Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування - - Служби в справах дітей Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що від шлюбу зареєстрованого із відповідачкою [PERSON] у них народилося двоє дітей: - син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем в житловому будинку його батька за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області №599/160/19 року, що набрало законної сила та знаходиться в архіві суду від 06 лютого 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, діти залишилися проживати разом із позивачем. Відповідач проживає окремо і стала чужою людиною, не розуміє та не хоче розуміти суті проблем, які виникають в сім`ї, не здатна підтримувати нормальну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами. Змушений звернутись до суду, оскільки вони із відповідачкою не можуть в позасудовому порядку врегулювати питання визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . Позивач вважає, що місце проживання дітей необхідно визначити разом із ним, оскільки він спроможний забезпечити дітям добрі умови для гармонійного розвитку, відпочинку та виховання, при цьому, він не чинитиме жодних перешкод та сприятиме спілкуванню дітей із матір`ю. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Представник третьої особи органу опіки і піклування - Служби у справах дітей Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області повністю підтримує висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області №599/160/19 року 06 лютого 2019 року, що набрало законної сили 07 березня 2019 року та знаходиться в архіві суду, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 5) Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6); [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно Висновку органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] , та син [PERSON] - [INFO] , орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] із батьком [PERSON] за адресою його місця проживання. Рішенням виконавчого комітету Зборівської міської ради «Про затвердження висновку органу опіки і піклування про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей» №224 від 09 вересня 2022 року затверджено даний висновок органу опіки та піклування. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З врахуванням встановлених судом обставин, висновку органу опіки і піклування та визнання позовних вимог відповідачкою, те, що батьком створено належні умови для проживання та виховання дітей, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дітей, тому в їх інтересах, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком. На підставі викладеного,

Outcome: approved