Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

21.06.2019 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення з них заборгованості в сумі 950130,58 грн., в обґрунтування вимог посилаючись на те, що між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем -1 [PERSON] було укладено договір №148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 року. Згідно умов п.п. 2.1 кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, поворотності, платності кредитні ресурси в розмірі 35 700,00 дол. США з оплатою по відсотковій ставці 12% річних, строк повернення до 30 листопада 2025 року. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить 398 (триста дев`яносто вісім) доларів США 00 центів. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 12,0 % процентів річних. Нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позикового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Відповідно до 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.4, 4.3., 4.4., 4.6.,4.7.,4.8 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених Кредитним договором. Також, 25.07.2007 р. та 06.04.2015 р. до кредитного договору укладено ряд додаткових угод. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем-2 [PERSON] , був укладений Договір поруки № 148/05/03/04 від 01 грудня 2005 р., за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. 06.04.2015 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладена Додаткова угода №1 до Договору поруки №148/05/03/04 від 01.12.2005 р. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 148/05/01/04 від 01.12.2005 р. В подальшому 11 лютого 2015 р. між позивачем та AT Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В. Пунктом 1.2. Договору відступлення передбачено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними в додатках до цього договору, включаючи кредитний, договір поруки та іпотечний договір, які укладені з відповідачем-1. Згідно з пунктом 2.1 Договору відступлення п. 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 р. ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Отже, починаючи з 17 вересня 2015 року позивач набув усі права вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та [PERSON] . Також, згідно Договору відступлення права вимоги Установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 20.05.2019 р. складає 950130,58 грн., з яких: по сумі основного боргу - 448 453,75 грн., прострочені відсотки за користування кредитом станом па 20.05.2018 р. - 162 355,13 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 113 231,54 грн., інфляційні втрати - 226 090,16 грн. Просить стягнути солідарно з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором в розмірі 950 130, 58 грн., з яких: сума основного боргу - 448453,75 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом станом на 20.05.2018р. - 162 355,13 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів -113 231, 54 грн., інфляційні витрати - 226 090, 16 грн.; стягнути з відповідачів на користь Державної іпотечної установи судові витрати у розмірі 14 253,00 грн. 01.11.2019 р. на адресу суду надійшов відзив на позову заяву, в якому представник відповідача-1 зазначав, що Договір про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 р., укладений між позивачем та AT Банк «Фінанси та Кредит», є недійсним, оскільки суперечить положенням п.п. 1, 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до яких не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, що виник за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Посилаючись на нікчемність договору, відповідач просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 115-118 т. 1). 25.11.2019 р. від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що посилання відповідача на положення п.п. 1, 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України є недоречним, оскільки згідно зі ст. 7 Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вимога цього закону щодо неможливості кредитній установі уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи. Враховуючі, що Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015р. ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, то укладання договору про відступлення права вимоги не суперечить Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а відтак відсутні підстави для ствердження про нікчемність договору про відступлення права вимоги (а.с. 141-143 т. 1). 26.07.2022 р. представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якому він вказував, що позивачем направлено повідомлення про відступлення прав вимоги №7383/11/2 від 15.10.2015 р. на адресу, за якою відповідач не був зареєстрований з 22.03.2002 р., крім того, адреса направлення не була зазначена у договорах, укладених між відповідачем-1 та банком, у зв`язку з чим відповідач-1 був позбавлений можливості отримати дане повідомлення та ознайомитися з його змістом. Вказував, що у повідомленні про відступлення прав вимоги № 7383/11/2 не зазначена сума заборгованості відповідача-1 за кредитним договором, яка була відступлена банком позивачеві за Договором відступлення. У довідці, яка надана позивачеві АТ «Банк «Фінанси та кредит», залишок основних зобов`язань відповідача-1 у валюті кредиту станом на 17.09.2015 становить 20 549,07 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 448 453,75 грн., проте, позивачем не надано доказів з чого саме складається вказана заборгованість з урахуванням умов договору про складові заборгованості (непогашена сума основного боргу, сума нарахованих процентів, сума розрахованих пені і штрафів). Вважає, що позивач в односторонньому порядку змінив валюту зобов`язання з долару США на національну валюту України, що суперечить ч. 1 ст. 651 ЦК України, відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказував також, що в обґрунтування своїх вимог позивач надав довідку про стан заборгованості від 05.06.2019 № 4471/32/28 станом на 20.05.2019 у загальній сумі 950 130,58 грн., проте, позивачем не надано жодного доказу в підтвердження існування такої заборгованості. На переконання відповідача, право вимоги позивач отримав лише у 2020 році відповідно до умов Мирової угоди Державної іпотечної установи та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 25.12.2015 р., яка була затверджена ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 р. у справі №910/21864/15. Розмір вимог, переданих за договором про відступлення, має визначатися остаточним актом звернення заборгованості, укладеним між первісним кредитором - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем (новим кредитором). Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів по цій справі раніше, ніж отримав вправо вимоги до них, і відтак його позов є безпідставним. Відповідач вважає необґрунтованим розрахунок пені, оскільки за договором відповідач має сплачувати платежі частинами (ануїтетні платежі), розмір яких визначений умовами договору і до складу якого входять сума кредиту та відсотки, проте, позивач нарахував пеню на загальну суму заборгованості, строк повернення якої не настав, а також на думку представника відповідача, позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Відповідач безпідставним також вважає вимогу про стягнення інфляційних втрат, оскільки індекс інфляції розраховується виключно щодо національної валюти, тоді як валютою зобов`язання за договором (валютою кредиту) є долари США, відносно яких інфляція державними органами України не розраховується, та зазначає, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2021 р. у справі № 199/4535/20 визнано кредитний договір № 148/05-ФЛ/04 від 01.122005, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку [PERSON] сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та в частині пункту 7.7 щодо обов`язку [PERSON] сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсним з моменту укладання договору; зобов`язано Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені [PERSON] згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору № 148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 за період з 01.12.2005 по 26.10.2020 шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.12.2021р. року у справі № 199/4535/20 рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2021 року залишено без змін. За контррозрахунком представника відповідача (після зарахування здійсненої раніше сплати комісії в рахунок погашення основного боргу за кредитом), сума неповернутого кредиту складає 531,31 дол. США (а.с. 133-138 т.3). Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до [PERSON] (а.с. 126- 132 т. 3). В окремо наданій суду заяві представник позивача просив суд про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідач -2 не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15.07.2019 р. відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі; -рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26.11.2019 у позові Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено, пудові витрати позивача у вигляді судового збору віднесено за його рахунок; -постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2021 р. апеляційна скарга Державної іпотечної установи залишена без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 р. залишено без змін; -постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року касаційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково: рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2021 року скасовано та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що встановлено, що 01.12.2005 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» («Банк») та відповідачем -1 [PERSON] («Позичальник») укладений кредитний договір №148/05-ФЛ/04, згідно з п.п. 2.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, поворотності, платності кредитні ресурси в розмірі 35700,00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 12% річних. Строк повернення до 30 листопада 2025 року (п. 3.2 Кредитного договору). Відповідно до вказаного договору, позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 398 (триста дев`яносто вісім) доларів США 00 центів. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами (п. 3.2 Кредитного договору). Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 12,0 % процентів річних; нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позикового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Згідно з п. 6.1 Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення; зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.4, 4.3., 4.4., 4.6.,4.7.,4.8 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених Кредитним договором. Пунктом 3.4 Кредитного договору передбачені випадки, при настанні яких Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки, відповідно до умов Договору, зокрема, якщо Позичальник в період дії цього Договору порушував будь-які умови цього договору, у тому числі: Позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди, відповідно до пунктів 3.2, 4.3, 4.4, 4.7, 4.8. Частиною другою п. 3.4 Договору, у випадку вимоги Банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів Позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги Банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою. Згідно з п. 4.7 кредитного договору, позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 Договору. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № [NUMBER] . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів. Відповідно до п. 4.8 Кредитного договору позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 10,00 гривень. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № [NUMBER] . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів. Позичальник сплачує комісійну винагороду, згідно п. 4.7 та п. 4.8 цього Договору, за останній звітний період не пізніше строку повернення Кредитних ресурсів, зазначеного в п. 3.2 цього Договору (п. 4.9 Кредитного договору). Відповідно до п. 7.7 кредитного договору позичальник сплачує банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 1,00 % від суми наданих кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору (одноразово). Комісія сплачується позичальником у момент укладення цього Договору на рахунок № [NUMBER] . Позичальник сплачує банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 100,00 гривень (одноразово). Комісія сплачується позичальником у момент укладення цього договору на рахунок [NUMBER] . (а.с. 11-18 т.1). 25.07.2007 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» («Банк») та відповідачем -1 укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору № 148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 року, якою внесені зміни: «4.7. Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору в розмірі, починаючи з вересня 2007 року розмір щомісячної комісійної винагороди складатиме 0,19 %, що становить 342,54 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № [NUMBER] . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.» (а.с. 19 т. 1). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2021 року у справі № 199/4535/20 визнано кредитний договір №148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 (далі - Кредитний договір), укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку [PERSON] сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та в частині пункту 7.7 щодо обов`язку [PERSON] сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсним з моменту укладання договору; зобов`язано Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені [PERSON] згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору № 148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 за період з 01.12.2005 по 26.10.2020 шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах (а.с. 103-108 т.2). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.12.2021 року у справі №199/4535/20 апеляційна скарга Державної іпотечної установи залишена без задоволення. Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 07.09.2022 р. касаційна скарга Державної іпотечної установи залишена без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року залишені без змін. 06.04.2015 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» («Банк») та відповідачем -1 укладена Додаткова угода №2 до Кредитного договору № 148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 року, відповідно до якої п. 3.2. Кредитного договору викладений у новій редакції, а саме: позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором до «30» листопада 2025 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить: в період з 01.04.2015р. по 30.09.2015р. - 250 (двісті п`ятдесят) доларів США 00 центів, в період з 01.10.2015р. по 30.11.2025р. - 295 (двісті дев`яносто п`ять) доларів США 00 центів. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Невід`ємною частиною додаткової угоди №2 є Графік зниження розміру заборгованості, відповідно до якого залишок заборгованості по основному боргу (кредиту) на початок періоду (тобто на 01.04.2015р.) складає 20743,56 дол. США (а.с. 20-23 т.1). В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем-2 - [PERSON] був укладений Договір поруки № 148/05/03/04 від 01 грудня 2005 р., за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором № 148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 року (а.с. 25-26 т.1). 06.04.2015 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладена Додаткова угода №1 до Договору поруки № 148/05/03/04 від 01.12.2005 р. щодо зміни розміру Ануїтетного платежу (а.с. 27-28 т. 1). Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 148/05/01/04 від 01.12.2005 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 9367 (а.с. 47-50 т.1). Згідно з довідкою позивача №4471/32/28 від 05.06.2019 р. заборгованість позичальника [PERSON] за договором іпотечного кредиту №148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 р. станом на 20.05.2019 р. складає 950 130,58 грн., у тому числі: по сумі основного боргу - 448 453,75 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом - 162 355,13 грн.; пеня - 113 231,54 грн., інфляційні витрати - 226 090,16 грн. Також до довідки додані розрахунок суми відсотків з 17.09.2015 р. по 20.05.2019 р. за кредитом [PERSON] ; рух коштів та розрахунок пені станом на 20.05.2019 р. за кредитом [PERSON] ; розрахунок інфляційних витрат станом на 20.05.2019 р. за кредитом [PERSON] ; (а.с.7-10 т.1). 11 лютого 2015 р. між позивачем та AT Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В. Пунктом 1.2. Договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, які вказані у додатках до цього договору, включаючи кредитний, договір поруки та іпотечний договір, які укладені з відповідачем-1. Згідно з пунктом 2.1 Договору відступлення, п. 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Відповідно до п. 1.1. Договору, сторони уклали цей Договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно Договору застави майнових прав №17/4-З від 11.02.2015 р. (Договір застави), що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань Первісного кредитора (позичальника) за Кредитним договором №17/4 від 11.02.2015 р. (а.с. 29 -36 т.1). Отже Договір відступлення є похідним від Кредитного договору 17/4 від 11.02.2015 р. та Договору застави майнових прав №17/4-З від 11.02.2015 р., які укладені між AT Банк «Фінанси та Кредит» (Первісним кредитором) та Державною іпотечною установою. У Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги зазначені Боржники за кредитним договором та реквізити договору, вимоги за якими відступаються. При цьому в договорі відступлення відсутній розмір грошових зобов`язань, зокрема, відповідача, з зазначенням виду таких зобов`язань (сума залишку кредиту, що підлягає поверненню, відсотки за користування кредитом, інші платежі), вимоги щодо яких відступаються позивачеві первісним кредитором. Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 р. ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Таким чином, п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги набрав чинності з 17 вересня 2015 року. При цьому пунктом 1.3 Договору відступлення прав сторони передбачили, що вартість прав вимоги, зазначена у цьому пункті Договору, повинна бути підтверджена Довідкою Первісного кредитора. Супровідним листом №3-242100/22658 від 23.11.2015 р. АТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило позивачеві, зокрема, довідку про залишок заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані для забезпечення Державній іпотечній установі згідно Договору застави майнових прав №17/4 від 11.02.2015 р., відповідно до змісту якої заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 17.09.2015 р. складає 20 549,07 дол. США., що в еквіваленті національної валюти дорівнює 448 453,75 грн. (а.с. 39- 42 т.1). Водночас, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі №910/21864/15 за позовом Державної іпотечної установи до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» була затверджена Мирова угода від 25.12.2015 між сторонами, відповідно до п. 1 якого, відповідач визнає та підтверджує свою заборгованість перед позивачем за кредитним договором №17/4 від 11.02.2015 (далі - Кредитний договір), стягнення якої є предметом позовних вимог у справі № 910/21864/15 та яка становить 187 864 220,55 (сто вісімдесят сім мільйонів вісімсот шістдесят чотири тисячі двісті двадцять гривень) 55 коп., з яких: 155 285 654,67 грн. - заборгованість за основним боргом, 6 444 141,95 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пеня, нарахована на суму заборгованості за кредитом та на суму заборгованості за процентами за користування кредитом, що становить 24 847 396,44 грн., 3% річних нарахованих на суму заборгованості за кредитом та на суму заборгованості за процентами за користування кредитом, що становить 1 270 027,49 грн., штраф - 17 000,00 грн. Розмір судового збору у даній справі становить 73 080 грн. Сума боргу підтверджується актом звіряння розміру заборгованості станом на 18.09.2015р. В силу вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», подальше нарахування процентів та штрафних санкцій Позивачем не здійснюється з моменту введення Тимчасової адміністрації в Банку. Пунктом 2 Мирової угоди, передбачено, що погашення вказаного в п.1 цієї Мирової угоди боргу здійснюється шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме - майнові права за договорами, (далі - «Майнові права»), які виникли з Договору застави майнових прав № 17/4-3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. зареєстрованим в реєстрі за № 615 (далі - «Договір застави»), укладеного в якості забезпечення за Кредитним договором та Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., за реєстровим № 616 укладеному між тими ж Сторонами з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права вимоги (Далі - «Договір відступлення»). Відповідно до п. 7 та п. 8 Мирової угоди, сторони погодились, що права вимоги за договорами зазначеними у додатках до Договору відступлення підлягають оцінці суб`єктом оціночної діяльності, який буде залучений Фондом для визначення їх загальної вартості на підставі приписів ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та інших нормативно-правових актів. Разом із проведенням оцінки зазначеної у п. 7 цієї Мирової угоди Сторони укладають остаточний акт звіряння заборгованості, яким також визначають загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, що були здійснені на банківські рахунки Позивача та Відповідача в період з 18.09.2015р. (включно) по дату такого звіряння (а.с. 61-68 т.2). Зі змісту мирової угоди встановлено, що на день її укладання сторонами не узгоджено вартість відступлення права вимоги за договорами, зазначеними у додатках до Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 р. Для оплатних договорів, визначення вартості є суттєвою умовою договору. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до Листа АТ «Банк «Фінанси та кредит» від 08.07.2020 р. за №083-1-1-036-1994/20 (який адресований відповідачеві -1), в межах виконання Мирової угоди між Банком та ДІУ (Державна іпотечна установа) 18.05.2020 року укладено додаткову угоду до Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015р. відповідно до якої право вимоги за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Банком перейшло до ДІУ (а.с. 139 т.3). Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України, зобов`язання виникають, зокрема із договору. Статтями 512, 513, 514, 517 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові . До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. В силу ч. 1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не надано належних доказів, які свідчать про набуття позивачем права вимоги до відповідачів саме з дня набрання чинності п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги (тобто з 17.09.2015 р.) та в обсязі, заявленому у позові, а саме набуття права вимоги щодо основного зобов`язання (тіло кредиту) у розмірі 448 453,75 грн. Суд відхиляє твердження позивача про те, що право вимоги до відповідач-1 виникли з моменту набрання чинності п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги (тобто з 17.09.2015р.), оскільки зазначене ствердження спростовується змістом Листа АТ «Банк «Фінанси та кредит» від 08.07.2020р. за №083-1-1-036-1994/20 (Первісного кредитора), який зазначав, що права вимоги до відповідачів передано позивачеві відповідно до додаткової угоди до Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015р., яка укладена 18.05.2020 р. Оцінюючи лист АТ «Банк «Фінанси та кредит» від 08.07.2020р. за №083-1-1-036-1994/20, суд вважає його належним доказом, оскільки Лист наданий стороною Договору про відступлення права вимоги, яка безпосередньо відступила раніше належні їй права вимоги. Крім того, сторони по цієї справі не висловили жодного заперечення проти змісту цього листа та не спростували його зміст належними доказами. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач набув право вимоги до відповідачів не раніше укладання Додаткової угоди Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 р., тобто не раніше 18.05.2020 р. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, на день звернення до суду з позовом (21.06.2019 р.) позивач не набув права вимоги до відповідачів за кредитним договором № 148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 р., укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем -1 [PERSON] , а відтак станом на 21.06.2019 р. вістуні підстави вважати порушеними його права, свободи або інтереси, які підлягають захисту в судовому порядку. Довідка позивача від 05.06.2019 р. за №4471/32/28 не є належним доказом наявності заборгованості відповідача за кредитним договором №148/05-ФЛ/04, оскільки вказана довідка не є випискою по рахунку позичальника (з зазначенням щомісячного нарахування по всіх видах заборгованості та з урахуванням здійснених відповідачем платежів), складена позивачем без зазначення джерела відповідної інформації, а також зміст довідки суперечить іншим матеріалам справи. Зокрема, позивачем не надано доказів виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2021 року у справі №199/4535/20 (яке набрало чинності 07.12.2021 р.) та яким зобов`язано позивача зробити перерахунок платежів, що були сплачені [PERSON] згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору № 148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005 за період з 01.12.2005 по 26.10.2020 шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах. Крім того, як убачається із змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній заявив вимогу про стягнення повної суми залишку кредиту. Тобто фактично позивач заявив вимогу про дострокове повернення кредиту. Проте відповідно до умов договору, повернення кредиту здійснюється частинами - щомісячними платежами з остаточним поверненням «30» листопада 2025 року. У статтях 526 та 517 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, позивачем не наведено у позові обставини та не надані докази наявності підстав та виконання позивачем процедури, які надають позивачеві в силу умов договору та закону право вимагати дострокове повернення кредитних коштів. За такими обставинами, позовні вимоги позивача є необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, розподілу не підлягає та відноситься на рахунок позивача.

Outcome: dismissed