Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача проценти за вкладом за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у сумі 1 928, 66 доларів США, 3 % річних за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у сумі 723, 24 доларів США, пеню за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у сумі 263 985, 35 доларів США (за курсом Національного банку України 27, 7 грн/долар США), що є еквівалентом 7 312 394, 00 грн, 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року у сумі 110, 50 доларів США, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року у сумі 40 334, 63 доларів США (за курсом Національного банку України 27, 7 грн/долар США), що є еквівалентом 1 117 269, 26 грн. В обґрунтування позову вказано, що у разі повернення вкладу банк зобов`язаний виплатити усі нараховані до цього моменту проценти і оскільки банк повернув вклад 19 серпня 2020 року, тому є законні підстави вимагати від відповідача суму процентів за вкладом за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року, тобто за 682 дні, так як з 03 квітня 2014 року по 08 жовтня 2018 року нараховані проценти стягнуто за судовим рішенням у справі № 757/52212/18-ц. Так, сума боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 % річних - 723, 24 доларів США, що за курсом НБУ у 27,7 грн / долар США становить 20 033, 74 грн, а пеня - 263 985, 35 доларів США, що за встановленим курсом НБУ у 27, 7 грн / долар США дорівнює 7 312 394, 00 грн. Окрім цього, банк виконав зобов`язання щодо сплати 4 668, 36 доларів США 23 лютого 2021 року, отже за період з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року позивач має право отримати від банку суму 3 % річних, згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та пеню: 110, 50 доларів США і 40 334, 63 доларів США відповідно. У своєму відзиві стороною відповідача позов не визнано і зазначено, що банк виконав судове рішення у справі № 757/52212/18-ц у частині стягнення суми вкладу у розмірі 12 902, 51 доларів США - 13 березня 2020 року, у частині стягнення суми процентів, які банк мав сплатити за користування коштами позивача у розмірі 4 668, 36 доларів США - 12 лютого 2021 року, тобто день, коли грошові кошти були зараховані на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця. Невчасне перерахування коштів з відповідного депозитного рахунку, на який було переказано кошти з банку, є відповідальністю Державної виконавчої служби, а не АТ КБ «Приватбанк». Окрім цього, нарахування відсотків за повною відсотковою ставкою, яка встановлена умовами договору, може здійснюватися лише у межах строку дії такого договору. У разі неналежного виконання договору банківського вкладу та неповернення та / або затримки у поверненні, за період часу коли договір вже є розірваним на вимогу вкладника, банк повинен нарахувати та виплатити клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу (до запитання). Так, відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами банку від 25 квітня 2017 року, з 04 травня 2017 року було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб у національній та іноземній валюті - рахунок «до запитання» - у розмірі 0, 01 % річних. За період з 03 квітня 2014 року по 01 вересня 2018 року з банку було стягнуто суму 4 558, 65 доларів США за ставкою 8 % річних, за період з 02 вересня 2018 року по 08 жовтня 2018 року - за ставкою 0, 01 % річних («до запитання») у сумі 0, 13 доларів США. І згідно з розрахунком відсотків відповідача, з 09 жовтня 2018 року по 12 березня 2020 року (520 днів), відсотки за користування грошовими коштами становлять суму 1, 83 доларів США, а 3 % річних за період з 20 жовтня 2018 року по 12 березня 2020 року (509 днів) - 539, 78 доларів США. Щодо вимоги позову про стягнення пені представник відповідача просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, який становить один рік, оскільки за захистом свого цивільного права позивач звернулася 19 серпня 2021 року. Також відповідач просив зменшити суму пені, згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України, і зауважив, що пеня може нараховуватися виключно у національній валюті, а не у валюті вкладу. Представник відповідача зазначає, що за орієнтовним розрахунком 3 % річних на суму відсотків 4 668, 36 доларів США, стягнутих за рішенням у справі № 757/52212/18, за період з 13 травня 2020 року по 11 лютого 2021 року (274 дні), сума становить 105, 13 доларів США. У відповіді на відзив представник позивача аргументувала тим, що оскільки у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані на банківський вклад проценти, а банк повернув вклад тільки 19 серпня 2020 року, тому позивач вважає, що вона має право отримати від банка проценти за вкладом за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року (682 дні). На рахунок позивача грошові кошти надійшли саме 19 серпня 2020 року та 23 лютого 2021 року, тому саме ці дати вважаються днем виконання відповідного основного зобов`язання - повернення вкладів. Станом на сьогоднішній день відповідач не підтвердив розірвання депозитних договорів, а грошові кошти стягнуті у примусовому порядку. Договір банківського вкладу не було розірвано, а невиконання його умов допущено саме відповідачем, нарахування відсотків у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу суперечитиме умовам укладеного між сторонами договору та нормам ЦК України. Позивач отримала виплату лише 19 серпня 2020 року та 23 лютого 2021 року, відповідно до суду позивач звернулася 19 серпня 2021 року, тобто у межах строку позовної давності. Положення статей 549 і 625 ЦК України не містять жодних відсилочних норм, які б за своїм змістом вказували на часові обмеження щодо нарахування пені і 3 % річних. У своїх письмових поясненнях представник відповідача вказала, що банком було виявлено факт розірвання 02 березня 2013 року договору банківського вкладу № SAMDN26000714455796 від 01 березня 2011 року, а кошти у розмірі 12 902, 51 доларів США було переведено на рахунок № [NUMBER] (договір № SAMDN80000733511986), на підтвердження чого додано довідку банку за підписом головного бухгалтеру. І тому, на переконання представника, позовні вимоги про стягнення з банку відсотків, 3 % річних та пені є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутній предмет спору за договором № SAMDN26000714455796. Заперечуючи проти доводів з пояснень відповідача представник позивача вказала, що інформація про розірвання договору № SAMDN26000714455796 від 01 березня 2011 року та переведення грошових коштів на рахунок № [NUMBER] (договір № SAMDN80000733511986), оскільки судами трьох інстанцій на підставі доказів та оригіналів документів позивача була встановлена дійсність договору № SAMDN26000714455796 від 01 березня 2011 року рішення набрали законної сили та не підлягають оскарженню. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 19 серпня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю 19 серпня 2021 року та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 20 серпня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 22 жовтня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов. 10 листопада 2021 року сторона позивача подала відповідь на відзив відповідача. 18 січня 2022 року представник відповідача подав до суду письмові пояснення. Також 18 січня 2022 року представник позивача подала до суду заяву про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті. 18 січня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті. 04 лютого 2022 року представник позивача подала заперечення на пояснення відповідача. 23 лютого 2022 року представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. 15 червня 2022 року представник позивача подала клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, задоволення позову у повному обсязі. 13 вересня 2022 року представник позивача повторно направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача і за наявними матеріалами справи ухвалити рішення про задоволення позову. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, враховуючи подані заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позов підгримує та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання, про яке був повідомлений належним чином, не з`явився, про причини неявки суду не повідомлено. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 01 березня 2011 року сторонами укладено договір вкладу «Стандарт» № SAMDN26000714455796, за умовами якого [PERSON] передала банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 12 902, 51 доларів США на строк шість місяців до 01 вересня 2011 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 8 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення. 08 жовтня 2018 року позивач надіслала на адресу банку заяву про дострокове розірвання депозитного договору із зазначенням реквізитів, за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками, котру банк отримав 11 жовтня 2018 року, однак таку вимогу протягом 2 банківських днів не виконав. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року у справі № 757/52212/18-ц позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задоволено частково: присуджено стягнути з AT КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] вклад «Стандрат» за депозитним договором № SAMDN26000714455796 (12 901, 51 доларів США), нараховані 8 % за вкладом (5 819, 91 доларів США), 3 % за вкладом (6, 36 доларів США), 3 % річних за прострочення зобов`язання (67, 87 доларів США), а всього 18 796, 65 доларів США. 13 червня 2019 року Київський апеляційний суд залишив без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року у справі № 757/52212/18-ц. 01 липня 2019 року Печерський районний суд міста Києва видав виконавчий лист про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» 18 796, 65 доларів США, для примусового стягнення за яким відкрито 09 серпня 2019 року виконавче провадження № 59756638. 29 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року у частині вимоги [PERSON] до AT КБ «Приватбанк» про стягнення суми вкладу у розмірі 12 902, 51 доларів США залишив без змін, постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року у частині вирішення вимог про стягнення відсотків за договором, 3 % річних та пені - скасував, передавши справу на новий розгляд до апеляційного суду. 12 травня 2020 року Київський апеляційний суд постановив змінити рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року у частині вирішення вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків за депозитним договором № SAMDN26000714455796 за вкладом «Стандарт» від 01 березня 2011 року, зменшивши розмір нарахованих відсотків з 5 819, 91 доларів США до 4 668, 36 доларів США, а рішення у частині вимог щодо стягнення 3 % річних та пені - залишено без змін, тобто 3 % за вкладом (6, 36 доларів США), 3 % річних за прострочення зобов`язання (67, 87 доларів США). 19 серпня 2020 року [PERSON] перераховано кошти у сумі 352 850, 10 грн еквівалент 12 976, 74 доларів США, тобто погашено вимоги у частині суми вкладу, пені та 3 % річних. 29 вересня 2020 року виконавче провадження № 59756638 закінчено. 18 січня 2021 року за заявою стягувача Печерським районним судом міста Києва було повторно видано виконавчий лист. 02 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження № 64308126 про стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 4 668, 36 доларів США (нараховані проценти за користування вкладом за період з 03 квітня 2014 року по 08 жовтня 2018 року (2058 днів). 23 лютого 2021 року банк сплатив на користь [PERSON] нараховані проценти за користування вкладом за період з 01 березня 2011 року по 18 жовтня 2016 року у сумі 4 668, 36 доларів США і виконавче провадження № 64308126 закінчено постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже обставини, встановлені судом у справі № 757/52212/18-ц, не потребують доказування при розгляді даної справи. Сторона відповідача у поясненнях на позов вказала, що стало відомо про розірвання 02 березня 2013 року договору банківського вкладу № SAMDN26000714455796 від 01 березня 2011 року, а кошти вкладу у розмірі 12 902, 51 доларів США було переведено на рахунок № [NUMBER] (договір № SAMDN80000733511986). Однак суд розцінює такі доводи сторони відповідача недоцільними, оскільки дійсно протягом розгляду справи судами різних інстанцій у справі № 757/52212/18-ц було встановлено чинність вказаного договору. Окрім того, сторона не позбавлена права звернутися до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у порядку статті 423 ЦПК України. Згідно із частиною першою 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні. При цьому згідно із частиною другою статті 1070 Цивільного кодексу України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. У відзиві представник відповідача посилалася на те, що рішення суду у справі № 757/52212/18-ц у частині стягнення суми вкладу у розмірі 12 902, 51 доларів США - 13 березня 2020 року, у частині стягнення суми процентів, які банк мав сплатити за користування коштами позивача у розмірі 4 668, 36 доларів США - 12 лютого 2021 року, тобто день, коли грошові кошти були зараховані на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, проте суд не погоджується з таким твердженням, оскільки виконання зобов`язання належним чином має пов`язуватися із фактичним задоволенням вимог стягувача, тобто надходженням коштів на його рахунок, а не списанням із рахунку банку. Отже списання грошових коштів виконавчою службою з кореспондентського рахунку відповідача та зарахування цих коштів на відповідні рахунки органу державної виконавчої служби не може бути визнано судом обставиною, що надає можливість вкладнику отримати такий вклад, оскільки фактично право розпорядження цим вкладом у позивача виникло лише після фактичного зарахування цих коштів на рахунок позивача. Суд зауважує, що відповідач не був позбавлений можливості виконати рішення у добровільному порядку, однак таким правом не скористався. У доводах сторона відповідача посилається на положення пункту 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 15 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, якими передбачено невідкладне, не пізніше наступного робочого дня перерахування виконавцем коштів стягувачу та вказує, що невчасне перерахування виконавцем коштів стягувачу є відповідальністю Державної виконавчої служби, а не відповідача. Однак такі доводи не можуть бути враховані у цій справі, оскільки правомірність утримування коштів виконавцем не є предметом цього спору. Відповідач не позбавлений права звернення до суду за захистом свого порушеного права внаслідок неправомірних дій виконавця. Доказів, що позивач був повідомлений про виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором, та що несвоєчасне перерахування виконавцем коштів стягувачу відбулося і зв`язку з перешкоджанням цьому самим стягувачем, матеріали справи не містять. Таким чином днем виконання рішення суду є день, коли грошові кошти були зараховані на рахунок стягувача: 19 серпня 2020 року [PERSON] перераховано кошти у сумі 352 850, 10 грн - еквівалент 12 976, 74 доларів США, тобто погашено вимоги у частині суми вкладу, пені та 3 % річних, а 23 лютого 2021 року банк сплатив нараховані проценти за користування вкладом за період з 01 березня 2011 року по 18 жовтня 2016 року у сумі 4 668, 36 доларів США. Укладений між сторонами договір банківського вкладу передбачає строк оформлення вкладу до 01 вересня 2011 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 8 % річних щомісячно, однак не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії. Відповідно до наказу № 07 від 05 січня 2004 року за підписом голови Правління Банку, була встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» в розмірі 1 % річних. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами Банку від 25 квітня 2017 року з 04 травня 2017 року було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» - у розмірі 0,01 % річних. Таким чином, згідно з формулою [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року (682 дні), 0, 01 % річних на суму 12 902, 51 доларів США дорівнює - 2, 41 долари США. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки правовідносини, які склались між сторонами на підставі договору банківського вкладу, є грошовим зобов`язанням, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності. Враховуючи, що відповідачем не було виконано грошове зобов`язання щодо повернення суми банківського вкладу у розмірі 12 902, 51 доларів США, позивач має право на стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у розмірі 722, 58 доларів США, згідно з формулою [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де [Проценти] = 12 902, 51 долари США (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 682 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 722, 58 долари США. Також відповідачем не було виконано грошове зобов`язання щодо повернення суми процентів, які банк мав сплатити за користування коштами позивача у розмірі 4 668, 36 доларів США, позивач має право на стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року у розмірі 110, 26 доларів США, згідно з формулою [Проценти] = 4 668,36 доларів США (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 288 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 110, 26 долари США. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Оскільки договором розмір пені не встановлювався, суд для розрахунку застосовує розмір облікової ставки Національного банку України, який є монетарним інструментом, за допомогою якого Національний банк установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. Пеня у розмірі ставки НБУ розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] ? [Ставка НБУ] / 100% / [Кількість днів у році] ? [Кількість днів], тобто 8 368, 26 грн за 288 дні, де 1 156, 67 грн = 4 668, 36 доларів США х 8 % (з 12 травня 2020 року по 11 червня 2020 року) / 100 % х 31 днів і 7 211, 58 грн = 4 668, 36 доларів США х 6 % (12 червня 2020 року по 23 лютого 2021 року) / 100 % х 257 днів. Представник відповідача просила суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені на суму депозиту за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року, вказуючи, що позовну заяву подано 19 серпня 2021 року. Однак, як встановлено з відомостей поштової експрес-накладної АТ «Укрпошта» на конверті, у якому надійшла засобами поштового зв`язку до суду позовна заява, а також згідно з відбитком дати на штампі АТ «Укрпошта» на описі вкладень у цінний лист, вона направлена до суду 09 серпня 2021 року. У той же час, суд відмовляє у задоволенні позову у частині стягнення пені за вказаний період по суті, виходячи з наступного. Пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується у разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Разом з тим, як встановлено постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі № 757/52212/18-ц, депозитний договір № SAMDN26000714455796 розірвано 11 жовтня 2018 року, тому між сторонами припинилися договірні правовідносини з договору банківського вкладу. Отже між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 Цивільного кодексу України у разі його невиконання. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 389, 05 грн в дохід Держави. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial