Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на оплату правничої допомоги. Позовні вимоги мотивовані тим, що за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано судом, у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Домовленості між сторонами щодо форми та способу утримання відповідачем їх спільної дитини не досягнуто. Відповідач не надає необхідної матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання сина, хоча працездатний, отримує дохід, оскільки працює на Ватутінському комбінаті «Вогнетривів», має транспортний засіб, має належний стан здоров`я та регулярний дохід. Також вказано, що інші утриманці в [PERSON] відсутні, хоча у сторін є ще спільна повнолітня донька [PERSON] , [INFO] , але відповідач також її не утримує. Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.07.2022 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач 10.08.2022 року отримав копію ухвали про відкриття провадження від 29.07.2022 року, а також примірник копії позовної заяви з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 2025103151988, однак відзив на позовну заяву до суду не надав. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до положень ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини справи. Сторони з 24.11.2001 року по 09.07.2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 09.06.2022 року в справі № 690/199/22. У даному шлюбі в сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданому 17.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського управління юстиції Черкаської області, та серії [NUMBER] , виданому 24.12.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області, відповідно. Факт спільного проживання позивача та неповнолітнього сина сторін підтверджується довідкою Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства Ватутінської міської ради Черкаської області від 14.07.2022 року № 50. Днем подачі даної позовної заяви до суду є 25.07.2022 року, що підтверджується відміткою канцелярії Ватутінського міського суду Черкаської області. Станом на день подачі позову [PERSON] виповнилося повних 11 років. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 7 до неї, Конвенцією ООН про права дитини, а також Декларацією прав дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Положеннями ч.ч.\~1-3\~ст.\~181\~СК України\~передбачено,\~що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» законодавець установлюючи прожитковий мінімум на місяць для дітей відповідного віку розділяє їх лише на 2 групи: віком до 6 років та віком від 6 до 18 років. З 01.07.2022 року встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років 2\~744 грн. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Враховуючи встановлені обставини у суду відсутні сумніви щодо того, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Крім того, відповідачем також не надано суду доказів щодо наявності обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, зокрема наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, незадовільного стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, у тому числі наявність обов`язку в [PERSON] утримувати неповнолітнього [PERSON] , який є його сином, що відповідачем не оспорюється, у сукупності з тим, що відповідачем не надано відзив на позов, що суд оцінює як відсутність заперечень щодо заявлених позовних вимог, а також доказів як на підтвердження наявності домовленості з позивачем щодо форми та способу утримання їх спільної неповнолітньої дитини, так і щодо наявності інших обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, суд вважає доцільним присудити аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, які слід стягувати з нього на користь позивача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 25.07.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства, не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та їх спільної дитини. Згідно змісту ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до змісту позовної заяви та додатків до неї, [PERSON] понесла судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката Терещенко В.В. при підготовці позову в розмірі 550 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 15.07.2022 року, попереднім розрахунком суми судових витрат на правову допомогу в якому, крім іншого, зафіксовано факт оплати позивачем послуг на 550 грн., що засвідчено підписами [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, підстави для його зменшення відсутні, оскільки стороною відповідача відповідне клопотання не заявлено. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 (сорок) коп., від сплати якого звільнена позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved