Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

09.11.2020 року зазначена позовна заява надійшла до Генічеського районного суду Херсонської області. 22.12.2020 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява за підсудністю. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 182 000,00 грн. - основного боргу; 1 158,40 грн. - інфляційних втрат; 1 947,09 грн. - відсотків за користування грошовими коштами. Вимоги обґрунтовані тим, що 01.03.2019 року [PERSON] під розписку отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 192 000,00 грн. та зобов`язалася їх повернути до 01.11.2021 року. 05.10.2020 року відповідач повернула позивачу лише 10 000,00 грн. Так як відповідач власні зобов`язання не виконала та грошові кошти не повернула в обумовлені строки та в повному розмірі, тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, водночас представник позивача звернулась до суду із заявою в якій просила слухати справу в їх відсутність та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву до суду не направила. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст.223 та 280 ЦПК України, а також те, що представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.03.2019 року [PERSON] надав у позику [PERSON] 192 000,00 грн. строком до 01.11.2021 року про що остання написала розписку. Як зазначає позивач, 05.10.2020 року відповідач повернула позивачу лише 10 000,00 грн. Відповідач в судове засідання не з`явилась, не надала доказів виконання власних зобов`язань та повернення грошових коштів в повному обсязі. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч. 1 ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Щодо нарахування 3% річних суд вважає за необхідне зазначити, що позивач нараховує за період з 02.11.2019 року по 06.11.2020 року, в той же час відповідач зобов`язувалась повернути грошові кошти до 01.11.2021 року. Однак, позивач не визначив в умовах розписки проценти за користування грошовими коштами, тому відповідно три відсотки річних позивач має законом передбачене право на отримання 3% річних після 01.11.2021 року, тобто після настання строку виконання зобов`язання в частині повернення грошових коштів. Щодо нарахування інфляційних втрат, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки за умовами визначеними в розписці відповідач мала повертати грошові кошти в національній валюті (гривні) та не виконала належним чином зобов`язання, грошові кошти знецінились з врахуванням інфляційних процесів, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині. Таким чином, оскільки позивач надав відповідачу грошові кошти, про що свідчить відповідна розписка, однак відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання перед позивачем за борговою розпискою від 01.03.2019 року, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з урахуванням повернутих [PERSON] 10 000,00 грн., а саме: 182 000,00 грн. - основного боргу; 1 158,40 грн. - інфляційних втрат. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial