Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 15 червня 2021 року між нею та ТОВ «ФК «Форза» укладено договір № 000210618125 про надання споживчого кредиту. Даний договір укладено в електронній формі та підписано нею відповідно до п.2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора. Відповідно до умов вказаного договору Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 2698.00 грн для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, на умовах зворотності, платності, строковості, а позичальник зобов`язується повернути кредит у визначений цим Договором термін. Згідно п.п. 1.6.8, 1.6.10 плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1.80% в день, річна відсоткова ставка становить 22 809, 55 %. Відповідно до п.п. 7.3 Договору, у випадку прострочення терміну платежу передбачена сплата пені в розмірі 2,5 % від суми позики. Вважає пункти 1.6.8, 1.6.10 та 7.3 цього Договору несправедливими умовами кредитного договору, оскільки вони порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Просить визнати недійсними пункти 1.6.8, 1.6.10 та 7.3 договору № 000210618125 про надання кредиту від 15 червня 2021 року, укладеного між нею та ТОВ «ФК «Форза». В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує, просить задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове\~засідання не\~з`явився,\~хоч про\~слухання справи\~повідомлений в\~установленому законом\~порядку. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до\~ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність представника відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до ч.5, ч.7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Судом встановлено, що 15 червня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Форза» укладено договір № 000210618125 про надання позики (а.с. 4-8). Даний договір укладено в електронній формі та підписано позивачкою відповідно до п.2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора. Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець надає позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 2698.00 грн для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, на умовах зворотності, платності, строковості, а позичальник зобов`язується повернути кредит у визначений цим Договором термін. Згідно п.п. 1.6.8, 1.6.10 плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1.80% в день, річна відсоткова ставка становить 22 809, 55 %. Відповідно до п.п. 7.3 Договору, у випадку прострочення терміну платежу передбачена сплата пені в розмірі 2,5 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, починаючи з 41 дня прострочення. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша та третя статті 509 ЦК України). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Враховуючи наведене, пункти 1.6.8, 1.6.10 та 7.3 є несправедливими умовами кредитного договору, оскільки встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а тому позовні вимоги про визнання їх недійсними підлягають задоволенню, оскільки визначений відповідачем розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), Суд вважає, що зазначені умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Незалежно від виконання фінансовою установою вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання позивачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, відповідач відповідно до приписів ст. 18 цього ж Закону не повинен був включати до кредитного договору несправедливих умов під страхом їх недійсності. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне визнати недійсними пункти 1.6.8, 1.6.10 та 7.3 договору № 000210618125 про надання кредиту від 15 червня 2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «Форза» з підстав порушення відповідачем норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в сумі 992, 40 гривень.

Outcome: approved