 5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. 5.1. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітній син проживає разом з матір`ю. Відтак, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина. Сторони в добровільному порядку не домовились про участь батька в утриманні дитини. 5.2. Визначаючи суму аліментів, належну до виплати, суд керується таким. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень. Разом з тим, встановлюючи мінімальний розмір аліментів держава визначає лише орієнтир щодо гарантованих мінімальних меж, з огляду на вік відповідача, відсутності обмежень за станом здоров`я для працевлаштування, неприпустимим є перекладання обов`язку утримувати дитину на позивача. На позивача покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню. На відповідача покладається обов`язок довести відсутність можливості надавати таку допомогу.

Outcome: partial