Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 28 серпня 2020 року о 16.40 год. водій [PERSON] керував транспортним засобом ГАЗ-302-14, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», рухаючись по проїзній частині автошляху Р74 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, біля електроопори 208/11, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати транспортний засіб та безпечно керувати ним, не дотримувався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем OPEL VECTRA, реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду під його керуванням. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний йому транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень. Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності із застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 340 гривень 00 копійок, а також з [PERSON] був стягнутий судовий збір у розмірі 420 гривень 00 копійок. Водій [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди знаходився в трудових відносинах з відповідачем по справі - товариством обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат», якому і належить вказаний автомобіль ГАЗ-3302-14, реєстраційний номер [NUMBER] . Після вказаної події належний його транспортний засіб був оглянутий незалежним експертом в галузі автотоварознавства та усі документи були направлені до страхової компанії - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ-3302-14, реєстраційний номер [NUMBER] відповідача-1 ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» - була застрахована у вказаній страховій компанії за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/3799596 від 15 січня 2020 року. Фахівцями Департаменту врегулювання збитків та контролю аутсорсингу ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» був зроблений розрахунок страхового відшкодування, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку складає 21872 гривні 16 копійок, встановлена договором франшиза складає 2000 гривень 00 копійок. Таким чином, була встановлена сума страхового відшкодування, яка склала 19872 гривні 16 копійок. ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» був складений страховий акт №00370880 від 18 вересня 2020 року, за яким 21 вересня 2020 року йому була виплачена вищевказана сума страхового відшкодування у розмірі 19872 гривні 16 копійок. Однак він не був згоден з висновками щодо оцінки вартості пошкодження належного мені транспортного засобу внаслідок ДТП, 10 грудня 2020 року звернувся до судового експерта Чивчиша О.П. з проханням проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку пошкодженого автомобіля OPEL VECTRA, реєстраційний номер [NUMBER] . У відповідності до пункту 1.3. дослідження ринкова вартість автомобіля OPEL VECTRA, реєстраційний номер [NUMBER] на момент його пошкодження становить 56291 гривня 04 копійки, а у відповідності до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №ЗД/12/20 від 29 грудня 2020 року сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля в цінах на дату 28 серпня 2020 року, складає 56291 гривня 04 копійки. З урахуванням сплаченого страхового відшкодування у розмірі 19872 гривні 16 копійок, не відшкодована сума причиненого йому внаслідок ДТП матеріальної шкоди склала 36418 гривень 88 копійок. Крім того, сума франшизи, яка йому не відшкодована, складає 2000 гривень 00 копійок, а загальна сума не відшкодованого йому матеріальної шкоди складає 38418 гривень 88 копійок. Після встановлення фактичних витрат на придбання запасних частин, оплати здійснення ремонту автомобіля він неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідача з проханням повернути на його адресу частину грошових коштів, витрачених на придбання запасних частин та ремонтних робіт, але останній спочатку надавав йому обіцянки це зробити, а через деякий час перестав відповідати на його телефонні дзвінки, тобто зв`язатися з відповідачем та вияснити причину неповернення витрачених ним грошових коштів на ремонт належного йому транспортного засобу, який був пошкоджений з вини саме відповідача по справі, він не міг з незалежних від нього об`єктивних обставин. У зв`язку з вищевикладеним він був вимушений звернутися до відповідача по справі з письмовою претензією, яку надіслав на адресу його реєстрації 09 березня 2021 року, виклавши свої претензії з приводу невиконання відповідачем щодо повернення йому зазначених вище грошових коштів, але відповіді до теперішнього часу так і не дочекався. В зв`язку з вищевикладеним він був позбавлений будь-який можливості вирішити вищезгадане питання мирним шляхом. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача йому була завдана також і моральна шкода, так як він відчував моральні страждання, оскільки внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був позбавлений можливості користуватися належним йому транспортним засобом, який відновленню не підлягає, був потрібен для роботи, оскільки вона пов`язана з постійними переїздами. В зв`язку з тим,що автомобіль повністю пошкоджений, йому необхідно було придбати новий транспортний засіб, а у зв`язку з важким матеріальним становищем він не можу цього зробити. Внаслідок цього його спокій та нормальний сон були порушені, оскільки він пережував та нервував по поводу вищезгаданої події, що вкрай негативно впливало на його самопочуття та були порушені його нормальні життєві зв`язки, для відновлення яких йому знадобилися додаткові зусилля та час, так як замість того, щоб займатися своїми справами, роботою, турботою про своїх близьких, сім`ю, він був вимушений витрачати свій час на відвідування судових засідань, збору матеріалів для складання позовної заяви, відвідування експерта - автотоварознавця, пошуки грошових коштів для сплати послуг експерта, адвоката та таке інше. На теперішній час він хоча і працюю, але отримую мінімальну заробітну плату, тому відчуває в теперішній складний час фінансові труднощі та неповернення відповідачем вищезгаданої суми грошей, які складають матеріальну та моральну шкоду, значною мірою вплинуло на його фінансове становище. Моральну шкоду він оцінюю в 20000 гривень. Добровільно відшкодувати нанесену йому матеріальну та моральну шкоду відповідач не бажає. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. У судовому засіданні представник відповідача Захаров О.Ю. проти позовних вимог заперечував, в повному обсязі оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована, тому покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування належить страховій компанії. Зазачив, що вони є неналежним відповідачем по справі. Позивач [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Третя особа [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши представника відповідача, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, судом встановлено, що 28.08.2020 року о 16.40 год. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ГАЗ 3302-14», реєстраційний номер [NUMBER] в м. Кривий Ріг Довгинцівський район, Автошлях Р 74 біля електроопори 208/1, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем OPEL VECTRA, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобіля отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що власником автомобіля OPEL VECTRA, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] ( а.с. 41). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності із застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 340 гривень 00 копійок, а також з [PERSON] був стягнутий судовий збір у розмірі 420 гривень 00 копійок. Постанова не оскаржена та набрала законної сили 29.09.2020 ( а.с. 7). Відповідно до ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу ГАЗ 3302-14», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА». Страхова компанія винуватця ДТП - ПрАТ «СК «УНІКА», провела огляд транспортного засобу позивача. За результатами огляду транспортного засобу позивача та за замовленням страхової компанії, було складено страховий акт/наказ № 00370880 від 18.09.2020 року, та прийнято рішення про визнання події ДТП страховим випадком та виплату страхового відшкодування в сумі 19872,16 гривень ( а.с. 11). 21.09.2020 року ПрАТ «СК «УНІКА», на відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку із ДПТ, виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 19872,16 грн (а.с. 99). Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д3/12/20 від 29.12.2020 (а.с. 14-38), який було складено на замовлення позивача, сума матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП автомобілю OPEL VECTRA, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 56291,04 грн. Утилізаційна вартість, пошкодженого автомобіля OPEL VECTRA, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 5904,58 грн. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі - Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно зі статтею 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» та 21.09.2020 року страховик, на відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку із ДПТ, виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 19872,16 грн. (а.с. 9). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас таке ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20. Таким чином відповідач у справі, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, мав обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди. Разом із тим, шкода позивачу [PERSON] , як власнику пошкодженого транспортного засобу спричинена у більшому розмірі і перевищує вказаний ліміт, позивачем доказово не обгрунтовано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову, є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Такий висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема і від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43) та від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24). Суд установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, відмовляє в позові до такого відповідача, що також випливає з постанов Великої Палати Верховного Суду зокрема від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З роз`яснень, наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно п.9 вказаної Постанови при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що позивачами жодним чином не обґрунтовані вищевказані вимоги та розмір моральної шкоди, суд доходить висновку, що правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Відповідно по ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачів відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed