Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди за давністю володіння. В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що ще 04 липня 2010 року за 6000,00 (шість тисяч) доларів США (по курсу НБУ на той час орієнтовно 48000,00 грн.), він купив у гр. [PERSON] належні йому житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] . За традицією, яка існує в народі, продавцем, було передано йому нерухоме майно по [ADDRESS] , а ним у свою чергу йому обумовлену ними суму коштів. З тих пір він володіє та користуюсь разом зі своєю родиною вищезазначеним житловим будинком. Факт його відкритого, безперервного володіння та користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] з 04 липня 2010 року стверджується довідкою старости села Івангород Уманського району від 05.08.2022 №246. Його та дітей місце проживання за вказаною вище адресою зареєстровано з 08.12.2015, про що надаю суду довідку старости с. Івангород Уманського району від 05.08.2022 №247.В послідуючому уже в 2011 році на підтвердження відчуження зазначеного вище будинку, Відповідачем передано йому усі наявні у нього правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а також про продаж будинку, ним надано розписку та копії. Однак на його пропозиції у нотаріальному оформлені між ними договору купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна, Відповідач усі ці роки знаходить, якісь причини для відмови (переповнювати позов ними не стану), тому вимушений звернутися до суду з цією заявою. Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , складеного комунальним «Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 22.12.2010 житловий будинок складається та позначено під: «А» - житловий будинок, «З» - погріб з шийкою, «під А» - погріб під частиною будівлі, «під Ж» - погріб під частиною будівлі, «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «Г» - сарай, «Д» - убиральня, «Е» - сарай, «Ж» - літня кухня, «И» - літній душ, «І» - ґанок, «К» - колодязь питний, «№1» - огорожа, «№2» - ворота, «№3» - ворота. Самочинне будівництво відсутнє. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву, якою просив розглядати справу без участі позивача, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, проте суду надав заяву в якій вказа, що позовні вимоги визнає, та просить справу розглядати у його відсутність. Суд, відповідно до ст.ст.200,223,247 ЦПК України розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході судового розгляду справи встановлено, що в 04 липня 2010 року за 6000,00 (шість тисяч) доларів США (по курсу НБУ на той час орієнтовно 48000,00 грн.), [PERSON] купив у гр. [PERSON] належні йому житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] . Продавцем [PERSON] було передано [PERSON] нерухоме майно по [ADDRESS] , а у свою чергу [PERSON] обумовлену суму коштів. З тих пір [PERSON] володіє та користуюсь разом зі своєю родиною вищезазначеним житловим будинком. Факт відкритого, безперервного володіння та користування [PERSON] , житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] з 04 липня 2010 року стверджується довідкою старости села Івангород Уманського району від 05.08.2022 №246. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа наділена правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року надано тлумачення, що поняття "охоронюваний законом інтерес", у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як умовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам Відповідно, до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність ), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа. Як зазначено у ч. 8Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки , коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом За правилами частини другої статті 344 ЦК особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відтак, враховуючи, що попередні власники часток заволоділи нерухомим майном у 2005 році для позивача цей строк має бути приєднаний до строку його володіння і загалом складає більше 12 років. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності П.13. Постанови Пленуму можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред"явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України Пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16ЦК України, а також частини четвертої ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння позивачем житловий будинок садибного типу з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] перевищує 20 років є підстави для визнання за ним права власності на зазначений вище об`єкт нерухомого майна.

Outcome: approved