Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Представник позивача - адвокат Шамов О.А., в інтересах позивача - [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області, у якому просив суд: - визнати за [PERSON] у порядку спадкування після [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, посвідчене втраченим сертифікатом серії ЧР № 0222284 від 12 травня 1997 року, ділянка № [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] у порядку спадкування після [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] в селі Нечаївка Черкаського району Черкаської області народилася позивач у справі [PERSON] , яка постійно проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , що належав її матері [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. За 22 роки погосподарського обліку Вергунівської сільської ради головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , рахувалася матір позивача. Іншим майном спадкодавця є земельна частка (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району Черкаської області. При цьому, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року в справі № 707/151/22 встановлено факт родинних відносин між позивачем у справі [PERSON] та її матір`ю [PERSON] ; встановлено факт належності втраченого сертифіката серії ЧР № 0222284 від 12 травня 1997 року на право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району Черкаської області громадянці [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; встановлено факт прийняття спадщини, а саме, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , шляхом вступу у фактичне володіння та користування майном останньої. Позивач подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом, однак отримати відповідні свідоцтва на указані вище домоволодіння та право на земельну частку (пай) не змогла у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлючих документів, виданих на ім`я спадкодавця. За вказаних обставин позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 20 липня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09 серпня 2022 року, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також витребувано із Черкаської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] /а.с. 37-39/. 29 липня 2022 року, на виконання вимог ухвали суду від 20 липня 2022 року, від завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. надійшли відомості про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, разом з додатками /а.с. 48-50/. Ухвалою суду від 09 серпня 2022 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування, у частині позовних вимог про визнання за [PERSON] у порядку спадкування після [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ; відмовлено у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Шамова О.А. про повернення позивачу судового збору, сплаченого за позовною вимогою, яка залишена судом без розгляду; закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 13 вересня 2022 року /а.с. 58-61/. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. При цьому, представник позивача - адвокат Шамов О.А., до початку судового засідання, через канцелярію суду, подав письмову заяву, у якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а розгляд справи просив провести у його відсутності та у відсутності його довірительки /а.с. 66/. Представник відповідача - Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області - Кибукевич І.А. також скерувала на офіційну електронну адресу суду заяву про проведення розгляду справи у відсутності представника сільської ради, у якій самостійної позиції по суті спору не висловила, поклалася на розсуд суду /а.с. 52/. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк Червонослобідська сільська рада Черкаського району Черкаської області не скористалася. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] /а.с. 30/. З листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № ПІ-66/0-73/0/63-21 від 20 травня 2021 року вбачається, що згідно матеріалів по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Колос», за даними графічними матеріалами, земельна ділянка обліковується за гр. [PERSON] на підставі виданого сертифікату на земельну частку (пай) в адміністративних межах Вергунівської сільської ради Черкаського району, серія ЧР № 0222284 від 12 травня 1997 року, ділянка № [NUMBER] . У місцевому фонді документації із землеустрою Управління відсутній даний сертифікат на земельну частку (пай) /а.с. 13/. З копій витягів із погосподарських книг Вергунівської сільської Ради народних депутатів за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005 роки, а також із копії довідки № 2875/05-13 від 21 жовтня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області, встановлено, що [PERSON] дійсно була зареєстрована та проживала до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . На день смерті з нею була зареєстрована і проживала донька [PERSON] /а.с. 22, 23-24, 25-26, 27-28/. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року в справі № 707/151/22 встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; встановлено факт належності втраченого сертифіката серії ЧP № 0222284 від 12 травня 1997 року на право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району громадянці [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; встановлено факт прийняття спадщини, а саме, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та користування майном останньої /а.с. 14-21/. Отримати свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, яке спадкодавець мала на підставі сертифікату серії ЧР № 0222284 від 12 травня 1997 року, що втрачений, позивач не змогла у зв`язку з тим, що не надала на нього правовстановлюючі документи, видані на ім`я [PERSON] /а.с. 32-33/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа у Черкаській районній державній нотаріальній конторі не заводилася. Про фактичне прийняття спадщини спадкоємцями нотаріальній конторі не відомо. Заповіти згідно Інформаціної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) не виявлені /а.с. 48/. Суд не досліджує як докази копію технічного паспорту на домоволодіння /а.с. 8-11/, копію довідки Вергунівської сільської ради № 583 від 19 травня 1992 року /а.с. 12/ та висновок ФОП [PERSON] від 09 червня 2022 року /а.с. 34/, оскільки вони у розумінні вимог статті 77 ЦПК України не є належними доказами, так як не містять інформацію щодо предмета доказування. Водночас, суд зауважує, що синонімами імені [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За змістом частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з вимогами статті 524 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР від 18.07.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з частиною першою статті 561 ЦК УРСР від 18.07.1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК УРСР від 18.07.1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Як уже зазначалося, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року в справі № 707/151/22, серед іншого, встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та користування майном останньої /а.с. 14-21/. Позивач у справі [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , однак оформити свої спадкові права на право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, яке спадкодавець мала на підставі сертифікату серії ЧР № 0222284 від 12 травня 1997 року, що втрачений, не має змоги через відсутність правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавиці, що підтверджено листом завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 296/01-16 від 07 червня 2022 року /а.с. 32-33/. Між тим, як зазначено вище, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року в справі № 707/151/22 встановлено факт належності втраченого сертифіката серії ЧP № 0222284 від 12 травня 1997 року на право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району громадянці [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] /а.с. 14-21/. З урахуванням наведеного, суд виходить з того, що відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, виданого на ім`я спадкодавця, не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV передбачено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до частин першої та другої вказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно з п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] видавався сертифікат на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району серії ЧР № 0222284 від 12 травня 1997 року, ділянка № [NUMBER] , тобто [PERSON] стала власником майнових прав за її життя. Відтак, [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] за заповітом, яка прийняла спадщину після її смерті, успадкувала майнові права останньої. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, що посвідчене сертифікатом серії ЧР № 0222284 від 12 травня 1997 року, ділянка № [NUMBER] , після смерті матері, зважаючи на те, що іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, беручи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позивач має право успадкувати майнові права спадкодавця, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивач у позовних вимогах не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відтак, ухвалюючи рішення, суд залишає судові витрати за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved