Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з даною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті [PERSON] [INFO] та після смерті [PERSON] [INFO] залишилась неуспадкованою земельна ділянка загальною площею 1,1483 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку оскільки спадкодавці за життя не оформили документи на право власності на земельну ділянку. Разом з позовною заявою було подано клопотання про витребування у Десятої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 188/2016 після померлого [PERSON] та копію спадкової справи № 495/2017 після померлої [PERSON] . На виконання вимог п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі. 18.06.2021 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 27.08.2021 до суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. 21.02.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі та задоволено клопотання позивачів та витребувано у Десятої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 188/2016 після померлого [PERSON] та копію спадкової справи № 495/2017 після померлої [PERSON] . 18.04.2022 від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. 02.05.2022 від представника Баришівської селищної ради надійшло клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. 02.06.2022 від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 07.06.2022 від Десятої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 188/2016 після померлого [PERSON] та копію спадкової справи № 495/2017 після померлої [PERSON] . Представник третьої особи просив розгляд справи проводити без його участі. 07.07.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи міститься заяви пр розгляд справи без їх участі. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, що належало йому на праві власності. Спадкоємцями за законом першої черги [PERSON] є: дружина спадкодавця - [PERSON] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 08.08.2008), дочка спадкодавця - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 07.02.1995), дочка спадкодавця - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 20.11.2008), мати спадкодавця - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 29.06.1929). У термін, встановлений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, спадкодавці звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, що підтерджується матеріалами спадкової справи. 12.09.2018 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Десятої Київської нотаріальної контори Ткач Т.В. спадкоємцям відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, оскільки спадкоємцями не надано документу, що посвідчує право власнсоті [PERSON] на земельну ділянку, а саме державного акту серії П-КВ №105946 від 18.04.2001. [INFO] померла мати спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 02.01.2017. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку майна, яку вона прийняла в спадок від [PERSON] , але не оформила у зв`язку зі смертю. Так, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є: син спадкодавці - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 07.06.1976), онука померлої - [PERSON] , яка є спадкоємцем по праву представлення замість свого батька [PERSON] . 06.05.2017 [PERSON] звернувся до нотаріуса Десятої Київської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 05.08.2017 державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1 / 2 частку грошового вкладу спадкодавця, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2018 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1 / 4 частку спірної земельної ділянки, яку прийняла покійна [PERSON] , оскільки вона не оформила своїх спадкових прав. В свою чергу згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку від 18.03.2016 земельна ділянка площею 1,1483 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії П-КВ № 105946, виданого 18.04.2001. Враховуючи викладене, позивачі не мають можливості отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на частину вказаної земельної ділянки оскільки відсутній (втрачений) державний акт. Згідно ст. 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або зі законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належно1 йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У відповідності до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1266 Цивільного кодексу України, внуки, правнуки спадкодавці спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові якби вони були живими на час відкриття спадщини. Так, статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянкою переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припиненні підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається ш підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, у даному випадку - володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Відповідно до п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності таких юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного кодексу України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. При видачі свідоцтва про право на спадщину підпункт 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій зобов`язує нотаріуса перевіряти: факт смерті спадкодавця; час і місце відкриття спадщини; наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом; прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб; склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Для підтвердження вказаних обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Як встановлено судом, спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , державний акт на право приватної власності на землю видавався 18.04.2001, а спадкоємці мають право на належне спадкодавцеві на час смерті право. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, враховуючи те, що позивачі мають право на спадщину за законом у відповідних частках, однак не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку був втрачений, суд приходить до висновку про те, що порушені права позивачів підлягають захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Outcome: approved