Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

27 січня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Новопетрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, Відділу освіти, культури, молоді та спорту Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про скасування наказу та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу У своєму позові [PERSON] просив суд скасувати наказ директора Новопетрівського закладу\~загальної середньої\~освіти І-ІІІ\~ступенів №87-к/тр\~від 05.11.2021\~року про\~відсторонення його\~від роботи,\~стягнути з\~відповідачана його користь середній заробіток за час відсторонення, починаючи з 08.11.2021 року по день скасування оспорюваного наказу. У обґрунтування позову посилався на те, що відповідно 02.01.2002 року він був прийнятий на посаду вчителя ДНЮ Новопетрівської ЗШ Новоодеської райдержадміністрації, у подальшому після реорганізації вказаного навчального закладу його було переведено на роботу до Новопетрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, де працював на посаді вчителя фізичної культури. Відповідно до наказу директора Новопетрівського закладу\~загальної середньої\~освіти І-ІІІ\~ступенів Дяченко\~О.В.\~ № 87 к /тр від 05.11.2021 року він був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 року, за відсутністю щеплення від COVID-19. Відповідно до вказаного наказу, при прийнятті оспорюваного рішення про відсторонення, відповідач керувався статтею 49 КЗпП, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та наказом МОЗ «Про затвердження переліку професій . виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковому профілактичному щепленню» . На думку позивача наказ про його відсторонення є незаконним, оскільки ст. 49 КЗпП України не передбачає підстав, випадків уразі, яких допускається відсторонення від роботи, натомість ст. 46 КЗпП України, передбачає , що відсторонення від роботи допускається у інших випадках , передбачених законодавством. Також відповідач послався на ч. 2 ст. 12 Закону України « Про захист населення від інфекційних хвороб», положення якого передбачають відсторонення від роботи, однак підставою можуть бути тільки випадки вказані самому законі .У наказі ж вказано підставу, як повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від 02.11.2021 року. Відповідно до цього повідомлення вказано що з 08 листопада 2021 року на період дії карантину встановлено обов`язкове щеплення від COVID-19 і позивача зобов`язали до 05. 11.2021 року надати документ про наявність щеплення. У наказі про відсторонення від роботи не вказані такі ж підстави відсторонення від роботи які вказані в ч. 2 ст. 12 «Про захист населення від інфекційних хвороб», а отже наказ не відповідає вимогам чинного законодавства про відсторонення від роботи. Посилаючись на\~вищевикладене позивач\~просив скасувати\~наказ про\~відсторонення його\~від роботи,\~стягнути з\~відповідачана його користь середній заробіток за час відсторонення, починаючи з 08.11.2021 року по день скасування оспорюваного наказу виходячи із його щоденної заробітної плати 677 грн. У судовому засідання [PERSON] свої позовні вимоги підтримав посилаючись на ті ж обставини які вказав у позовній заяві. Представники відповідачів Новопетрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Дяченко О.В. та Відділу освіти, культури, молоді та спорту Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Загора С.І. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали. Представники відповідачів пояснили, що роботодавець при винесенні оспорюваного наказу керувався положеннями ст.46 КЗпП, ч.2 ст.12 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб» наказом Міністерства охорони здоров`я №2153 від 04.10.2021р. «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», а також постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». 02 листопада 2021 року позивача було повідомлено про те що з 08 листопада 2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення від COVID-19 обов`язкове для працівників закладів освіти. Повідомлено, що на підставі наказу МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021р. №2153 йому необхідно до 05 листопада 2021 р. надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. У повідомленні вказано, що якщо до цієї дати він не надасть один із зазначених документів, 08 листопада 2021р. його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-111. Цим повідомленням позивача поінформовано також, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за працівника страховий внесок на соціальне страхування. Період відсторонення без збереження зарплати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку. Позивач ознайомився із вказаним повідомленням під підпис. У строк до 05 листопада 2021 року і на час винесення наказу про відсторонення [PERSON] керівникові Новопетрівського закладу\~загальної середньої\~освіти І-ІІІ\~ступенів не було надано документу, який підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, а тому було прийнято рішення про його відсторонення від роботи яке було оформлене наказом №87-к/тр від 05.11.2021 року. Також представники відповідачів зазначили, що [PERSON] було допущено до роботи з 01.04.2022 року відповідно до наказу МОЗ №380 від 25.02.2022 року, який зупинив дію наказу МОЗ №2153 від 04.10.2021 року. Суд вивчивши доводи позивача, відповідачів, дослідивши та перевіривши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працює на посаді вчителя фізичної культури у Новопетрівському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів. Відповідно до наказу директора Новопетрівського закладу\~загальної середньої\~освіти І-ІІІ\~ступенів Дяченко\~О.В.\~ № 87 к /тр від 05.11.2021 року [PERSON] був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 року, за відсутністю щеплення від COVID-19. Вищевказаний наказ вмотивований виконанням вимог ст. 46 КЗпП, частини 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.11.2021 року №2153. Відстороненню позивача\~від роботи\~вищевказаним наказом\~передувало повідомлення\~його про\~те що\~з 08 листопада 2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення від COVID-19 обов`язкове для працівників закладів освіти. Повідомлено, що на підставі наказу МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021р. №2153 йому необхідно до 05 листопада 2021 р. надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. У повідомленні вказано, що якщо до цієї дати він не надасть один із зазначених документів, 08 листопада 2021р. його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-111. Цим повідомленням позивача поінформовано також, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за працівника страховий внесок на соціальне страхування. Період відсторонення без збереження зарплати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку. Позивач ознайомився із вказаним повідомленням під підпис 02.11.2022 року. У строк до 05 листопада 2021 року і на час винесення наказу про відсторонення [PERSON] керівникові Новопетрівського закладу\~загальної середньої\~освіти І-ІІІ\~ступенів не було надано документу, який підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, ця обставина визнається позивачем, а тому було прийнято рішення про його відсторонення від роботи яке було оформлене наказом №87-к/тр від 05.11.2021 року. У подальшому [PERSON] було допущено до роботи з 01.04.2022 року відповідно до наказу МОЗ №380 від 25.02.2022 року, який зупинив дію наказу МОЗ №2153 від 04.10.2021 року. Висновок суду про те, що при прийнятті наказу № 87 к /тр від 05.11.2021 року про відсторонення [PERSON] від роботи, роботодавець керувався саме ст. 46 КЗпП, а не ст. 49 КЗпП ґрунтується на тому, що у самому наказі зазначено що підставою для його винесення є також повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 02.11.2021 року. У вказаному повідомленні позивача попереджено про те, що якщо до 05.11.2022 року він не надасть документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, то його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-111. Про вмотивування оспорюваного наказу саме ст. 46 КЗпП, а не ст. 49 КЗпП вказували і представники відповідачів у судовому засіданні. Крім суд звертає увагу, що ст. 49 КЗпП стосується видачі довідки про роботу та заробітну плату, що явно не стосується предмету спору і відносин яких він стосується, а ст. 46 КЗпП передбачає випадки у яких допускається відсторонення від роботи. З наведеного суд приходить до висновку, що у наказі № 87 к /тр від 05.11.2021 року було допущено технічну описку і помилково вказано ст. 49 КЗпП , а не ст. 46 КЗпП як те мав на увазі роботодавець. Вказана описка сама по собі не є підставою для визнання не законним і скасування наказу, аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року . Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.46 КЗпП відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно зі ст.12 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст.27 Закону «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України. Наказом Міністерством охорони здоров`я України від 04.10.2021р. №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011р. №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011р. за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019р. № 2070). Відповідно до п.416 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. У той же час в законодавстві відсутнє визначення поняття "відсторонення від роботи", яке на практиці означає призупинення трудових відносин, тобто увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором, і в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, застосування якого у виняткових випадках і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. У постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправдано. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в ухваленому 08.04.2021 року рішенні у справі Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13) у рішенні, яке суд вважає необхідним застосувати і при даних правовідносинах, наголошує наступне (п. 266): "Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки, 15 листопада 2016 р.)". ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. В Україні таким законом є Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи (п. 272): "Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8". У контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати втому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом. Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань. З цих підстав суд приходить до висновку, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини, зумовлене необхідністю дотримання принципу права на життя невизначеного кола осіб, який превалює над особистим правом кожної конкретної людини на працю. З наведеного видно, що процедура відсторонення позивача не була порушена, тому що дії роботодавця з цього питання узгоджуються з положеннями п.416 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а факт відмови від проведення профілактичного щеплення не заперечував і сам позивач. Враховуючи те, що посада [PERSON] віднесена до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням і будучи обізнаним про необхідність такого щеплення не вакцинувався проти «COVID-19» та не надав медичний документ про наявність у нього абсолютних протипоказань до проведення профілактичного щеплення, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про скасування наказу про відсторонення слід відмовити. Вимога про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу позивачем обґрунтовувалася незаконністю наказу про його відсторонення, а тому вирішуючи питання про стягнення з роботодавця заробітної плати за час вимушеного прогулу суд не виходячи за межі цих позовних вимог, враховуючи свій висновок щодо законності наказу про відсторонення, приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу теж слід відмовити.

Outcome: dismissed