Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

25.03.2022 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами, якими (згідно уточнення позовних вимог від 16.05.2022) просять: припинити право спільної часткової власності на 1/4 частку на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із знищенням його частки; здійснити перерахунок часток [PERSON] та [PERSON] у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] відповідно до висновку судового експерта Цуркана В. І. №12/94-2021 від 14.02.2022р.: у [PERSON] була 1/2 частка - вважати дійсною 2/3 частки, у [PERSON] була 1/4 частка - вважати дійсною 1/3 частку; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі зазначають, що [PERSON] зареєстрований власником 1/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2021р., посвідчене приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О. В. в реєстрі за №963, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 2183016751106 від 07.06.2021р. та [PERSON] зареєстрована власником 1/2 частки вказаного житлового будинку з надвірними спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2022р., посвідчене приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В. Г. в реєстрі №2269, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №2183016751106 від 23.12.2020р. та дублікату свідоцтва про право власності [NUMBER] від 16.07.1987р., посвідчене виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради в реєстрі за №65 від 11.09.2020р., зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №2183016751106 від 10.08.2020р. Іншим співвласником 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 16.07.1987р., видане Ізмаїльським ЖЄО, зареєстроване Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру №54/59 від 16.10.1987р. [PERSON] ще у 1990 році поїхав за межі України до Російської Федерації і з того часу не повертався і ніяких контактів не залишав. Він 1940 року народження і може бути таке, що він помер. Його 1/4 частиною житлового будинку ніхто не користувався, ніхто не мешкав не ремонтував не доглядав і вона само по собі зруйнувалась. При проведенні останньої технічної інвентаризації вищевказаного об`єкта нерухомого майна станом на 17.07.2020р. ФОП [PERSON] встановлено, що повністю зруйнована 1/4 частка житлового будинку літ. «А», яка належала [PERSON] . КП «Ізмаїльське МБТІ» надало довідку №1503 від 26.08.2021р. про те, що із житлового будинку літ. «А» приміщення №6,7,8, які складали 1/4 частку від всього об`єкта нерухомості та належали [PERSON] зруйновані. Відповідно до висновку судового експерта Цуркана В. І. №12/94-2021 від 14.02.2022р. у зв`язку з тим, що 1/4 частка житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] - зруйнована та доцільно перерахувати частки [PERSON] та [PERSON] , оскільки їх 3/4 складають житловий будинок в цілому та перебувають лише у їх володінні та користуванні і можуть експлуатуватись у відповідності до функціонального призначення. У даному випадку частка [PERSON] становить 2/3 та частка [PERSON] становить 1/3. У зв`язку зі зруйнуванням 1/4 частини об`єкта нерухомості по [ADDRESS] , які належали [PERSON] , позивачі просять перерахувати частки, тому що житловий будинок є спільним майном лише [PERSON] та [PERSON] , який вони ремонтують самі на власні спільні кошти, їх співвласник [PERSON] не приймав у цьому участь, щоб ділити на нього частку їхнього житлового будинку, оскільки його частка вже зруйнувалась. Будь-яких спільних приміщень із співвласником вони не мають. Їх приміщення житлового будинку та надвірні споруди є окремим об`єктом нерухомості, але зареєстровані як 3/4 частини об`єкта нерухомості розташованого по [ADDRESS] . На теперішній час позивачі не можуть підготувати технічні умови для підключення до електричних мереж їх частин, не мають можливості відкрити особистий рахунок та укласти договір щодо надання електроенергії. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, проте їх представник надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити та не заперечують щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином засобами поштового зв`язку, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином засобами поштового зв`язку, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований власником 1/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2021р., посвідчене приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. в реєстрі за №963, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 2183016751106 від 07.06.2021р. [PERSON] зареєстрована власником 1/2 частки вказаного житлового будинку з надвірними спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2022р., посвідчене приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. в реєстрі №2269, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №2183016751106 від 23.12.2020р. та дублікату свідоцтва про право власності [NUMBER] від 16.07.1987р., посвідчене виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради в реєстрі за №65 від 11.09.2020р., зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №2183016751106 від 10.08.2020р. Іншим співвласником 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 16.07.1987р., видане Ізмаїльським ЖЄО, зареєстроване Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру №54/59 від 16.10.1987р. Як, зазначають позивачі, відповідач у 1990 році поїхав за межі України, його 1/4 частиною житлового будинку ніхто не користувався, ніхто не мешкав не ремонтував не доглядав і вона само по собі зруйнувалась. При проведенні останньої технічної інвентаризації вищевказаного об`єкта нерухомого майна станом на 17.07.2020р. ФОП [PERSON] встановлено, що повністю зруйнована 1/4 частка житлового будинку літ. «А», яка належала [PERSON] . КП «Ізмаїльське МБТІ» надало довідку №1503 від 26.08.2021р. про те, що із житлового будинку літ. «А» приміщення №6,7,8, які складали 1/4 частку від всього об`єкта нерухомості та належали [PERSON] зруйновані. Відповідно до висновку судового експерта Цуркана В. І. №12/94-2021 від 14.02.2022р. у зв`язку з тим, що 1/4 частка житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] - зруйнована, суд вважає можливим та доцільним перерахувати частки [PERSON] та [PERSON] , оскільки їх 3/4 складають житловий будинок в цілому та перебувають лише у їх володінні та користуванні і можуть експлуатуватись у відповідності до функціонального призначення, тому частка [PERSON] становить 2/3 та частка [PERSON] становить 1/3. Будь-яких спільних приміщень із співвласником позивачі не мають, приміщення житлового будинку та надвірні споруди є окремим об`єктом нерухомості, але зареєстровані як 3/4 частини об`єкта нерухомості розташованого по [ADDRESS] . Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється в разі його знищення. Відповідно до ст. 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.ч. 1, 2. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання в окремі ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю на час розгляду справи. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як зазначено у роз`ясненнях, викладених у п.6,7,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991р. (з подальшими змінами і доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 "Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них". Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2007 року, затвердженою в Мінюсті України від 06.07.2007 року. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Згідно п.п. 3.1.-3.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. При цьому, питання формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав визначено у ст.79-1 ЗК України. Суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved