Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

[PERSON] звертаюсь до Деснянського районного суду міста Києва для встановлення факту, що має юридичне значення. Вимоги зави обґрунтовані тим, що для переходу з пенсії за віком та отримання пенсії у зв`язку втратою годувальника - смертю [PERSON] , вона звернулася з заявою від 15.11.2021 року № 17974 до відділу обслуговування громадян № 3 Управління обслуговування громадян Головного Управління Пенсійного фонду України с місті Києві. Відділ обслуговування громадян № 3 Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві 23.11.2021 року надав відповідь про те, що нею не надано документів, які б підтверджували факт перебування на утриманні померлого годувальника (спільного проживання з годувальником) на момент його смерті. У переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника заявнику було відмовлено. Вона не може оформити пенсію та не має можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку. 01 вересня 1964 року [PERSON] одружилася з [PERSON] . Своє дівоче прізвище змінила на прізвище чоловіка. Від шлюбу має сина та дочку, які на цей час є повнолітніми. Разом з чоловіком прожили 57 років. Враховуючи той факт, що заявник є інвалідом II групи, пенсіонером за віком, знаходилася на постійному утриманні свого чоловіка, має хронічну хворобу серця та лікується стаціонарно. Фактично пенсія чоловіка була основним джерелом мого існування. При зверненні до пенсійних органів за отриманням пенсії у зв`язку з втратою годувальника, мені відмовили з підстав, що мною не надано документів, які б підтверджували факт спільного проживання з моїм чоловіком. Така думка виникла тому, що Я і чоловік були зареєстровані в різних місцях, хоча і проживали разом в [ADDRESS] по день смерті мого чоловіка. Розмір пенсії мого чоловіка складав понад 12 тисяч гривень. Враховуючи викладене заявник просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт перебування [PERSON] [INFO] на утриманні [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження. Заявниця, її представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали в повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року судом забезпечено докази в цивільній справі шляхом витребування з П`ятнадцятої Київського державної нотаріальної контори інформацію про відкриття спадкової справи/у випадку наявності завірені належним чином копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , яка повідомила суду, що вона є сусідкою заявниці, знайому з нею з 2005 року, також, добре знала померлого [PERSON] . Свідок підтвердив, що заявниця постійно проживала разом з чоловіком за адресою - [ADDRESS] . Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою - [ADDRESS] . 01 вересня 1964 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Заявник [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково - Довідка Серії КИЕ-1 № 009217. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 23.11.2021 року заявнику відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку з утратою годувальника. Оскільки, заявниця не надала документів, які б підтвердили факт перебування на утриманні померлого годувальника (спільного проживання з годувальником) на момент його смерті. Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до положень ч.2, 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема,1) чоловік(дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Частиною 1 ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також визначено перелік членів сім`ї, які мають право на пенсію вразі втрати годувальника, до яких відносяться, зокрема, непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно вимог ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначена інвалідність внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Згідно роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст.62 ЦПК (1501-06). При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12)); для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) (1540-06)) не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником (статті 456, 457, 461 ЦК). Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Аналізуючи наведені норми законодавства, можна зробити висновок, що члени сім`ї відносяться до осіб, що перебували на утриманні, в тому разі, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування, при цьому дружина - в тому разі, якщо вона була інвалідом або досягла пенсійного віку (непрацездатні) на час смерті чоловіка. За вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, тобто, під час розгляду справ в порядку окремого провадження, суд має враховувати подані учасниками справи докази. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ст.79, 80 ЦПК України, докази мають бути достовірними та достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналізуючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що заявником підтверджено факт проживання з померлим чоловіком однією сім`єю на час його смерті та перебування у нього на утриманні, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що подана заява обґрунтована, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved