Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

27 серпня 2022 року представник позивача адвокат Біднягін К.В. звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, в якому просила: визнати недійсним пункт 4.11 Договору приєднання до договору публічної оферти з надання Послуг розміщення фізичних осіб, шляхом надання номера (місця) для тимчасового розміщення; визнати своєчасним анулювання бронювання номеру на території відповідачів; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму сплачених коштів у розмірі 2500 гривень та перерахувати на картковий рахунок, відкритий позивачем в АТ «Райффайзен Банк» за № [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що після ознайомлення з цінами, умовами перебування, місцем розташування Готельно-розважального комплексу « [INFO] » (далі - ГРК «PapaDeMore»), що розміщені на сайті: https://ua.dorogovkaz.com/otel_papademore.php, та підтвердження в телефонному режимі відповідачами інформації стосовно вільних номерів та актуальної ціни, позивач 14.07.2021 року сплатив 2500 грн., за бронювання номеру з 20.07.2021 по 23.07.2021 (три ночі) за вказаними реквізитами ФОП [PERSON] . У зв`язку із відкликанням з відпустки та направленням до відрядження, в день оплати за послуги, позивач був вимушений анулювати вказане вище бронювання, про що 14.07.2021 року, до письмового акцепту готелю (підтвердження бронювання), не пізніше ніж за три доби до дати заїзду, засобами телефонного зв`язку повідомив адміністрацію ГРК «PapaDeMore», та отримав усну відмову про скасування бронювання. Не погоджуючись з відмовою від ГРК «PapaDeMore», позивачем 16.07.2021 року на адреси (включаючи ел. адреси) ГРК «PapaDeMore» та на адресу ФОП [PERSON] направлені вимоги про повернення сплачених коштів, з проханням повернути передчасно сплачені кошти у розмірі 2500 грн. 19.07.2021 року надійшла письмова відповідь ФОП [PERSON] в якій посилаючись на укладення між сторонами договору приєднання до договору публічної оферти з надання останнім послуг тимчасового розміщення на території ГРК «PapaDeMore», відмовлено в поверненні сплачених коштів. Позивач вважає дану відмову такою, що порушує норми чинного законодавства, виходячи з наступного. Так, Договір оферти обмежує відповідальність виконавця, містить інші умови, явно обтяжливі для сторін, що приєднуються. Послуги відповідачем не надано, та в свою чергу, відмовляючи повертати кошти відповідач порушив надані позивачу права, що гарантуються Законом. В Договорі оферти наявні обставини, що позбавляють прав, які звичайно має особа щодо анулювання (відмови) замовника від використання заброньованих послуг. Відповідач поширює інформацію, що вводить в оману споживачів про його сертифікацію до рівня Готеля, до того ж, інформація про послуги розміщена на офіційному сайті Виконавця тільки на іноземній мові, що суперечить Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». Крім того, позивача не було повідомлено про всі умови Договору оферти, до замовлення послуг з тимчасового розміщення, чим порушено його права, як споживача. Після сплати, до відміни бронювання виконавцем не направлено письмового акцепту щодо підтвердження бронювання всупереч п.3.1. Правил. Відмовляючи повертати кошти, відповідачі порушили Правила користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг та Закон України «Про захист прав споживачів», бо позивач своєчасно анулював своє замовлення у розумінні до пп. 16 п. 1.3. Правил (більш ніж за три дні до дати заїзду). Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 31 серпня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. 25 жовтня 2022 року на адресу суду від представника відповідача ФОП [PERSON] адвоката Довгополова О.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та зазначив, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем, який на території Розважального комплексу «PapaDeMore» надає послуги з розміщення фізичних осіб, шляхом надання номера (місця) для тимчасового розміщення, а також надає супутні послуги. З метою здійснення своєї діяльності ФОП [PERSON] розміщено на сайті зазначеного комплексу публічний договір оферти, яким передбачені умови надання послуг, форма укладання договору, а також інші умови надання послуг підприємцем. Зазначений Договір містить застереження щодо необхідності ознайомлення та, у разі виникнення питань, необхідності звернення до адміністрації комплексу. 14.07.2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір публічної оферти з надання останнім послуг тимчасового розміщення та супутніх послуг. При цьому, п. 1.2. договору, що розміщено на сайті, передбачено право замовника на здійснення пропозицій щодо умов договору, однак вказаним правом [PERSON] не скористався. 16.07.2022 року від позивача надійшла вимога [PERSON] про повернення передчасно сплачених коштів у розмірі 2500 гривень, як помилковий переказ. Однак останнім не надано жодного доказу на підтвердження помилковості платежу, а наявність листування з адміністрацією комплексу свідчить про намір позивача забронювати номер, і на підставі публічного договору ФОП [PERSON] здійснено бронювання на ім`я [PERSON] . Правилами користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг надано можливість готелям самостійно встановлювати в договорі терміни анулювання заброньованих послуг та відповідачем визначено такий строк в п. 4.10.2, з положеннями яких позивач ознайомлений. Враховуючи наведене, на думку представника відповідача відсутні правові підстави для повернення [PERSON] коштів за бронювання послуг з проживання у розмірі 2500 гривень, оскільки здійснений позивачем платіж не є помилковим переказом, а з боку ФОП [PERSON] не мало місце порушення ЗУ «Про захист прав споживачів» та умов Договору публічної оферти з надання послуг тимчасового розміщення. Представник позивача [PERSON] адвокат Біднягіна К.В. в судовому засіданні 21.01.2022 року підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В подальшому представник позивача подала до суду клопотання, в якому просила здійснити розгляд справи за відсутності позивача та його представника. 14 лютого 2022 року представник позивача [PERSON] , - адвокат Біднягіна К.В. подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що жодним пунктом публічного договору - оферти не встановлено розмежування прав та обов`язків відповідачів. Будь-якої інформації, того, хто з них окремо і як надає послуги ані сам договір, ані матеріали справи не містять. Саме тому позивачем формовано вимоги до обох відповідачів, а твердження представника відповідача, що ФОП [PERSON] не має відношення до укладеного договору є необґрунтованими. Твердження відповідачів щодо відсутності підстав для визнання недійсним п. 4.11 Договору та, як наслідок відсутності правових підстав для повернення [PERSON] коштів за передплачені кошти у розмірі 2500 грн. на підставі умов встановлених п. 4.10.2 публічного договору оферти, є безпідставними. З боку позивача, 14.07.2021 року. було сплачено 2500 грн. за бронювання номеру з 20.07.2021 по 23.07.2021 року, тобто, за 7 днів до передбачуваної дати заїзду, що виключає можливість виконати умови п. 4.10.2 публічного договору - оферти щодо анулювання заявки за 40 або навіть за 30 днів. Включаючи в умови ануляції броні права не повертати споживачу гроші за не отримані послуги, відповідач включив умови, які є несправедливим, а тому не можуть бути застосовані у вказаних правовідносинах. Встановлення несправедливості умов, а саме надмірного строк для анулювання броні (за 40 календарних днів до дати заїзду) виконавець повністю нівелював право споживача щодо можливості своєчасного анулювання при здійсненні замовлення за тиждень до дати запланованого заїзду та права волевиявлення щодо умов договору. При цьому, квитанція про сплату позивачем грошових коштів у розмірі 2500 гривень не містить реквізитів, зазначених в п. 4.8 Договору публічної оферти, отже таке бронювання отримало статусу негарантованого. Представник відповідачів ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] адвокат Долгополов О.В. в судовому засіданні 21.01.2022 року в режимі відеоконференції зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та заперечував проти їх задоволення. В подальшому відповідачі та їх представник в судові засідання не з`являлись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , (реєстраційний номер платника єдиного внеску 10000001971592) та [PERSON] (реєстраційний номер платника єдиного внеску 10000000933669) є фізичними особами підприємцями та здійснюють, зокрема, діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання, діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність. Реалізуючи свою діяльність ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] надають послуги з розміщення фізичних осіб, шляхом надання номера (місця) для тимчасового розміщення, а також супутні послуги на території Розважального комплексу «PapaDeMore». Умови надання послуг, форма укладання договору, а також інші умови наданні ФОП [PERSON] послуг, викладені в публічному договорі-оферти, що розміщений на офіційному сайті вищезазначеного розважального комплексу. Також встановлено і визнається сторонами, що 14 липня 2021 року [PERSON] було здійснено замовлення готельних послуг на проживання двох дорослих людей та здійснено бронювання двомісного номеру з 20 липня 2021 року по 23 липня 2021 року в розважальному комплексі « [INFO] », за адресою: [ADDRESS] . 14.07.2021 року позивачем було сплачено 2500 грн., за бронювання номеру з 20.07.2021 по 23.07.2021 (три ночі) за реквізитами: ФОП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , рахунок IBAN [NUMBER] , картка Приватбанку [NUMBER] , що підтверджується квитанцією AT «Райффайзен Банк» № 96928118 від 14.07.2021 року. Як зазначає позивач, даний переказ було здійснено після ознайомлення останнім з цінами, умовами перебування, місцем розташування Готельно-розважального комплексу «PapaDeMore», та підтвердження в телефонному режимі зі сторони відповідачів інформації стосовно вільних номерів та актуальної ціни. У зв`язку із відкликанням позивача з відпустки, що підтверджується Наказом № 25-1/к від 14.07.2021 року, позивач в день оплати послуги (14.07.2022 року) звернувся засобами телефонного зв`язку до адміністрації ГРК «PapaDeMore», з повідомленням про анулювання бронювання, на що отримав відмову. Не погоджуючись з даною відмовою, позивач 16.07.2021 року на адреси ГРК «PapaDeMore», ФОП [PERSON] направив вимоги про повернення передчасно сплачених коштів у розмірі 2500 гривень. Відповідно до відповіді ФОП [PERSON] на запит [PERSON] , останньому повідомлено, що 14.07.2022 року укладено договір публічної оферти з надання ФОП [PERSON] послуг тимчасового розміщення та супутніх послуг, а тому грошові кошти сплачені [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON] не є помилковим переказом. При цьому, звернуто увагу позивача щодо неправдивості викладених у його листі умов укладеного Договору, а негарантоване бронювання не є недійсним. Між тим, здійснене [PERSON] бронювання ідентифіковано виконавцем та не має статусу негарантованого. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі\~ст.627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною першою\~ст. 639 ЦК України\~передбачено, що договір може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотні умови договору, визначені у ч. 1\~ст. 638 ЦК України, можна поділити на чотири групи: 1) умови про предмет договору; 2) умови, що визначені законом як істотні; 3) умови, які є необхідними для договорів даного виду; 4) умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Основні вимоги щодо користування готелями та аналогічними засобами розміщення усіх форм власності, що здійснюють свою діяльність на території України у сфері надання послуг розміщення (готельних послуг) споживачам, і регулюють відносини між споживачами (фізичними особами, які проживають в готелях або мають намір скористатися готельними послугами) та готелями, виконавцями цих послуг регламентуються Правилами користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених\~наказом Державної туристичної адміністрації України від 16 березня 2004 року № 19\~(далі - Правила). Згідно з пунктом 3.1 Правил готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про туризм»\~договір на готельне обслуговування укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного чи іншого зв`язку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка. У разі прийняття заявки договір на готельне обслуговування вважається укладеним з моменту отримання підтвердження готелю про прийняття замовлення та вказівки можливого початку надання готельного обслуговування з визначеного часу. \~Згідно з п.7 ч. 1\~ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(далі ЗУ «Про захист прав споживачів) договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Пунктом 8 частини 1\~статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~передбачено укладення договору на відстані, у відповідності до якого договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Пунктом 11 частини 1\~статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~встановлено, що до засобів дистанційного зв`язку віднесено телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Статтею 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Як встановлено судом, надання ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] послуг з тимчасового розміщення на території розважального комплексу « [INFO] » здійснюється шляхом укладення Публічного договору-оферти, що розміщений на сайті http://www.papademore.com.ua, в якому зазначена вся повна інформація щодо умов укладення договору, а саме визначено: терміни та поняття; предмет договору; права та обов`язки сторін; порядок бронювання та оплати послуг; правила та умови проживання в номері та перебуванні на території комплексу; Відповідальність сторін. Форс-мажор; Конфіденційність. Персональні дані; строк дії договору та умови його припинення; порядок врегулювання спорів. Така інформація є відкритою та доступною для невизначеного кола осіб. Вказаним Публічним договором-оферти, визначено, що надання послуг здійснюється виконавцем ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , з однієї сторони та будь-якою фізичною особою фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем чи її представником, яка приєднається до цього договору, шляхом укладення договору приєднання, іменована надалі «Замовник», з іншої сторони, відповідно до вимог статей 633, 641, 642 ЦК України. Публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяла\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови\~публічного договору\~встановлюються однаковими\~для всіх\~споживачів,\~крім тих,\~кому за\~законом надані\~відповідні пільги. Підприємець\~не має\~права надавати\~переваги одному\~споживачеві перед\~іншим щодо\~укладення публічного\~договору,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) (стаття 633 ЦК України). Пропозицію укласти\~договір (оферту)\~може зробити\~кожна із\~сторін майбутнього\~договору. Пропозиція\~укласти договір\~має містити\~істотні умови\~договору і\~виражати намір\~особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною\~у разі\~її прийняття. Пропозицією\~укласти договір\~є,\~зокрема,\~документи (інформація),\~розміщені у\~відкритому доступі\~в мережі\~Інтернет,\~які містять\~істотні умови\~договору і\~пропозицію укласти\~договір на\~зазначених умовах\~з кожним,\~хто звернеться,\~незалежно від\~наявності в\~таких документах\~(інформації)\~електронного підпису. \~Реклама або\~інші пропозиції,\~адресовані невизначеному\~колу осіб,\~є запрошенням\~робити пропозиції\~укласти договір,\~якщо інше\~не вказано\~у рекламі\~або інших\~пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. (стаття 641 ЦК України) Відповідь\~особи,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~договір,\~про її\~прийняття (акцепт)\~повинна бути\~повною і\~безумовною. Якщо\~особа,\~яка одержала\~пропозицію укласти\~договір,\~у межах\~строку для\~відповіді вчинила\~дію відповідно\~до вказаних\~у пропозиції\~умов договору\~(відвантажила\~товари,\~надала послуги,\~виконала роботи,\~сплатила відповідну\~суму грошей\~тощо),\~яка засвідчує\~її бажання\~укласти договір,\~ця дія\~є прийняттям\~пропозиції,\~якщо інше\~не вказане\~в пропозиції\~укласти договір\~або не\~встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. (стаття 642 ЦК України). Пунктом 1.3 Публічного договору-оферти визначено, що діями, що свідчать про згоду Замовника дотримуватись умов цього Договору та Правил є акцепт Замовника з умовами Публічного договору оферти. Оплата Замовником в цілому або частині послуг та зарахування вказаних коштів Виконавцем, є підтвердженням з боку Замовника, укладення цього Договору та прийняття Замовником всіх істотних умов цього договору, в тому числі але не виключно умов щодо ануляції, зміни, та відмови від заброньованих послуг, розмірів штрафів та порядку проживання та перебування у Комплексі. Пунктом 1.4. Публічного договору-оферти визначено, що момент укладення договору приєднання це момент проведення Замовником оплати пункту з надання послуг, який було виставлено Виконавцем та зарахування вказаних коштів поточний рахунок Виконавця або внесення вказаних коштів у касу Виконавця. Таким чином, в момент коли [PERSON] здійснював бронювання послуг з тимчасового розміщення, він автоматично прийняв пропозицію (оферта) відповідача та приєднався до умов Публічного договору-оферта № б/н щодо надання на території розважального комплексу розміщення фізичних осіб, шляхом надання номера (місця) для тимчасового розміщення та супутніх послуг. Отже, позивач вступив у договірні відносини щодо надання йому готельних послуг, шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою засобів телефонного зв`язку та оплати замовлення на бронювання [PERSON] у сумі 2500 гривень. Сторони погодили істотні умови договору, такі як, строк проживання у готелі, вартість послуг, місце проживання, а позивач виконав свій обов`язок по оплаті замовлених послуг. При цьому, під час реалізації позивачем прав, як споживача послуги, на отримання готельних послуг не було порушено чи обмежено його права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Позивач мав можливість скористатися послугами інших осіб. Принципів нерівності сторін у договорі не встановлено та права позивача на одержання перед укладенням договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови надання послуг не обмежено, а відтак судом не встановлено порушень споживача в розумінні\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~при укладанні договору публічної оферти. Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує на те, що даний договір обмежує відповідальність виконавця та містить інші умови, явно обтяжливі для сторін, що приєднуються, а саме позбавляють прав, які звичайно має особа щодо анулювання (відмови) замовника від використання заброньованих послуг, а тому просить визнати пункт 4.11. Договору приєднання до договору публічної оферти недійсним та визнати анулювання бронювання номеру та території відповідачів своєчасним. Так, Розділом 4 Публічного договору-оферти визначено порядок бронювання та оплати послуг. В пунктах 4.10. - 4.10.2. Публічного договору-оферти визначено умови ануляції бронювання гостем, якими передбачено, що гарантоване бронювання може бути анульоване Замовником тільки в письмовій формі за допомогою факсимільного зв`язку або електронною поштою. Незалежно від схеми розрахунку Замовник має право анулювати свою заявку на бронювання на наступних умовах: за 40 календарних днів до дати заїзду з поверненням 100% суми бронювання; за 30 календарних днів до дати заїзду з поверненням 40 % сум бронювання; менш ніж за 30 календарних днів до дати заїзду - сума бронювання не повертається в повному обсязі. При цьому, оспорюваний позивачем п. 4.11. Публічного договору-оферти передбачає, що Замовлення послуг за цим Договором може бути анульовано Замовником без штрафних санкцій (своєчасне анулювання) шляхом письмового повідомлення не пізніше 40 календарних днів до дати заїзду. В пункті 4.12. Публічного договору-оферти визначено, що по закінченню в. п. 4.10.2. цього Договору термінів, за порушення умов анулювання (несвоєчасне анулювання/неприбуття) застосовуються наступні штрафні санкції: Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі 100% або 60% вартості заброньованих послуг, в залежності від терміну анулювання. Суму штрафу Виконавець самостійно списує з оплачених Замовником коштів у безспірному порядку. Умови визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача визначено в ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів. Відповідно до положень зазначеної статті, продавець (виконавець,\~виробник)\~не повинен\~включати у\~договори із\~споживачем умови,\~які є\~несправедливими. Умови\~договору є\~несправедливими,\~якщо всупереч\~принципу добросовісності\~його наслідком\~є істотний\~дисбаланс договірних\~прав та\~обов`язків\~на шкоду\~споживача. Несправедливими\~є,\~зокрема,\~умови договору\~про: виключення\~або обмеження\~прав споживача\~стосовно продавця\~(виконавця,\~виробника)\~або третьої\~особи у\~разі повного\~або часткового\~невиконання чи\~неналежного виконання\~продавцем (виконавцем,\~виробником)\~договірних зобов`язань,\~включаючи умови\~про взаємозалік,\~зобов`язання\~споживача з\~оплати та\~його вимог\~у разі\~порушення договору\~з боку\~продавця (виконавця,\~виробника); встановлення\~жорстких обов`язків\~споживача,\~тоді як\~надання послуги\~обумовлене лише\~власним розсудом\~виконавця; надання\~можливості продавцю\~(виконавцю,\~виробнику)\~не повертати\~кошти на\~оплату,\~здійснену споживачем,\~у разі\~відмови споживача\~укласти або\~виконати договір,\~без встановлення\~права споживача\~на одержання\~відповідної компенсації\~від продавця\~(виконавця,\~виробника)\~у зв`язку\~з розірванням\~або невиконанням\~ним договору. Якщо\~положення договору\~визнано несправедливим,\~включаючи ціну\~договору,\~таке положення\~може бути\~змінено або\~визнано недійсним. Положення,\~що було\~визнане недійсним,\~вважається таким\~з моменту\~укладення договору.\~Якщо до\~положення вносяться\~зміни,\~такі зміни\~вважаються чинними\~з моменту\~їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивачем під час розгляду справи не надано жодних доказів на підтвердження необізнаності ним щодо загальнодоступних умов Публічного договору-оферти, а також визнання в установленому законом порядку умов договору публічної оферти, укладеного з відповідачем, несправедливими в тій чи іншій частині з підстав, визначених\~ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів». Також позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення відповідачами нечесної підприємницької практики. При цьому, самостійно обираючи виконавця щодо надання готельних послуг, позивач погодився з усіма умовами Публічного договору-оферти, зокрема й, щодо умов повернення ануляції бронювання гостем, передбачених п. 4.10.2., 4.11., 4.12. Про анулювання бронювання позивач заявив поза строку встановленого п. 4.10.2. публічного договору-оферти, який передбачає повернення суми бронювання, що виключає повернення сплачених ним коштів, та у відповідності до п. 4.12. підлягають списанню виконавцем у безспірному порядку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилаючись на визначення терміну «Своєчасне анулювання», що вжиті у Правилах користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених\~наказом Державної туристичної адміністрації України від 16 березня 2004 року № 19, представником позивача зазначено, що [PERSON] виконано всі умови щодо своєчасного анулювання бронювання, в розумінні п.п. 16 п. 1.3 зазначених Правил. Так, в пункті 1.3. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених\~наказом Державної туристичної адміністрації України від 16 березня 2004 року № 19, визначено, що у даних Правилах терміни вживаються в такому значенні: -анулювання - відмова замовника від заброньованих послуг. Анулювання поділяється на три види: своєчасне анулювання, пізнє анулювання, неприбуття. В разі пізнього анулювання або неприбуття готель стягує штраф з замовника згідно з умовами, викладеними в договорі; -своєчасне анулювання - відмова замовника від використання заброньованих послуг не пізніше ніж за три доби до дати запланованого заїзду або в обумовлені договором терміни; -пізнє анулювання - анулювання у термін не пізніше, ніж за одну добу до дати запланованого заїзду або в обумовлені договором терміни. Тобто, норми наведених Правил не визначають поняття терміну «своєчасне анулювання», шляхом встановлення обмежень щодо строку здійснення відмови замовника від використання заброньованих послуг, саме в аспекті даних Правил (не пізніше ніж за три доби до дати запланованого заїзду), а надають право сторонам обумовлювати такий строк в договорі. Таке право було реалізовано підприємцем (виконавцем), який взяв на себе обов`язок здійснювати надання послуг, під час визначення умов публічного договору оферти, що розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, та до яких, як встановлено судом, приєднався позивач. Крім того, Публічним договором-оферти, укладеним між сторонами, визначено перелік форс-мажорних обставин, що виключає відповідальність сторін за невиконання договору. Однак, відкликання замовника з відпустки, не вказує на те, що позивач опинився під впливом обставин непереборної сили (форс-мажору). Представник позивача зазначає, що під час здійснення платежу не було виконано умови п. 4.8 Публічного договору-оферти, щодо зазначення переліку передбаченої даним пунктом інформації, його неможливо ідентифікувати як «бронювання», а тому відповідач повинен був одразу повернути зазначені кошти. Також представник позивача вказує, що у відповідності до договору публічної оферти таке бронювання отримує статус негарантованого. Відповідно до умов Публічного договору-оферти, отримання статусу негарантоване бронювання, лише надає виконавцю (з попереднім повідомленням клієнта) при необхідності скасувати бронювання або запропонувати клієнту номер іншої категорії, та не зобов`язує виконавця здійснювати повернення замовнику попередньо сплачених ним коштів. Окрім того, у своїх вимогах до ГРК «PapaDeMore», ФОП [PERSON] від 16.07.2021 року, позивач просив переказ грошових коштів у розмірі 2500 гривень вважати помилковим та повернути йому дані кошти, як передчасно сплачені. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньо правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що кошти позивачем на рахунок ФОП [PERSON] були перераховані помилково, оскільки попередньо між сторонами виникли договірні відносини, а відповідний платіж у сумі 2500 гривень, було здійснено за рахунок бронювання готельних послуг, про що також зазначено у позові. Також, вказані обставини підтверджуються наданими представником відповідача копіями смс-листування між адміністрацією розважального комплексу «PapaDeMore» та [PERSON] . За таких обставин, відповідачем ФОП [PERSON] у відповіді на вимогу [PERSON] від 16.07.2021 року, обґрунтовано відмовлено у поверненні сплачених ним коштів, як помилкових, а правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані на рівні правочину (довіреності), що виключає застосування положень статті 1212 ЦК України. Також, обґрунтовуючи вимоги позовної заяви щодо повернення сплачених [PERSON] коштів, в позові викладені норми чинного законодавства, передбачені для розірвання договорів у зв`язку з їх неналежним виконанням. Однак, позивачем не заявлено вимоги про розірвання укладеного між сторонами Публічного договору-оферти, а суд, в свою чергу, у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог. Інші посилання представника позивача, зазначені останньою в обґрунтування позову, не є такими, що мають істотне значення для вирішення спору по суті, та не породжують правових наслідків для задоволення пред`явлених позовних вимог. Здійснивши ретельний аналіз викладених представником позивача обставин, судом встановлено, що доводи та обґрунтування позовної заяви, в більшості, спростовують один одного та не співпадають з суттю позовних вимог. З урахуванням наведених обставин, враховуючи специфіку укладення публічних договорів-оферти, та той факт, що ініціатива його укладення була саме від позивача, який мав доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної відповідачами на офіційному сайті розважального комплексу «PapaDeMore» у відкритому доступі для невизначеного кола осіб, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи [PERSON] та його представником не наведено обґрунтованих посилань та не надано належних доказів для визнання недійсним пункту 4.11 Договору приєднання до договору публічної оферти з надання Послуг розміщення фізичних осіб, шляхом надання номера (місця) для тимчасового розміщення, визнання своєчасним анулювання бронювання номеру на території відповідачів, а також повернення позивачу грошових коштів у сумі 2500 гривень. Відповідно до ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Нормами ст.\~80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного відповідачами права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, ураховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивачі звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed