Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник позивача [PERSON] адвокат Непомнющий М.М. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В якому позивач просив суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість, в розмірі 640 320,00 гривень, судові витрати, в розмірі 7 538,20 гривень та суму витрат за надану правову допомогу у розмірі 20000,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06.06.2021 року, [PERSON] позичив [PERSON] 24000,00 доларів США, про що свідчить відповідна розписка. [PERSON] , будучи Позичальником, грошові кошти в обумовлений строк не повернув, у зв`язку з чим в нього перед Позивачем виникла заборгованість у розмірі 640 320,00 гривень. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.08.2021 року розглянуто заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі та вирішено накласти арешт на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2421204351101), яка належить на праві приватної власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 02.09.2021 р. судом отримано інформацію з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, відповідно до положень Цивільного кодексу України, ст. 187 ЦПК України про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. На стадії підготовчого провадження судом проведені дії, передбачені ЦК України, ст. 197 ЦПК України, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті протягом розумного строку, а саме остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, визначено обставини справи, які підлягають встановленню, визначено порядок розгляду справи тощо. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.01.2022 р. підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надавав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06 серпня 2021 року, Позивач [PERSON] , позичив Відповідачу [PERSON] 24000,00 доларів США, про що свідчить відповідна розписка. Станом на день звернення до суду, за офіційним курсом НБУ 24000,00 доларів США дорівнювало 640 320,00 гривень. Відповідно до отриманої Позивачем на підтвердження позики розписки, [PERSON] зобов`язався повернути Позивачу рівними частинами по 2000,0 доларів США у повному обсязі на протязі 12 місяців до 1 числа кожного місяця (перший платіж до 01 вересня 2021 року, останній платіж до 01 серпня 2022 року). Крім того, розпискою передбачалось, що Позикодавець має право у будь-який час вимагати у письмовій (за місцем реєстрації Позичальника) або усній формі, у Позичальника повернення всієї суми позики. У даному випадку Позичальник зобов`язаний на протязі 2 (двох) календарних днів повернути залишок суми позики у повному розмірі. 16 серпня 2021 року, Позивачем, з метою перевірки добросовісності [PERSON] , було вирішено зателефонувати останньому та поцікавитись про його наміри вчасно повертати позичені грошові кошти. Однак, під час телефонної розмови, [PERSON] повідомив Позивача, що Відповідач не отримував ніяких грошових коштів від Позивача, при цьому пояснюючи, що за «воровскими понятиями» він не повинен Позивачу нічого повертати. На підтвердження вказаного факту, в матеріалах справи міститься аудіозапис. Таким чином, суд прийшов до висновку про підтвердження доводів Позивача про наявність навмисного ухиляння Відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань, а у Позивача існують обґрунтовані підстави на звернення до суду із відповідними вимогами. Будь-які відомості про повернення або часткове повернення грошових коштів [PERSON] в рахунок погашення заборгованості перед Позивачем, у суду відсутні. Таким чином, Позивач належним чином виконав своє зобов`язання передбачене договором позики, а докази належного виконання відповідачем зобов`язання, відсутні. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів, а також той факт, що борг на момент розгляду справи ним не повернуто, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Це узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини другої статті 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п. 268). ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесення судових витрат позивачем, не надано суду належних та допустимих доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. Наявні в матеріалах справи копії документів про надання правової допомоги не надають суду змогу на задоволення такої вимоги Позивача. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 7 538,20 гривень, який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial