Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якому просить: -усунути перешкоди у користуванні власністю будинком шляхом визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, у вказаному будинку також зареєстровані відповідачі по справі: колишня дружина позивача [PERSON] та син позивача [PERSON] , які не проживають в даному будинку з грудня 2019 року. Факт не проживання відповідачів у будинку за вказаною адресою підтверджується відповідними актами, складеними за результатами обстеження та письмовими поясненнями сусідів. Реєстрація відповідачів в будинку викликає труднощі у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2022. Вказаною ухвалою відповідачам був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідачі відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду належним чином, зокрема через оголошення про виклик до суду, розміщеному на офіційному веб-сайті судової влади України. У судове засідання з розгляду справи, призначене на 16.09.2022 позивач не прибув. Згідно з наявною в матеріалах справи заявою від 01.08.2022 позивач позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити повністю, розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідачі у судові засідання з розгляду справи 01.08.2022, 22.08.2022 та 16.09.2022 не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Судові повістки про виклик у судове засідання, надіслані на адресу місця реєстрації відповідачів повернулись до суду з відміткою «Укрпошти» про неможливість вручення адресату, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідачів, судом повідомлено відповідачів про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, зокрема шляхом оголошення через сайт судової влади, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідачів дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідачів не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити їх правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд висновує, що відповідачі вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] від 08.07.2017, виданим Золотоніським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.12.2021 індексний номер витягу: 289128624 власником будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради за вих. № 72 від 14.02.2022, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Також в будинку зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які не проживають за вказаною адресою з грудня 2019 по даний час. \~ \~ \~ \~ Відповідно до виписки з погосподарської книги за №523 від 24.11.2021 за підписом старости с. Домантове номер об`єкта ПГО 536-1 в погосподарській книзі №7 відкритий на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , також у вказаному будинку зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з актами обстеження житла від 28.12.2021 та від 15.02.2022 комісія в складі старости с. Домантово [PERSON] та сусідів [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , у присутності позивача провела обстеження житлового будинку проживаючого за адресою: [ADDRESS] , та встановила, що у вказаному будинку зареєстрований власник будинку [PERSON] , дочка [PERSON] , 1989 року народження, внук [PERSON] , 2014 року народження, син [PERSON] , 1986 року народження, колишня дружина [PERSON] , 1964 року народження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Як зазначено у вказаних актах обстеження житла, в ході обстеження встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку, але не проживають з грудня 2019 року по час проведення обстеження. Речі їх в будинку відсутні. Сторонніх речей, наявність яких б свідчила про проживання в будинку відповідачів, інших осіб за вказаною адресою не виявлено. Відповідно до наявних у матеріалах справи письмових пояснень [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , датованих 07.02.2022 [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] , з грудня 2019 року. Речі за вказаною адресою відсутні. Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, суд зазначає про таке. Статтею 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України\~встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Вказане право охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~ Водночас, згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ \~ \~ \~ Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ втручання держави у право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Із системного аналізу наведених норм вбачається, що виселення особи з житла без надання іншого жилого приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Згідно з ч. 1\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною другою\~статті 405 ЦК України\~визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є позивач. Відповідачі, зареєстровані у даному будинку, але фактично не проживають з грудня 2019 року. Статтею 9\~ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 150\~ЖК УРСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з \~ст. 155\~ЖК УРСР\~жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Доказів на підтвердження наявності у відповідачів правових підстав для користування вказаним жилим приміщенням сторони суду не назвали та не надали.\~ При цьому судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у даному будинку, але фактично не проживають з грудня 2019 року, що обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити повністю. Відповідно до ст.\~7\~ЗУ «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 992 грн 40 коп, однак оскільки прохальна частина позовної заяви не містить клопотання щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд приходить до висновку залишити за позивачем витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом.

Outcome: approved