Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 26.01.2021 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04.05.2012 станом на 13.12.2020 у розмірі 22841,82 грн та 2270 грн судового збору. В обґрунтуванні позову представник позивача зазначає, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг № б/н від 04.05.2012, згідно з яким відповідачу було відкрито кредитний рахунок із кредитним лімітом, який надалі було збільшено до 7000 грн, надано у користування кредитну картку. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим у період з 15.03.2016 по 30.09.2019 у нього виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22841,82 грн. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. 26.01.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про огляд веб-сайту. Ухвалою судді від 29.01.2021 позовна заява залишена без руху. 19.03.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху) з додатками. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 26.04.2021 постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 26.04.2021 постановлено відмовити у клопотанні позивача від 26.01.2021. Ухвалою суду від 06.09.2022 постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач, представник позивача повідомлені у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання представник не з`явився, у п. 3 прохальної частини позовної заяви, клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача від 26.01.2021 просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. ч. 7, 11\~ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (тобто не з`явився без поважних причин), відзив до суду не подав. Ніяких клопотань, заяв від цієї особи до суду не надходило. За письмової згоди позивача суд вважає за потрібне розглянути цю справу в порядку ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 цієї Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони, їхні представники не прибули в судове засідання і представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає можливим здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 04.05.2012 відповідач як клієнт банку підписав з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У зазначеній заяві не вказано строк дії договору, розмір бажаного кредитного ліміту, не обрано картку, яку бажає оформити заявник. Зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг, відповідач ознайомлений та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді (арк. с. 6). Відповідно до абз. 3 п. 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк», затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 № 594, на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 06.07.2000 Комерційний банк «ПриватБанк» був реорганізований шляхом зміни організаційно-правової форми у закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (арк. с. 66). Згідно з\~абз.\~4\~п.\~1\~Статуту АТ\~КБ «ПриватБанк» рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 було змінено тип Банку на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (арк. с. 66). Відповідно до абз. 5 п. 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» наказом Мінфіну від 21.05.2018 № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (арк.с. 66). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 04.05.2012, укладеного між сторонами, станом на 30.09.2019 відповідачем: -погашено заборгованості за поточним тілом кредиту у розмірі 3020,06 грн, -погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10724,12 грн, -погашено заборгованості за пенею у розмірі 2050 грн; крім того, у відповідача: -наявна заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 3940,69 грн, -наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 18901,13 грн, -нарахована пеня за прострочене зобов`язання у розмірі 28895,34 грн, -заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 800 грн. Також згідно з аналізом четвертого стовпчика розрахунку під назвою «відсотки погашені за рахунок кредиту», п`ятого стовпчика «тіло кредиту поточне на звітну дату» та сьомого стовпчика «складова заборгованості за наданим кредитом» позивачем збільшено тіло кредиту на загальну суму відсотків у розмірі 21617,27 грн (арк. с. 27-31). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 04.05.2012, укладеного між сторонами, станом на 13.12.2020 відповідачем: -погашена заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 20 грн, -погашена заборгованість за пенею у розмірі 29695,34 грн; крім того, у відповідача наявна заборгованість: -за простроченим тілом кредиту у розмірі 22841,82 грн, -за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 7981,64 грн (арк. с. 32). Відповідно до виписки за договором № б/н (дата укладення договору не зазначена) станом на 15.12.2020 залишок на рахунку відповідача становить -30823,46 грн, 23.10.2020 було відмінено штрафи за минулі періоди згідно з рішенням банку у розмірі 29695,34 грн, 15.03.2016 на картці [NUMBER] було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7000 грн (арк. с. 33-35). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача за договором № б/н (дата укладення договору не зазначена) 23.02.2016 відбувся старт карткового рахунку за карткою [NUMBER] , 15.03.2016 встановлено кредитний ліміт у розмірі 7000 грн, 16.10.2018 зменшення кредитного ліміту до 0 грн (арк. с. 36). Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умов та Правил надання банківських послуг», надані позивачем, відповідачем не підписані, дата ознайомлення не зазначена (арк. с. 37-62). ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст.\~17\~Закону України\~ від\~23.02.2006\~N\~3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України ( тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~ст. 1055 ЦК України). Згідно зі змістом\~ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ч.1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, позивач надав копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н від 04.05.2012 (далі Анкета-заява), розрахунки заборгованості, виписку за договором № б/н станом на 15.12.2020, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача (договір б/н), довідку про надання кредитних карток відповідачеві, витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» (далі Правила) та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі Тарифи). Відповідачем не надано заперечень щодо того, що він підписував вищевказану заяву, отримував в банку позивача кредитну картку, а також користувався нею, отримуючи від банку кредитні кошти, тобто те, що він отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитну картку. В Анкеті-заяві не зазначено строк дії договору, тип картки, яку бажає оформити відповідач, бажаний кредитний ліміт, відсоткову ставку. Відповідно до ч. 2\~ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Обставини щодо отримання та використання кредитних коштів відповідачем відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~не спростовано, фактично кредитні кошти згідно з зазначеним у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки обсягом кредитних зобов`язань відповідачем отримані, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування в цій частині. Частина 1 статті 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У Анкеті-заяві не встановлено розмір і порядок нарахування процентів, а також тип процентної ставки, не встановлено порядок нарахування та стягнення пені. Згідно з розрахунками заборгованості, випискою по рахунку відповідача у період з 15.03.2016 по 30.09.2019 (відповідно до заяви позивача про усунення недоліків позовної заяви саме за цей період необхідно стягнути заборгованість) Банком було нараховано та погашено за рахунок кредиту відсотки за ставкою 3,5 % на місяць загальною сумою 21617,27 грн, а також відповідачем погашена заборгованість за пенею у розмірі 2050 грн. Згідно з наданими позивачем Тарифами вищезазначена процентна ставка є базовою для картки «Універсальна Gold», проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Тарифи у відповідній редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи 04.05.2012 Анкету-заяву, а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, пені та порядку їх нарахування. Враховуючи вищезазначене, те, що без наданих підтверджень про погодження з конкретними запропонованими відповідачу Правилами та Тарифами, надані банком Правила та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин. А тому суд вважає безпідставним нарахування відсотків у розмірі 3,5 % на місяць, а також їхнє погашення за рахунок кредиту, що у свою чергу збільшує для відповідача тіло кредиту. Відповідно до ч. 6 ст. 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях . Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Згідно зі змістом ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, строк, на який кредит може бути одержаний тощо. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому відсутні підстави вважати, що під час укладення договору з відповідачем позивач повідомив споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, то суд вважає, що кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у ч. 1\~ст. 634 ЦК України,\~полягає не\~у тому,\~що споживач\~зобов`язаний\~самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Також судом встановлено, що надані позивачем Правила та Тарифи не містять підпису відповідача. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме ці Правила та Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Правила та Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву та, відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме такого, який зазначено в Правилах та Тарифах, розміру відсотків за користування кредитним лімітом, а також пені. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно нараховано та погашено за рахунок кредиту відсотки у розмірі 21617,27 грн, а також пеню у розмірі 2050 грн, сума яких перевищує розмір позовних вимог позивача (21617,27 грн + 2050 грн = 23667,27 грн), а отже нарахована позивачем заборгованість не підлягає стягненню. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Як \~встановлено у\~п.\~1\~ч.\~1\~ ст.\~ 176\~ ЦПК\~ України\~ ціна\~позову визначається\~ у\~позовах \~про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2270 грн з 01.01.2021. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed