Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом з тих підстав, що батьки позивачки [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , перебували в трудових відносинах з ВАТ «Низівський цукровий завод» і у 1993 році, їм як працівникам була надана квартира [ADDRESS] , яка перебувала на балансі ВАТ «Низівський цукровий завод». З постановою господарського суду Сумської області від 02 листопада 2009 року ВАТ «Низівський цукровий завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру і в процесі ліквідаційної процедури будинок [ADDRESS] , за актом №12 приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність був переданий до комунальної власності Низівської селищної ради, яка увійшла до складу Садівської сільської ради Сумського району Сумської області. [INFO] помер батько [PERSON] , а [INFO] померла мати [PERSON] . На дату смерті батьків і по сьогоднішній день вищевказаною квартирою користується [PERSON] разом зі своїми дітьми, які зареєстровані і мешкають в квартирі. Вони за власний рахунок утримують квартиру в належному стані, провели ремонт, облаштували квартиру газовим опаленням, сплачують комунальні послуги. Зазначає, що відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою. З 2006 року він виїхав з місця своєї реєстрації та забрав свої речі. Відповідач виїхав з будинку добровільно, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинив, комунальні платежі він не сплачує та в утриманні будинку участі не приймає. Посилаючись на ці обставини, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явилися, від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті «Судова влада України». Представник Садівської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява проводити судове засідання в його відсутність за наявними доказами, на розсуд суду. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі є наймачами квартири, яка є наразі неприватизованою. Отримували спірну квартиру ще батьки позивачки [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , які померли( а.с.30,32), ордер на вселення не зберігся. З довідки Садівської сільської ради Сумського району Сумської області №479-06 від 02.12.2021 вбачається, що квартира [ADDRESS] згідно акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність за №12 дійсно перебуває в комунальній власності Садівської сідльської ради(Низівська селищна рада)( а.с.12). Згідно довідки №478-06 від 02.12.2021, виданої Садівською сільською радою Сумського району Сумської області [PERSON] , що він дійсно зареєстрований в буд. [ADDRESS] та за вказаною адресою зареєстровані мати- [PERSON] , 1976 року народження, брат [PERSON] , 2004 року народження, дядько [PERSON] , 1987 року народження, який зареєстрований, але не проживає(а.с. 13). Як вбачається з акту підтвердження факту не проживання від 11.02.2022 № 09, складеного депутатом селищної ради Середа О.І., підписаного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в буд. [ADDRESS] , але фактично не проживає (а.с. 40). Довідка видана на підставі заяв сусідів від 11.02.2022, в яких вони зазначають, що [PERSON] не проживає з 2006 року (а.с. 41,42). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною четвертою ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дані правовідносини регулюються загальними правилами частини першої ст. 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 520/14828/16-ц). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін також кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи те, що відповідач, як член сім`ї наймача не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад строки, визначені статтею 71ЖК України, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved