Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Посилається на те, що з відповідачкою вони уклали шлюб 7.03.2013 р., який було зареєстровано у виконавчому комітеті Колодненської сілської ради Тячівського району Закарпатської області. Від даного шлюбу мають двох дітей, сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , які проживають з ним та знаходяться на його повному утриманні та вихованні. Зазначає, що відповідачка покинула сім`ю та проживає окремо понад півроку. Діти проживають з ним та знаходяться на його повному утриманні та вихованні. Власного будинку він не має, та проживає у будинку своїх батьків, також не має постійного місця праці і має лише тимчасові заробітки. Відповідачка покинула сім`ю і ненадає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, хоч на його думку має можливість сплачувати аліменти по 3000 гривень на кожну дитину, оскільки є молодою, здоровою жінкою, інших утриманців не має, працює за кордоном та отримує непогану заробітну плату. Посилаючись на положення ст.ст. 141, 150, 180, 181 ч.2 ст. 182 СК України, просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітніх сина та дочки, щомісячно у твердій грошовій сумі по 2000 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідачка відзиву на позовну заяву, не подавала. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що мати дітей до сьогодні з закордону не повернулася і жодним чином участі у вихованні дітей та їх утриманні не бере. По телефону повідомила, що сім`я її не цікавить. Додав, що рішенням Тячівського районного суду ухваленим у цивільній справі 27.09.2022, шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Відповідачка будучи відповідно до положень п.4 ч.8 ст. 128 та п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи повторно в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суду не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив, а також те, що позивач просив справу розглянути у відсутності відповідачки та не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно п.5 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 7.03.2013 року, який було зареєстровано у виконкомом Колоденської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 7.03.2013 р. за актовим записом №5. (а.с.6) Від шлюбу мають двох дітей, сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] , батьками в свідоцтві про народження яких значаться сторони. (а.с. 7). Малолітній, [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні і вихованні у позивача, що стверджується довідкою за №194 від 30.05.2022 та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданих виконавчим комітетом Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області (а.с. 9 - 10). Таким чином позивачу належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданого виконавчим комітетом Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, малолітні діти сторін проживають разом з позивачем в [ADDRESS] у будинку його батьків. Відповідачка у січні цього року, виїхала до Чеської Республіки і з того часу не приїжджає. Діти знаходяться на утриманні батька. (а.с.9). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачка не проживає разом з малолітніми дітьми. Належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, однак, виходячи з того, що відповідачка у свідоцтві про народження дітей зазначена матір`ю, вона зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання малолітніх сина та дочки на користь позивача, з яким вони проживають. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей, суд враховує майновий стан позивача, з яким проживають малолітні, та яких він утримує самостійно, ніде не працює, інших утриманців не має, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідачки, відомості про місце роботи якої та наявність у неї у власності неруховомого та рухомого майна, під час розгляду справи не здобуто та її працездатний вік і відсутність на утриманні інших утриманців. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина: [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] в розмірі по 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 травня 2022 року і до їх повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітям мінімальним та найнеобхіднішим. Доказів того, що відповідачка спроможна сплачувати більший розмір аліментів при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 гривень. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial