Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 46739,68 грн., витрати на експертне товарознавче дослідження в сумі 3000,00 грн., витрати на ремонт газового обладнання автомобіля в сумі 1550,00 грн., 3% річних в сумі 7163,07, інфляційні втрати в сумі 15913,63 грн., моральну шкоду завдану при ДТП та діях по отриманню страхового відшкодування в сумі 3500,00 грн., моральну шкоду завдану при діях по стягненню залишку страхового відшкодування в сумі 1000,00 грн., моральну шкоду завдану при діях по стягненню у судовому порядку повної вартості завданої шкоди в сумі 300,00 грн., поштові витрати в сумі 481,43 грн. та судовий збір в сумі 908,00 грн.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.09.2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Hyundai Veloster, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Згідно довідки поліції №3018269383179546 про дорожньо-транспортну пригоду, ДТП сталася з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в АТ «СГ «ТАС» серії АМ №7783048, чинного на дату ДТП. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 11.12.2018 року, проведеним СПД [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] становить 19735,40 грн. Відповідно до страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування від 13.12.2018 року, розмір страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню становить 18 940,05 грн. 27.12.2018 року позивач отримала страхове відшкодування в розмірі 18940,05 грн. 11.12.2018 року на замовлення позивача виготовлено висновок №ЕД-1707-2-1212.18, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 94756,39 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] становить 46466,71 грн. За виготовлення даного висновку позивачем сплачено 3 000,00 грн. Для відновлення пошкодженого автомобіля, позивачем проведено ремонтні роботи в Центрі кузовного ремонту на Лепсе. Відповідно до рахунку-фактури від 28.11.2018, акту виконаних робіт від 10.04.2019 року, вартість ремонтних робіт становить 68 804,62 грн. 31.01.2019, 10.04.2019 позивач здійснено оплату виконаних робіт, загальна сума якої становить 68 804,62 грн. Також за кошти позивача були проведені роботи по газобалонному обладнанню на суму 1550,00 грн. 03.05.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату різниці страхового відшкодування в розмірі 49 864,12 грн. 07.05.2019 року позивач отримала 795,35 грн. в якості доплати страхового відшкодування. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2020 року стягнуто з Акціонерного товариства «СГ «ТАС» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 28281,31 грн., пеню в розмірі 7808,40 грн., 3 % річних в розмірі 722,57 грн.. інфляційні втрати в розмірі 100,89 грн., а всього стягнути 36 912 грн. 86 коп. Страховиком було виплачено позивачу страхове відшкодування в загальному розмірі 48016,71 грн. Отже, розмір недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) становить 46739,68 грн., який відповідно до ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідач зобов`язана відшкодувати на користь позивача витрати на експертне товарознавче дослідження в сумі 3000,00 грн., витрати на ремонт газового обладнання автомобіля в сумі 1550,00 грн. Оскільки страхова компанія виплатила лише частину від повного відшкодування завданої винною особою шкоди, позивач вважає, що відповідальність у вигляді 3% річних і інфляційних втрат за несвоєчасну виплату іншої частини автоматично покладена на відповідача. Крім матеріальної шкоди позивачу також було завдано моральних страждань, оскільки ДТП та її наслідки призвели до пошкодження транспортного засобу, порушили нормальні життєві зв`язки та вимагали додаткових матеріальних затрат. Позивач була обмежена у звичайній можливості пересуватись власним транспортним засобом. Внаслідок пошкодження майна у позивача виникла роздратованість, постійні переживання та турботи пов`язані із пошкодженням автомобіля, а також з необхідністю звернення до суду за захистом порушених прав. Моральну шкоду позивач оцінює в загальному розмірі 4800,00 грн. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2021 року справу направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.04.2021 року позовну заяву залишено без руху. 16.07.2021 року від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 29.04.2021 року. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.07.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 20.07.2021 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. 12.11.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що сплачена позивачем сума за проведений відновлювальний ремонт не перевищує розмір відновлювального ремонту, визначенні висновком Судової незалежної експертизи України (94756,39 грн.) від 11.12.2018 року та не перевищує ліміт відповідальності страховика. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.0.3.2020 року, залишеним без змін постановою Київським апеляційним судом від 15.07.2020 року встановлено, що в матеріалах справи відсутня письмова заява винної особи щодо відшкодування шкоди, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового ліміту покладається на страховика. Також зазначила, що позивач не вказала у позовній заяві жодних законних підстав для замовлення додаткового висновку щодо завданих ушкоджень, оскільки відповідно до страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування від 13.12.2018 року, розмір страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню становить 18940,05 грн., які позивач отримала 27.12.2018 року, а відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва стягнуто з Акціонерного товариства «СГ «ТАС» на користь позивачки суму страхового відшкодування в розмірі 28281.31 грн. Стосовно моральної шкоди зазначила, що позивачем не доведено умов та підстав покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного просила відмовити у задоволені позову. Разом з відзивом представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 12.11.2021 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 12.11.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якому вона зазначила, що різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту підлягає стягненню з винуватця ДТП. 17.11.2021 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 19.11.2021 року від позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.09.2022 року у задоволені клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що 22.09.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Hyundai Veloster, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Згідно довідки поліції №3018269383179546 про дорожньо-транспортну пригоду ДТП сталася з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в АТ «СГ «ТАС» серії АМ №7783048, чинного на дату ДТП. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 11.12.2018 року, проведеним СПД [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] становить 19735,40 грн. Відповідно до страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування від 13.12.2018 року, розмір страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню становить 18 940,05 грн. 27.12.2018 року позивач отримала страхове відшкодування в розмірі 18940,05 грн. 11.12.2018 року на замовлення позивача виготовлено висновок №ЕД-1707-2-1212.18, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 94756,39 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] становить 46466,71 грн. За виготовлення даного висновку позивачем сплачено 3 000,00 грн. Для відновлення пошкодженого автомобіля, позивачем проведено ремонтні роботи в Центрі кузовного ремонту на Лепсе. Відповідно до рахунку-фактури від 28.11.2018, акту виконаних робіт від 10.04.2019 року, вартість ремонтних робіт становить 68804,62 грн. 31.01.2019, 10.04.2019 позивачем здійснено оплату виконаних робіт, загальна сума якої становить 68 804,62 грн. Також за кошти позивача були проведені роботи по газобалонному обладнанню на суму 1550,00 грн. 03.05.2019 року позивач звернулась до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату різниці страхового відшкодування в розмірі 49 864,12 грн. 07.05.2019 року позивач отримала 795,35 грн. в якості доплати страхового відшкодування. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2020 року стягнуто з Акціонерного товариства «СГ «ТАС» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 28281,31 грн., пеню в розмірі 7808,40 грн., 3 % річних в розмірі 722,57 грн.. інфляційні втрати в розмірі 100,89 грн., а всього стягнути 36 912 грн. 86 коп. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Страховиком було виплачено позивачу страхове відшкодування в загальному розмірі 48016,71 грн. Позивач вважає, що різниця між страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та розміром завданої шкоди становить 46739,68 грн., який відповідно до ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на її користь. Крім того, на думку позивача, відповідач зобов`язана відшкодувати на користь позивача витрати на експертне товарознавче дослідження в сумі 3000,00 грн., витрати на ремонт газового обладнання автомобіля в сумі 1550,00 грн., на що слід зазначити наступне. За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з мстою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Позивачем до позовної заяви не було надано доказів, що додатково нараховані кошти виходять за межі суми страхового відшкодування. Згідно постанови пленуму Верховного суду України від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц у випадку, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Також слід врахувати, що відповідно до п.37, 38 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс 18), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови), а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.0.3.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2020 року встановлено, що в матеріалах справи відсутня письмова заява винної особи щодо відшкодування шкоди, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового ліміту покладається на страховика. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум. зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Позивачем для відновлення пошкодженого автомобіля, в Центрі кузовного ремонту на Лепсе, проведено ремонтні роботи, вартість яких складає 68804.62 грн. Вказану суму позивачем сплачено в повному обсязі. Сплачена позивачем сума за проведений відновлювальний ремонт не перевищує розмір відновлювального ремонту, визначений висновком Судової незалежної експертизи України (94756,39 грн.) від 11.12.2018 та не перевищує ліміт відповідальності страховика. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та завданою шкодою, оскільки відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Крім того, позивачем не доведено що роботи проведені по газобалонному обладнанню на суму 1550,00 грн., мають причинно-наслідковий зв`язок з ДТП, що мала місце 22.09.2018 року, у зв`язку з чим у задоволенні даної вимоги також слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення витрати за проведення товарознавчого дослідження, слід зазначити наступне. Встановлено, що 11.12.2018 року на замовлення позивача виготовлено висновок №ЕД-1707-2-1212.18, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 94756,39 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] становить 46 466,71 грн. За виготовлення даного висновку позивачем сплачено 3000,00 грн. Страховою компанією АТ «СГ «ТАС» визначено розмір збитку відповідно до страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування від 13.12.2018 року, розмір страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню становить 18940,05 грн. 27.12.2018 позивач отримала страхове відшкодування в розмірі 18940,05 грн. При визначенні відшкодування матеріального збитку потерпілій особі брався за основу рахунок-фактура від 28.11.2018 року, акт виконаних робіт від 10.04.2019 року, тобто сума фактично виконаних робот в розмірі 68804,62 грн. Позивач на власний розсуд розпорядилася своїми правами та на її замовлення було виготовлено висновок №ЕД-1707-2-1212.18, який не був підставою для стягнення матеріальної шкоди при розгляді справи в Святошинському районному суді м. Києва, враховуючи здійснення фактичного відновлення транспортного засобу. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог про стягнення витрати за проведення товарознавчого дослідження в розмірі 3000,00 грн. Суд прийшовши до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Позивач також просила стягнути на свою користь моральну шкоду, на що слід зазначити наступне. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. (ч.6 ст. 82 ЦПК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинна надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідачки, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювана та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. До позовної заяви позивачем не долучено доказів на підтвердження вчинення їй моральної шкоди відповідачко в розмірі, вказаному у позовній заяві. Позивачем не доведено умов та підстав покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача, у зв`язку з чим у задоволені вимог про стягнення з відповідача поштових витрат та витрат по оплаті судового збору слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed