Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,, який обґрунтовує тим, що за попередньою домовленістю між нею та відповідачами, вони дійшли згоди, що вона купує у них квартиру по [ADDRESS] , разом з сараєм та погребом, на які у відповідачів, з їх слів, були відповідні правовстановлюючі документи, 2 липня 2021 року на підставі їх домовленості, між ним було укладено попередній договір, однак в подальшому [PERSON] виявила, що спірний договір складено тільки щодо купівлі-продажу квартири, а сарай та погреб у договорі не вказані, тобто він був укладений всупереч домовленості між сторонами. Оскільки позивач неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою розірвання зазначеного попереднього договору, а відповідачі у добровільному порядку не бажають цього робити, [PERSON] просить розірвати попередній договір від 2 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Фесенком А.О., зареєстрований в реєстрі за №1193. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнали, та зазначили, що дійсно між ними та [PERSON] була усна домовленість про продаж належної їм квартири по [ADDRESS] , разом з сараєм з погребом, на підтвердження чого було укладено спірний договір. Також зазначили, що нотаріусом було роз`яснено позивачу, що господарські споруди призначені для побутового обслуговування співвласників і що вони передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремій приватизації не підлягають. В подальшому, у вересні 2021 року, коли позивач повідомила, що готова укласти договір купівлі-продажу квартири, вони надали всі необхідні документи нотаріусу для ознайомлення, однак вказані документи [PERSON] не влаштували, на пропозиції відповідачів звернутись до відповідних служб щодо вирішення питання необхідності наявності документів на господарські споруди вона не реагувала. Крім того, зазначили, що позивач зі своєю сім`єю після укладення спірного договору почала проживати у належній їм квартирі, звідки з`їхали 9 жовтня 2021 року (а.с.33-35). Крім цього, представником відповідачів було надано додаткові письмові пояснення, в яких він зазначив, що підставою для розірвання спірного договору є відсутність в ньому зобов`язання щодо продажу сараю з погребом, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо укладення такого зобов`язання. Крім того, спірний договір було підписано сторонами та нотаріально посвідчено, тобто договір містить всі істотні умови договору, про які домовлялись сторони. Також зазначив, що відповідачі сприяли укладенню договору купівлі-продажу квартири, а саме надали позивачу ключі від неї для проживання, отримали новий технічний паспорт на квартиру, отримали довіреність від одного зі співвласників, а позивач відмовлялась від своїх зобов`язань щодо укладення договору, мотивуючи свої дії відсутністю узгодженості щодо предмета спору, тобто діє недобросовісно. Крім того, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 7 жовтня 2021 року [PERSON] уклала інший договір купівлі-продажу нерухомого майна, після чого, і з метою невиконання зобов`язань перед відповідачами на підставі спірного договору подала безпідставний позов до суду (а.с.91-97). Третя особа - приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Фесенко А.О., в судовому засіданні зазначив, що попередній договір купівлі-продажу квартири від 2 липня 2021 року укладений між сторонами, був укладений на підставі домовленості між сторонами, правовстановлюючих документів на майно йому надано не було. Щодо задоволення позову покладався на розсуд суду. Крім того, зазначив, що чоловік позивачки - [PERSON] , був присутній і надавав згоду на укладення оспорюваного договору. Третя особа - [PERSON] , у судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що надавав нотаріально посвідчену згоду як чоловік покупця [PERSON] на укладення вказаного правочину 2 липня 2021 року. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідачів та їх представника, третіх осіб, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на таке. Судом встановлено, що відповідно до оголошення [PERSON] із соціальної мережі «Facebook» вона продає двокімнатну квартиру, площею 56 кв.м, з окремим входом, на першому поверсі двоповерхового будинку в районі лікарні. Також в оголошені зазначено, що в наявності є сарай з погребом (а.с.6). Відповідно до попереднього договору від 2 липня 2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зобов`язуються укласти договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,2 кв.м, житловою площею 32,2 кв.м до 28 грудня 2021 року з [PERSON] , а остання зобов`язується сплатити за квартиру 165000 грн. (а.с.7). 8 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Фесенка А.О. з заявою про надання копій документів, на підставі яких укладено попередній договір від 2 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Фесенком А.О., зареєстрований в реєстрі за №1193 (а.с.8). Крім того, 8 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до відповідачів з вимогою про розірвання попереднього договору від 2 липня 2021 року, протягом 14 днів з дня отримання вказаної вимоги (а.с.9). Однак, як зазначила позивач у позовній заяві, відповідачі проігнорували вказану вимогу. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 листопада 2021 року, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині кожний (а.с.14-15). Даний факт також підтверджується наданими відповідачами доказами (а.с.36-49). Як вбачається з довіреностей від 2 липня 2021 року та 8 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уповноважили [PERSON] на продаж належних їм часток квартири [ADDRESS] (а.с.53-56). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 серпня 2022 року, позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 7 жовтня 2021 року (а.с.98-100). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем у якості доказу надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, з якого вбачається, що позивачка уклала 7 жовтня 2022 року договір купівлі-продажу іншого житла - будинку [ADDRESS] , а 8 жовтня 2021 року звернулась до відповідачів з претензією про розірвання попереднього договору від 2 липня 2021 року. Позивачка підтвердила, що після укладення попереднього договору відповідачі передали їй ключі як від квартири [ADDRESS] , так і від сараю, та що вона користувалась як квартирою, так і сараєм. Відповідачі визнали, що сарай було передано [PERSON] на підставі рішення Путивльської райради від 30 червня 2017 року і жодних правовстановлюючих документів на це майно вони не мають. Жодних дій з метою реалізації цього рішення для отримання документа, який давав би їм право користуватися, володіти чи розпоряджатися зазначеним сараєм, вони не вживали. Цю обставину вони від позивачки не приховували. Як убачається з тексту договору, сторони домовились про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири. Зазначений договір сторонами підписаний і посвідчений нотаріусом. Останній у судовому засіданні підтвердив, що мови про продаж сараю не велось. З огляду на це, доводи позивачки про те, що вона пізніше виявила відсутність у договорі всіх істотних умов, зокрема, щодо укладення договору купівлі-продажу квартири та сараю за 6000 доларів США, є непереконливими. Суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача про те, що відповідачі не ухилялись від виконання умов укладеного 2 липня 2021 року договору, натомість, позивачка, придбавши інше житло, звернулась до відповідачів з претензією щодо розірвання договору за надуманими підставами, очевидно, маючи на меті повернути переданий їм за попереднім договором завдаток, оскільки після придбання будинку, навряд чи вона була налаштована виконати умови оспорюваного договору. Жодних підстав, передбачених ст.652 ЦК України, які б перешкоджали позивачці укласти договір купівлі-продажу квартири, як сторони і домовлялись у попередньому договорі, судом не встановлено. Заперечення представника відповідача щодо неналежного способу захисту своїх прав, який обрала позивачка, є безпідставними з огляду на те, що позовні вимоги обґрунтовані відсутністю в оспорюваному договорі всіх істотних умов. Таким чином, враховуючи те, що між сторонами було досягнуто домовленості на підставі яких було укладено попередній договір від 2 липня 2021 року, позивачем не надано відповідних доказів того, що відповідачами порушено умови оспорюваного договору, а також не надано доказів того, що спірних договір не містить всіх істотних умов, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed