Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який придбала до шлюбу. Починаючи з 29 жовтня 2011 року позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] , однак рішенням Старосинявського районного суду від 23 червня 2021 року шлюб було розірвано. Відповідач зареєстрований в житловому будинку позивача, самостійно знятися з зареєстрованого місця проживання не бажає; зараз проживає у свого брата за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на те, що відповідач відсутній за адресою реєстрації, а домовленостей про збереження такого права між ним та власником житлового будинку немає, позивач звернулася до суду та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ,та зняти його з реєстрації місця проживання. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 21 вересня 2022 року подала суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 21 вересня 2022 року подав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначивши, що визнає позов та не заперечує проти його задоволення. Вказав, що залишив будинок позивача 17 лютого 2021 року , шлюб розірвано, спільне проживання з позивачем вважає неможливим. Жодних перешкод у користуванні будинком позивач не чинила, домовленостей між ними не було. Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04 липня 2022 року вказана вище позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01 серпня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки суд припинив відправку поштової кореспонденції через відсутність асигнувань на оплату зазначених послуг. 18 серпня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з частиною другою статті 247, частиною третьою статті 211 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке. Судом установлено, що 05 листопада 2009 року позивач [PERSON] придбала житловий будинок, загальною площею 49,1 кв.м. (житлова площа 16,1 кв.м.), що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВМО №454333 від 05 листопада 2009 року, зареєстрованим в Реєстрі за №1546 (арк.спр. 22-23). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССТ №584345 від 24 липня 2010 року, 24 липня 2010 року було зареєстровано право власності [PERSON] на вказане домоволодіння, форма власності - приватна, частка - 1/1 (арк.спр. 12). Назву вулиці « Якіра » змінено на « Вишнева », що пов`язано з початком процесу декомунізації України в 2015 році та здійснено на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації 04 жовтня 2016 року № 422/2016-р. Зазначений факт є загальновідомим та доказуванню, в силу вимог частини третьої статті 82 ЦПК України, не підлягає. Відповідно до даних будинкової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (арк.спр. 14-17). Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (арк.спр. 13). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. У своїх постановах Верховний Суд неодноразово зазначав, що «за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом». Суд установив, що спір виник між позивачем [PERSON] , як власником житла, та її колишнім чоловіком [PERSON] , тому на дані правовідносини поширюються положення статей 405 ЦК України, 150, 156 ЖК України. Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2011 року, тобто складали сім`ю, та проживали у житловому будинку по [ADDRESS] , належному позивачу [PERSON] .. 23 червня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту щодо проживання в будинку для відповідача, відпала, оскільки останній вселився до нього як член сім`ї позивача. З 17 лютого 2021 року відповідач не проживає в будинку, добровільно з нього виселився. Зазначене повністю визнав відповідач. Обставин, які б свідчили про поважність причин непроживання відповідача у спірному будинку суд не встановив. Вимога позивача про усунення перешкод у користуванні майном передбачена приписами статей 319, 321, 391, 406 ЦК України, тобто, здійснюється на підставі закону, отже, переслідує легітимну мету. Відповідно до статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною 15 лютого 2021 року у справі 235/2993/19. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.Окрім того, суд враховує визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та відповідно до вимог статті 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Щодо вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи наведене положення закону, а також приймаючи до уваги те, що за результатами розгляду даної справи суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою є безпідставними та задоволенню не підлягають. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку статті 141 ЦПК.

Outcome: partial