Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги наступним: 03.06.1989 року він уклав зареєстрований шлюб з відповідачкою. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 08.02.2016 року шлюб було розірвано. Від шлюбних стосунків у них є дитина [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час проживає з разом з ним, але на утримання якого за рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11.01.2016 року позивач сплачував аліменти на користь відповідачки, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Син проживав з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що впродовж з 2016 року по березень 2022 року він систематично сплачував аліменти, у 2020 році по сімейним обставинам позивач переїхав до м. Дніпро, де залишився проживати. У зв`язку із запровадженням військового стану та воєнними діями, які ведуться на території України, зокрема у Волноваському районі Донецької області, позивач заради безпеки дитини, забрав сина до себе в м. Дніпро, який з березня 2022 року по теперішній час проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його повному матеріальному утриманні. Враховуючи, що відповідачка до цих пір отримує аліменти та використовує їх на власний розсуд, змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Позивач до суду надав заяву, якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду копію заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та пояснила, що дійсно [PERSON] на теперішній час мешкає разом з батьком в м. Дніпрі, куди вона встигла його відправити до початку військових дій.(а.с.30-31). Ухвалою суду від 22.07.2022 року відкрито спрощене провадження по даній справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, виданого виконкомом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, актова запис № 54 (а.с. 5). Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 08.02.2016 року (а.с. 10). Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11.01.2016 року на користь відповідачки на сина [PERSON] , [INFO] , з позивача стягнуті аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-8).Постановою державного виконавця від 28.01.2016 ВП №49975348, відкрито виконавче провадження (а.с.20). З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1204-5001091693 від 15.04.2022 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав свідоцтво про здобуття базової середньої освіти, та закінчив у 2022 році комунальний заклад освіти «Середня загальноосвітня школа №62» Дніпропетровської міської ради (а.с. 19). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти [PERSON] від 19.07.2022, складеним Заступником директора з виховної роботи вчитель КЗО «НВК №120» ДМР, дитина проживає разом з батьком [PERSON] та цивільною дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] кімнатній квартирі, розмір житлової площі 30 квадратних метрів, санітарні норми задовільні. Висновком комісії було установлено, що [PERSON] займається вихованням та утриманням сина належним чином, дитини має все для повноцінного розвитку та навчання (а.с. 25). Крім того, 11.07.2022 року мешканці будинку [ADDRESS] , підтвердили факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] з березня 2022 року, про що підписалися в акті (а.с. 21). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, судом установлено, що з березня 2022 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , став мешкати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Частина 1статті 188 Сімейного кодексу Українизазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Аналізуючи в сукупності вищевикладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, слід дійти висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки з березня 2022 син позивача, [PERSON] , мешкає разом з ним та знаходиться на його утриманні, у зв`язку з чим правових підстав для стягнення з нього аліментів не має. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 992 грн. 40 коп. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved