Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

До Южноукраїнського\~міського Миколаївської\~області надійшла\~позовна [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 1993 року між ним та позивачкою був укладений шлюб. Протягом останніх років вони з відповідачкою спільно не поживають, шлюбні відносини між ними давно припинені. Їх шлюб давно має формальний характер, тому перебувати у ньому з відповідачкою не бажає. Місце фактичного проживання відповідачки йому не відоме. Їх діти вже давно повнолітні, відповідачка погоджується на розірвання шлюбу, але постійно ухиляється від подання спільної заяви про розірвання шлюбу до відділу ДРАЦС. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою. Ухвалою суду від 01.03.2022 року відкрито повадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 01.04.2022 року, розгляд якого не відбувся у зв`язку з неявкою усіх учасників справи. Суд не мав можливості розглянути справу у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні 12.09.2022 року позивач суду пояснив, що він тривалий час не підтримує відносин з відповідачкою, на примирення з нею не згоден, просить суд розірвати їх шлюб. У судове засідання 12.09.2022 року відповідачка не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 25.12.1993 року сторони зареєстрували шлюб у Прибужанській селищній раді Вознесенського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис №47 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8). Судом у судовому засіданні встановлено, що сторони протягом останніх п`яти років шлюбних віднсин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідач згоден з позовом про розірвання шлюбу. На час розгляду справи майнові вимоги будь-кого із сторін суду не пред`явлені. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 цього Кодексу. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходила. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved