Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

в позові вказано, що позивачу присуджено до стягнення аліменти в твердій грошовій сумі, однак у нього змінились життєві обставини, а також відсутні доходи для сплати аліментів відповідного розміру. Тому позивач просив суд присудити до стягнення аліменти в 1/3 частки від його доходу. В судовому засіданні позивач підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що не ухиляється від сплати аліментів, але не має можливості їх сплачувати; його дохід становить 5000 гривень та розмір аліментів також становить 5000 гривень; має витрати на нову сім`ю; незважаючи на судове рішення про стягнення з позивача аліментів воно не виконується сторонами, а сторони між собою встановили самостійний порядок сплати аліментів, за яким позивач передає відповідачці грошові кошти в наявних у нього сумах, а відповідачка їх приймає за погодженням з позивачем. В судовому засіданні відповідач заперечила позов та надала перед судом пояснення про те, що 1300 гривень не забезпечуть всі потреби дітей відповідача, у позивача є нова сім`я, а тому є засоби на її утримання. Судом встановлено наступні обставини. За рішенням Івано-Франківського міського суду від 26/02/2021 в справі №344/302/21 присуджено стягнення з позивача 5000 гривень аліментів в твердій сумі. Відповідно до наказу від 22/11/2021 позивача прийнято на роботу бариста з окладом 6000 гривень. Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу вказано на розмір внесків за позивача до Пенсійного фонду України. Разом з цим за змістом ст. 77 ЦПК України відомості Пенсійного фонду України не містять належної інформації про доходи позивача та не є належним доказом. Аналогічний висновок міститься в усталеній практиці Верховного Суду. Відповідно до відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податків за період з 2 по 4 квартал 2021 року вказано суми нарахованого та виплаченого податку позивачем. Відповідно до довідки від 02/05/2022 вказано на розмір доходу позивача за місцем роботи в сумі 6500 гривень в місяць. Отже маючи дохід в сумі 6500 в місяць у позивача відсутня будь-яка можливість сплачувати аліменти в сумі 5000 гривень в місяць. Таким чином після присудження позивачу аліментів у нього змінився рівень доходу, який не забезпечує можливість сплати присуджених аліментів. Разом з цим за поясненням позивача та відповідача ними встановлено власний порядок сплати позивачем аліментів на користь відповідача на утримання дітей, який не відповідає тому порядку, що визначений судовим рішенням, а відповідне судове рішення сторонами не виконується. В судовому засіданні відповідач надала перед судом пояснення про те, що вона особисто не забезпечує виконання судового рішення та приймає від позивача грошові кошти в добровільному порядку в розмірі, що значно нижчий від визначеного судовим рішенням і забезпечує йому таку можливість. Відповідно до платіжних документів, виданих АТ «Укрпошта» за період з 2021 по 2022 рік позивач сплачував відповідачу грошові кошти в сумі 2500- 2600 гривень. В судовому засіданні сторони надали перед судом пояснення про те, що зазначені платежі приймались відповідачкою в якості аліментів в добровільному порядку, за домовленістю сторін про самостійний порядок сплати аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже після присудження аліментів дохід позивача не забезпечує можливість їх сплати. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідач не подала суду будь-якого заперечення правових підстав позову, не подала розрахунку на спростування розрахунку позивача. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved