Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

25 березня 2022 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що вона є власником частки будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування жилого будинку та земельної ділянки від 21 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Шлегою Г.І. за реєстраційним номером 9505. В будинку зареєстрований, але не проживає з 2018 року колишній чоловік її дочки [PERSON] [PERSON] . Фактично на теперішній час відповідач проживає за межами України. Тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком [ADDRESS] . Ухвалою від 14 квітня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації, оскільки, як зазначено у позовній заяві, номери засобів зв`язку невідомі. На адресу суду не надійшло відзиву відповідача на позов. Сторонами не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, також не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Тому відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З доданих до позовної заяви документів видно, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового приміщення за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування жилого будинку та земельної ділянки № 9505, посвідченого 21 листопада 2001 року приватним нотаріусом Шлегою Г.І. (а.с.27). У цьому будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , який є колишнім чоловіком [PERSON] дочки позивача. (а.с.28, 32-33). Відповідач фактично не мешкає за адресою реєстрації з 2018 року, що підтверджується відповідним актом (а.с.12). За змістом статей 317, 319,\~321 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Позивач просить захистити своє порушене право шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. З матеріалів цивільної справи видно, що відповідач не є членом сім`ї позивача, а також не є співвласником житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Відповідач був зареєстрований у цьому жилому приміщенні як член сім`ї чоловік доньки власника і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. При цьому відповідач фактично не проживає у жилому приміщенні і не користується ним, однак не знявся з реєстрації, що може бути перешкодою у розпорядженні позивача своїм майном. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп, що підтверджується квитанцією № 9335-2108-8045-9817 від 22 лютого 2022 року (а.с.1). Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог належним чином підтверджені судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved