Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Новоодеський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Новоодеський ВДВС), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позову зазначено, що 27.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №5650 про стягнення з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості в розмірі 50300,98 грн. Посилаючись на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений без дотримання умов вчинення виконавчого напису, а саме нотаріального посвідчення кредитного договору та ненаданням стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника, позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача судових витрат. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала письмову заяву, в якій просила про розгляд справи за її відсутності. У своїй заяві проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача, будучи належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п. 2 ч. 7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повідомленим про дату час і місце судового засідання, до суду не з`явився, правом надання відзиву не скористався, будь-яких доказів до суду не подав. Відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився про причини неявки не повідомив. Представник Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, але надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися до зали судового засідання. На виконання ухвали суду про витребування доказів Новоодеським ВДВС надано до суду копії оскаржуваного виконавчого напису, заяви про примусове виконання рішення, виписки з ЄДРЮОФОПГФ, виписки за кредитним договором, постанов державного виконавця. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, 27.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5650, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами", якому ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, якому в свою чергу ПАТ "Дельта Банк", на підставі Договору відступлення права вимоги № 194/К від 09.02.2018 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 005-14523-240214 від 24.02.2014 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] , за період з 08.02.2018 року по 24.01.2020 року в сумі 50300,98 грн., з яких 35987,86 грн. заборгованості за тілом кредиту, 14163,12 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісією та 150,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом. 02.02.2022 року відповідач звернувся до Новоодеського ВДВС із заявою про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису № 5650, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 27.01.2020 року. Відповідно до виписки за кредитним договором № 005-14523-240214 від 24.02.2014 року за період з 08.02.2018 року по 24.01.2020 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ "Фінансова компанія управління активами" становить 50150,98 грн. 03.02.2022 року державним виконавцем Новоодеського ВДВС винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, з примусового виконання виконавчого напису №5650 від 27.01.2020 року; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про стягнення виконавчого збору та про арешт коштів боржника. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" ідентифікаційний код 35017877, місцезнаходження 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9А, оф. 203. 12.05.2022 року ухвалою суду витребувано у ТОВ "Фінансова компанія управління активами", та повторно витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., копії оскаржуваного виконавчого напису та копії документів, на підставі яких його було вчинено. Ухвалу суду не виконано, жодних доказів до суду не надано. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відомості про повідомлення ТОВ "Фінансова компанія управління активами" чи приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. позивача [PERSON] про існування заборгованості за кредитним договором № 005-14523-240214 від 24.02.2014 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] матеріали справи не містять. Доказів нотаріального посвідчення кредитного договору № 005-14523-240214 від 24.02.2014 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] , як і самого кредитного договору, суду не надано. Докази існування будь-яких фінансових зобов`язань між [PERSON] та ТОВ "Фінансова компанія управління активами" також до суду не надано. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріус при цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про виконавче провадження", встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового його виконання. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами за правилами ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про нотаріат" визначений цим законом та іншими актами законодавства України, в тому числі і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5. Відповідно до п. 19 ст. 34 ЗУ "Про нотаріат" вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Таким чином вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 ЗУ "Про нотаріат" та Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України "Про нотаріат" та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 . На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі №750/1627/18. Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене, та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17 та підтверджений у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року № 201/11696/16-ц. Подання позивачем даного позову суд розцінює як незгоду із пред`явленою їй заборгованістю, а, отже, наявністю спору щодо її розміру. Докази безспірності такої заборгованості відповідачем суду не надані. Суд також зазначає, що 26.11.2014 року до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку з визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Отже, станом на час вчинення виконавчого напису - 27.01.2020 року, постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Як встановлено судом, нотаріусом Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17, оскільки постанова КМУ № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана судом нечинною з моменту її прийняття, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова КМУ №1172 в редакції від 29.11.2001. Таким чином, у зв`язку з тим, що на момент вчинення виконавчого напису 27.01.2020 року п. 2 Переліку був нечинним, у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, відповідачем суду не надано доказів як існування кредитного договору, на підставі якого вчинявся виконавчий напис нотаріусом, так і його посвідчення у нотаріальному порядку, що виключає можливість вчинення виконавчого напису щодо кредитних договорів. Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц від 15.04.2020 у справі №158/2157/17. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом Гуревічовим О.М. з порушенням чинного законодавства, за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору, що виключало можливість його вчинення, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а разом 1488,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволені повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1488,60 грн.

Outcome: approved