Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

ДП «Управління ВОХОР» звернулося до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Державне підприємство «Управління відомчої воєнізованої охорони» (далі - ДП «Управління ВОХОР») створено Міністерством енергетики та вугільної промисловості для забезпечення охорони об`єктів паливно-енергетичного комплексу, яке відповідає загальним до охоронного підприємства та спеціальним (технічним) вимогам щодо охорони цих об`єктів. Підприємство діє на підставі Положення, затвердженого наказом Мінпаливенерго України № 480 від 08.10.2007 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2007 за №\~1262/14529 (далі-Положення) та Статуту. За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №\~42017000000001581, яке виділено з матеріалів досудового розслідуванні №\~42015000000002417 від 01.11.2015 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 358 КК України проведеного Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України встановлено, що внаслідок протиправних дій колишніх посадових осіб ДП «Управління ВОХОР» генерального директора [PERSON] (призначеного на посаду 23.12.2013 і звільненого 22.10.2015) і першого заступника генерального директора [PERSON] (призначеного на посаду 26.11.2013 і звільненого 31.05.2016) цьому державному підприємству завдано матеріальних збитків. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні було передано до розгляду до Подільського районного суду міста Києва 02.06.2017, який відкрив судове провадження - справа № 758/7359/17 щодо обвинувачення [PERSON] і [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. ДП «Управління ВОХОР» надано статус потерпілого в цьому провадженні, у зв`язку з тим, що внаслідок злочинних дій вищезазначених осіб завдано матеріальні збитки (майнову шкоду). ДП «Управління ВОХОР» відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, як потерпілим, подано і прийнято судом цивільний позов про стягнення з цивільних відповідачів солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ДП «Управління ВОХОР» кошти в сумі 3 043 700,00 грн. (три мільйона сорок три тисячі сімсот грн.) для відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинених кримінальних правопорушень. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12.08.2021 за клопотанням [PERSON] кримінальне провадження за № 42017000000001581 від 22.05.2017 в частині обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України - закрито та звільнено його як обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому в ухвалі судом роз`яснено право ДП «Управління ВОХОР» звернутися із таким позовом у порядку цивільного судочинства. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 3\~043 700 грн 00 коп. для відшкодування майнової шкоди, яка становить солідарну відповідальність у вчиненні правопорушення, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 45\~655 грн 50 коп. Ухвалою Подільського\~районного суду\~м.\~Києва від\~29.11.2021\~відкрито провадження\~у справі в загальному позовному провадженні, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із копією контракту № 20-е/13 з керівником Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони» від 23.12.2013 [PERSON] був найманий (призначений) на посаду Генерального директора Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони» на термін з 23 грудня 2013 року по 22 грудня 2018 року включно. Згідно з копією наказу ДП «Управління ВОХОР» № 41 від 22.11.2013 [PERSON] з 22 листопада 2013 року приступив до виконання виконуючого обов`язків Генерального директора Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони». Згідно з копією наказу ДП «Управління ВОХОР» № 71 від 23.12.2013 [PERSON] довів до відома колективу, що його призначено на посаду Генерального директора Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони» з 23 грудня 2013 року на умовах укладеного контракту. Як вбачається з копії наказу Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони» № 71-к від 19.02.2016, [PERSON] з 22 лютого 2016 року звільнено з посади заступника генерального директора ДП «Управління ВОХОР» за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Згідно копії обвинувального акту від 31.05.2017 у кримінальному провадженні №\~42017000000001581, внесеному 22.05.2017до ЄРДР, за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] , шкода завдана кримінальними правопорушеннями, вчиненими останніми завдана на загальну суму 3\~043\~700, 00 гривень. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 12.08.2021 задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі\~ст. 49 КК України\~у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Звільнено [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі\~ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017000000001581 від 22.05.2017 в частині обвинувачення [PERSON] , за ч. 2 ст. 367 КК України, закрито. Цивільний позов ДП «Управління відомчої воєнізованої охорони» Міністерства енергетики вугільної промисловості України про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням в частині позовних вимог до [PERSON] - залишено без розгляду, із роз`ясненням права звернутися із таким позовом у порядку цивільного судочинства. Разом з тим, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 753/7281/15-ц встановлено, що законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог\~ст. 1166 ЦК України\~покладено на відповідача. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12,\~13 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України в постанові від\~29\~грудня 1992\~року №\~14\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування шкоди,\~заподіяної підприємствам,\~установам,\~організаціям їх\~працівниками» передбачено, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Відповідно до ст.\~138\~КЗпП України обов`язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Відповідно до роз`яснень п. 3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~29\~грудня\~1992\~року №\~14\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування шкоди,\~заподіяної підприємству,\~установі,\~організації їх\~працівниками» за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. Пунктом 9 вказаної постанови передбачено, що матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статті 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10 КПК). Отже з урахуванням зазначеного вище, не зважаючи на те, що в частині обвинуваченого [PERSON] було закрито кримінальне провадження та звільнено його від кримінальної відповідальності, [PERSON] не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду позивачу. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими належними та допустимими доказами в справі, що шкода була завдану підприємству саме з вини відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 11319 від 28.10.2021 про сплату судового збору у сумі 45 655,50 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved