Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про реальний поділ земельної ділянки в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою на [ADDRESS] . Вказує, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складається із декількох відокремлених квартир. Так, будинок належить позивачці та співвласникам, кожен з яких має окремий вхід до своєї частини будинку та веде окреме господарство. Їй на праві приватної власності належить квартира №4 загальною площею 111,5 кв.м; квартира №5 загальною площею 93,4 кв.м.; квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] , загальна площа даного об`єкту становить 91,9 кв.м. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] , загальна площа даного об`єкту становить 38,5 кв.м. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] , загальна площа даного об`єкту становить 37,1 кв.м. Прибудинкова територія даного будинку огороджена, умовно розподілена між сусідами на окремі частини. Оскільки квартири в будинку мають окремі входи, то користування ділянкою, що прилегла до входу, не перешкоджає іншими жителям будинку. Проте з іншими власниками не має спільної згоди щодо порядку користування земельною ділянкою. Просить позов задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26.06.2020 відкрито провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. 22.10.2020 ухвалою Франківського районного суду м.Львова залучено до участі у справі співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] а, [PERSON] . 30.10.2020 представником позивача [PERSON] - адвокатом Бердар С.В. подано заяву про зміну підстав позову. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мойсей Л. подав відзив на позовну заяву, в якому вказує що з моменту набуття позивачем та відповідачами права власності на квартири у житловому будинку по [ADDRESS] сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Вказана земельна ділянка, яка відносить до будинку перебуває у власності територіальної громади міста Львова. При цьому, зазначаючи у позові про умовне розподілення між сусідами земельної ділянки по [ADDRESS] , позивачка не вказує при цьому, який саме склався порядок користування земельною ділянкою, що є неприйнятним. Крім цього, серед письмових доказів відстуні матеріали судової оцінювальної та земельно - технічної експертизи, за результатами якої могло б бути визначено варіанти розподілу земельної ділянки. При цьому, позивачкою не вказуються межі земельної ділянки, якими сторони мають користуватися. Просить відмовити у задоволенні позову. Від представника відповідача Львівської міської ради 04.06.2021 надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що Львівською міською радою рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування (оренду), продаж земельної ділянки на [ADDRESS] не приймалось. Інформація щодо розміру прибудинкової території за вказаним будинком відсутня. Крім цього, позивач самовільно, без дозвільних документів, влаштував фундамент під огорожу на прибудинковій території будинку [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки відсутній. Просить відмовити у задоволенні позову. 13.10.2021 ухвалою Франківського районного суду м.Львова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Від представника позивача 15.09.2022 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно розпорядження від 23.10.2017 №483 «Про розділ та перепланування квартири [ADDRESS] на три окремі квартири №4 , №5 і №6 », [PERSON] дозволено здійснити розподіл та перепланування квартири [ADDRESS] на три окремі квартири згідно з проектом розподілу. З долучених позивачкою витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134493698, 134491510, 134489653, [PERSON] є власником квартир [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 224411372, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 224411074, квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 224409873, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] . Згідно зі статтею 319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно частини першої статті 318ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Інститут права спільної власності характеризується множинністю суб`єктів та єдністю об`єкта. Він оформлює відносини з приводу приналежності майна (речі) одночасно кільком особам - суб`єктам відносин власності (співвласникам). Причому відносини спільної власності можуть виникати між будь-якими суб`єктами права власності - фізичними, юридичними особами, державою, територіальними громадами тощо. Суб`єкти права спільної власності, як і будь-який власник, на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном, але правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно. Відповідно до частин першої, четвертої статті 88Земельного кодексуУкраїни володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК). При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном (постанова Верховного Суду №635/4807/15-ц від 30 січня 2019 року). З довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 12.03.2020 № 31-13-0.37-2278/169-20, земельна ділянка по [ADDRESS] (згідно представленого плану земельної ділянки) відноситься до земель м.Львова, які не надані у власність або користування (згідно списку землекористувачів та землевласників Франківського району м.Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.98 р. за №51 « Про інвентаризацію земель м.Львова»). З довідки Державного архіву Львівської області від 12.05.2008, вбачається, що рішення Львівського МВК про затвердження результатів обміру земель по кварталу №614 на збереження в архів не надходило, тому підтвердити розмір земельної ділянки, закріпленої за будинковолодінням по [ADDRESS] , неможливо. Крім цього, з довідки Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 18.04.2008 за №6/24991 вбачається, що в інвентаризаційних матеріалах БТІ відсутня інформація про закріплення земельної ділянки за будинком [ADDRESS] . Згідно відповіді юридичного департаменту Львівської міської ради від 06.11.2020 №2901-вих-88174 на телефонне звернення [PERSON] , нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. В ході судового розгляду було встановлено, що порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , про який у своїй позовній заяві вказує позивачка, не встановлювавався. Відповідно до частини першої, другої статті 78ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За змістом частини першої статті 377ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 1ст.120 Земельного кодексуУкраїни передбачено,що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до частини другої статті 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] відноситься до багатоквартирних житлових будинків. Згідно ч.2 ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Позивачкою долучено схему розмежування землекористування у [ADDRESS] яка виконана ТзОВ «Гео - Тех». Надана схема розмежування землекористування прибудинкової території визначає користування у співвідношенні до площі квартир а саме: [PERSON] - 394%; [PERSON] , [PERSON] - 126%; [PERSON] , [PERSON] - 53%; [PERSON] , [PERSON] - 51%. Згідно ч.4 ст.55 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки. Однак, у запропонованій позивачем схемі розмежування землекористування у [ADDRESS] , не міститься позначок ділянки для спільного користування, прибудинкової території будинку, прохідних ліній. Згідно наданої представником відповідача [PERSON] - адвоката Басюр Л.М. схеми розмежування землекористування щодо фактичного користування, загальна площа земельної ділянки запропонованої у користування згідно фактичного користування становить: кв.1 - власник [PERSON] , [PERSON] - 0,0107; кв.2 - власник [PERSON] , [PERSON] - 0,0037; кв.3 - власник [PERSON] , [PERSON] -0,0051; кв.4,5,6 - власник [PERSON] - 0,0321; територія у спільному користуванні - всіх мешканців - 0,0244; територія у спільному користуванні кв. 1 та кв.2 - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 0,0090; територія у спільному користуванні кв. 1 та кв.4,5,6 - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 0,0009; Загальна площа земельної ділянки - 0,0859. Згідно листа департаменту містобудування Львівської міської ради від 06.11.2020 №4-2403-9262, Львівською міською радою рішень 9ухвал) про передачу у власність чи надання в користування (оренду), продаж земельної ділянки на [ADDRESS] , не приймалось. Згідно листа Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29.04.2021 №4-35-3720, будинок [ADDRESS] знято з балансового обліку, відтак такий не перебуває на балансі будь - яких комунальних підприємств. В районній адміністрації відсутня інформація щодо розміру прибудинкової території буд. [ADDRESS] . Верховний Суд у постанові від 18.03.2019 року у справі №263/68/17 зазначив, що що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року N 1521 "Про реалізацію Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Крім цього, згідно розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 422 від 22.08.2018 «Про демонтаж самочинно влаштованого бетонного фундаменту під огорожу на прибудинковій території на [ADDRESS] » рекомендовано [PERSON] - власнику квартири [ADDRESS] у місячний термін за власні кошти знести самочинно влаштований фундамент під огорожу на прибудинковій території будинку [ADDRESS] та впорядкувати територію. Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року зобов`язано [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ) знести самочинно збудований об`єкт: одноповерхову споруду, розміром 5,7 м. на 6,8 м., що знаходиться на прибудинковій території будинку [ADDRESS] з компенсацією витрат пов`язаних із знесенням цього об`єкта за рахунок [PERSON] . Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, рішення Львівського окружного адміністративного суду від22 січня 2019 року у справі №1340/4767/18, залишено без змін. Суд вважає, що вище вказані обставини мають суттєве значення для вирішення даного спору, адже самовільно збудовані на прибудинковій території будинку по [ADDRESS] споруди та будівлі, можуть потягнути зміну часток власності. Судом не здобуто інших доказів у справі щодо варіантів реального розподілу будинковолодіння, між позивачкою та відповідачами не склався сталий порядок користування земельною ділянкою, учасниками судового розгляду не заявлялись клопотання щодо проведення судової земельно-технічної експертизи з метою визначення варіантів поділу житлового будинку в натурі. Крім цього, суд враховує, що земельна ділянка на [ADDRESS] не належить сторонам на праві користування, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку використавання земельної ділянки. Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У спірних правовідносинах питання щодо можливих варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою потребують спеціальних знань і мають бути підтверджені висновком судової земельно-технічної експертизи. Відповідно до ст.141ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed