Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , який діє через свого представника адвоката Боднара Максима Олександровича звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для отримання спадщини за законом, в якому просить визначити [PERSON] додатковий строк протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 27 червня 1987 року що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , актовий запис №844. Позивач [PERSON] проживав разом з дружиною [PERSON] по день її смерті за адресою: [ADDRESS] (що підтверджується довідками №565, 566 та Актом від 30.09.2021 року). Разом з ними в цьому будинку проживала хвора матір позивача - [PERSON] , [INFO] . Так як матір позивача знаходилася у важкому хворому стані після перенесеної у 2019 році пневмонії, вона зовсім була неходячою, тому [PERSON] з дружиною [PERSON] мешкали у неї та доглядали за матір`ю, так як вона потребувала постійного догляду та допомоги. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] знаходився у такому пригніченому стані, що йому було зовсім не до спадщини. [PERSON] залишився один разом із хворою матір`ю, яку він не міг залишити одну навіть на хвилину, найняти сиділку він не міг так як не мав матеріальної можливості. Тому позивач [PERSON] не міг фізично поїхати до міста Миколаєва та подати заяву про вступ у спадщину після смерті його дружини. Крім того ще однією причиною неможливості доїхати до [PERSON] та звернутися до нотаріальної контори із заявою про вступ у спадщину є головна обставина 2020 року - це наявність карантину в державі з весни 2020 року і до цього часу, що не тільки ускладнює, а іноді унеможливлює не тільки звернення до лікаря для лікування, а тим більше просто для отримання довідок або виписок, а також переміщення у міжміському транспорті, який деколи зовсім не ходив з Одеси до [PERSON] . Невчасне звернення до нотаріальних органів з метою оформлення спадкових прав є пропущеним позивачем [PERSON] з поважних причин, які незалежні від нього. У липні 2021 року позивач [PERSON] зміг потрапити у Миколаїв та звернутися до приватного нотаріуса Войтовської Ж.Ф. із заявою про відкриття спадщини після смерті його дружини. Нотаріус прийняв заяву позивача [PERSON] та відкрив спадкову справу №16/2021 (витяг додається) Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив з причин пропуску [PERSON] строку встановлений законом на вступ у спадщину. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.12.2021 відкрите провадження у справі. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 09.08.2022 справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] , не прибув, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Боднар М.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Після надання особистих пояснень представником позивача подано заяву про подальший розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Миколаївської міської ради була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; подла да суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала. В подальшому подала заюву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши відзив представника відповідача та матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 27 червня 1987 року що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , актовий запис №844. Позивач [PERSON] проживав разом з дружиною [PERSON] по день її смерті за адресою: [ADDRESS] (що підтверджується довідками №565, 566 та актом від 30.09.2021 року). Разом з ними в цьому будинку проживала хвора матір позивача - [PERSON] , [INFO] . Так як матір позивача знаходилася у важкому хворому стані після перенесеної у 2019 році пневмонії, вона зовсім була неходячою, тому [PERSON] з дружиною [PERSON] мешкали у неї та доглядали за матір`ю так як вона потребувала постійного догляду та допомоги. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] залишився один разом із хворою матір`ю, яку він не міг залишити одну навіть на хвилину; навіть найняти сиділку не було матеріальної можливості. З огляду на викладене, позивач [PERSON] не міг фізично поїхати до міста Миколаєва та подати заяву про вступ у спадщину після смерті його дружини. У липні 2021 року позивач [PERSON] зміг потрапити у Миколаїв та звернутися до приватного нотаріуса Войтовської Ж.Ф. із заявою про відкриття спадщини після смерті його дружини. Нотаріус прийняв заяву позивача [PERSON] та відкрив спадкову справу №16/2021 (витяг додається) Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив з причин пропуску [PERSON] строку встановлений законом на вступ у спадщину. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, [PERSON] посилався на догляд за тяжкохворим членом родини та на те, що було запроваджено загальнонаціональний карантин у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у зв`язку із чим він не міг потрапити до міста Миколаєва, що унеможливлювало для позивача подання заяви про прийняття спадщини у встановлені законом строки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] , яка була його жінкою, а отже є спадкоємцем першої черги за законом. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З огляду на викладене, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що [PERSON] з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті дружини не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (один місяць) для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved