Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «БІО МЕД СКЛО» звернулось до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, [PERSON] про визнання недійсним патенту на промисловий зразок та зобов`язання вчинити певні дії. 29 березня 2018 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва задоволено заяву про забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі. 19 квітня 2018 року на адресу суду від відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначив, що пр. видачі спірного патенту Міністерством було дотримано всіх норм закону тв. Не було порушено прав третіх осіб. 27 квітня 2018 року на адресу суду від Позивача надійшла відповідь на відзив Міністерства та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи разом з висновком експерта. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача - [PERSON] про призначення експертизи у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «БІО МЕД СКЛО» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, [PERSON] про визнання недійсним патенту на промисловий зразок та призначено судову експертизу об`єктів інтелектуальної власності; провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. Виконання судової експертизи у сфері інтелектуальної власності доручено Науково- дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності. На вирішення експерта поставлено питання: 1.Чи відповідає промисловий зразок за патентом України [NUMBER] умові патентоздатності «новизна», відповідно до матеріалів справи? 2.Чи використано у промисловому зразку за патентом України [NUMBER] сукупність всіх суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №21281? 21 серпня 2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва повернулись матеріали справи разом з висновком експерта №302/18 за результатами судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі №757/13863/18-ц від 14.08.2019 року. Відповідно до висновку експертизи: 1.Промисловий зразок за патентом України [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна», відповідно до матеріалів справи. 2.У промисловому зразку за патентом України [NUMBER] використано сукупність всіх суттєвих ознак промислового зразка за патентом України [NUMBER]. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва 10 вересня 2021 року задоволено клопотання Позивача про здійснення процесуального правонаступництва, шляхом заміни відповідача-1, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності». 20 жовтня 2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», відповідно до змісту якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. 02 вересня 2022 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 вересня 2022 року. У своєму позові Позивач зазначив, що він є виробником різноманітної скляної тари медичного призначення. Основним видом діяльності відповідно до коду КВЕД 23.19 є виробництво скляних виробів, у тому числі технічних. Позивач виробляє пляшки для медичних препаратів та реалізує їх. Вказане підтверджується відомостями із ЄДРЮОФОПГФ та положеннями Статуту Позивача. Позивач задля захисту свої комерційних інтересів зареєстрував промисловий зразок за патентом України № [NUMBER] від 27 грудня 2010 року. Позивач зазначає, що Державна служба інтелектуальної власності України видала патент України № 21722 на промисловий зразок під назвою «[INFO], у якому повністю відтворено Патент Позивача. Заявка на видачу патенту на Спірний промисловий зразок була подана 01 березня 2011 року; видачу патенту здійснено 11 квітня 2011 року. Відповідач [PERSON] не отримував жодних дозволів від Позивача на використання Патенту Позивача. Позивач вважає, що патент України № 21722 на Спірний промисловий зразок виданий на підставі заявки, поданої з порушенням умови патентоздатності - «новизна». Тому наявні законні підстави щоб визнати патент на Спірний промисловий зразок недійсним повністю. Позивач разом із відповіддю на відзив Відповідача-1 подав висновок експерта за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності №3П3/2018, складений 12 квітня 2018 року, згідно якого Спірний промисловий зразок не відповідає умові патентоздатності «новизна». Правовою підставою вимоги про визнання патенту недійсним Позивач вказав підпункт «а» пункту 1 статті 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», відповідно до якого патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоздатності, визначеним цим Законом. Згідно зі статтею 469 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 462 ЦК України права інтелектуальної власності на промисловий зразок засвідчуються патентом, тому саме патент на промисловий зразок слід визнати недійсним. Сукупність суттєвих ознак Спірного промислового зразка не є новою, оскільки стала відомою у світі до дати подання [PERSON] , а саме - із заявки з Патенту Позивача. Тому Позивач вважає, що Спірний промисловий зразок за патентом України № 21722 не відповідає умовам надання правової охорони, що дає підстави для визнання патенту на Спірний промисловий зразок недійсним. У поданому відзиві Відповідач - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні вимог, пред`явлених до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Відповідач посилався на те, що порядок видачі патенту на промисловий зразок передбачає проведення тільки формальної експертизи, відповідно до пункту 8 статті 14 Закону України Закону України «Про охорону прав на промислові зразки. Аналогічний відзив Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності». У поданому відзиві Відповідач - [PERSON] проти задоволення позову заперечував та стверджував, що Позивачем жодним чином не доведено, чи використано в Спірному промисловому зразку всі суттєві ознаки Патенту Позивача. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та вивчивши зміст поданих учасниками процесу заяв по суті справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу належить промисловий зразок, який охороняється патентом України № [NUMBER] від 27 грудня 2010 року. Державна служба інтелектуальної власності України розглянула заявку на промисловий зразок s201100234 від 01 березня 2011 року та видала патент України на промисловий зразок [NUMBER] від 11 квітня 2011 року. Патент на промисловий зразок належить на момент подання позову Відповідачу - [PERSON] . Таким чином, на дату подання заявки на Спірний промисловий зразок (01 березня 2011 року), за якою видано патент України на промисловий зразок [NUMBER], вже діяв патент України № [NUMBER] від 27 грудня 2010 року, що належить Позивачу. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки", промисловий зразок - результат творчої діяльності людини в галузі художнього конструювання. Відповідно до пункту 6 статті 5 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки", що діяла на момент подання заявки на Спірний Промисловий зразок обсяг правової охорони, що надається, визначається сукупністю суттєвих ознак промислового зразка, представлених на зображенні (зображеннях) виробу, внесеному до Реєстру, і засвідчується патентом з наведеною у ньому копією внесеного до Реєстру зображення виробу. Тлумачення ознак промислового зразка повинно здійснюватися в межах його опису. Належний відповідачу спірний промисловий зразок називається «[INFO]». Відповідно до частини 2 статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Суд надає оцінку поданому позивачем висновку експерта за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності №3П3/2018, складений 12 квітня 2018 року. На розв`язання експерту поставлено питання: «Чи відповідає промисловий зразок «[INFO]» за патентом України [NUMBER] умові патентоздатності «новизна» відповідно до наданих матеріалів?». Експерт [PERSON] , яка атестована як судовий експерт за спеціальностями 13.4. «Дослідження, пов`язані з промисловими зразками», 13.6. «Дослідження, пов`язані з комерційними (фірмовими) найменуваннями, торговельними марками (знаками для товарів і послуг), географічними зазначеннями», ознайомлена із кримінальною відповідальністю за ст. 384 Кримінального кодексу України, дійшла наступних висновків. Відповідно до заключної частини висновку експерта «Промисловий зразок «[INFO]» за патентом України [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна». Вказаний висновок експерта не суперечить матеріалам справи та не спростований жодними доказами. Також судом було задоволено клопотання Відповідача - [PERSON] про призначення судової експертизи у межах даної справи. На вирішення експерта поставлено два питання: «1.Чи відповідає промисловий зразок «[INFO]» за патентом України [NUMBER] умові патентоздатності «новизна», відповідно до матеріалів справи?». «2. Чи використано у промисловому зразку за патентом України [NUMBER] сукупність всіх суттєвих ознак промислового зразка за патентом України [NUMBER]?». За результатами проведення експертизи судовим експертом Фоєю Оксаною Анатоліївною складено Висновок №302/18 від 14 серпня 2019 року (т.2 а.с.209-225), яким надано відповіді на вищезгадані питання, а саме: «1. Промисловий зразок за патентом України [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна», відповідно до матеріалів справи. 2. У промисловому зразку за патентом України [NUMBER] використано сукупність всіх суттєвих ознак промислового зразка за патентом України [NUMBER]». Суд вважає висновок експерта №3П3/2018, складений судовим експертом Юдіною Ганною Олександрівною, та висновок експерта №302/18, складений судовим експертом Фоєю Оксаною Анатоліївною, повними та обґрунтованими, оскільки обидва містять докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті цього дослідження висновки та повну відповідь на питання, які поставлені перед експертами. Відповідно до пункту 1 статті 6 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" у редакції, що діяла на момент подання заявки на спірний промисловий зразок, промисловий зразок відповідає умовам патентоспроможності, якщо він є новим. За змістом підпункту «а» пункту 1 статті 25 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки", зокрема, патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним цим Законом. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та наданих сторонами доказів, судом встановлено, що Спірний промисловий зразок за патентом України № 21722 не відповідає умовам надання правової охорони (патентоспроможності) - новизна. Доказів протилежного не здобуто. Тому патент України № [NUMBER] підлягає визнанню недійсним на підставі підпункту «а» пункту 1 статті 25 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки". 02 вересня 2022 року [PERSON] було подано додаткові пояснення та заяву про відмову у задовленні позову, згідно яких відповідач просить суд застосувати позовну давність. Відповідач вказав, що початок перебігу строку позовної давності повязується із фактом публікації відомостей про видачу патенту України в офіційному бюлетені «Промислова власність». Разом з тим, з таким твердженням відповідача суд не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Щодо договору від 2010 року, то він не має відношення до справи, оскільки з його змісту не вбачається посилання на патент № [NUMBER] . Вказаний договір є договором купівлі-продажу, а не передачі майнових прав інтелектуальної власності. Відповідач [PERSON] за договором купівлі-продажу № S2010/007 Z від 19 квітня 2010 року не передав, а навпаки сам отримав товар. Тому суд не бере до уваги даний договір як доказ того, що [PERSON] є автором, котрий своєю творчою працею створив результат творчої діяльності людини у галузі художнього конструювання, на який було в наступному видано патент № [NUMBER] . Як зазначив представник позивача у відповіді на заяву про відмову у задоволенні позову та додаткові пояснення [PERSON] , безпосередній конфлікт на ринку між позивачем та відповідачем-2 стосовно спірного промислового зразку вперше виник 08 лютого 2018 року, коли Позивач вперше дізнався про існування промислового зразка за патентом № 21722, який належить Відповідачу і в якому використано всі суттєві ознаки промислового зразка за патентом Позивача № [NUMBER]. В той же час, [PERSON] додає до додаткових пояснень незасвідчену копію листа державної митної служби України № 08-3/16-02/13/9636 від 22.10.2021 р., в якій зазначено, що в період з 28 вересня 2012 року по 28 вересня 2014 патент [NUMBER] було зареєстровано в митному реєстрі прав інтелектуальної власності. Позивача було внесено до митного реєстру на підставі заяви правовласника ТОВ «Юнік Фарма» як виробника, експортера та імпортера оригінальних товарів. Зважаючи на це, Відповідач-2 вважає, що перебіг позовної давності розпочався 28 вересня 2012. Заперечуючи проти задоволення заяви про застосування позовної давності, представник позивача вказав, що Позивачеві не було відомо про реєстрацію Спірного промислового зразку з моменту публікації відомостей про їх реєстрацію, а також про включення Позивача в митний реєстр, тому немає підстав вважати такі моменти початком перебігу позовної давності до вимог у спорі. Відповідач - [PERSON] зазначених доводів позивача не спростував. Щодо листа Держмитслужби - суд зазначає, що зазначений лист не може бути взятий до уваги, тому що він поданий із пропущенням процесуальних строків, вказана копія документу належним чином не засвідчена, оригінал суду не надано та не вказано про місцезнаходження оригіналу. При цьому, суд зазначає, що внаслідок включення Позивача в митний реєстр спору не виникло, оскільки призупинення митного оформлення товарів Позивача не відбувалось. Відповідач не довів, що Позивач був обізнаний про включення останнього у митний реєстр, чи що таке включення є доказом порушення прав Позивача. Судом встановлено, що у період 2010-2014 року у позивача не виникало жодних конфліктів з відповідачем, тому вказаний період не включається у час перебігу позовної давності. У Позивача не виникало необхідності чи обов`язку здійснювати дослідження всіх можливих зареєстрованих на території України промислових зразків та включення їх у митний реєстр об`єктів інтелектуальної власності. Дана обставина свідчить про те, що Позивач до вищевказаних дат не мав фактичної можливості дізнатися про факт реєстрації спірного промислового зразка та порушення своїх прав і законних інтересів. Таким чином, суд погоджується із доводами Позивача, що строк позовної давності повинен обраховуватися з 08 лютого 2018 року, тобто з моменту, коли патентним повіреним, на замовлення Позивача, було проведено патентний пошук. Вказане підтверджується матеріалами справи: зверненням Позивача до патентного повіреного - [PERSON] , довідкою Позивача про відсутність у ПрАТ «БіоМедСкло» такої посади як патентознавець, патентний повірений або іншої особи, в посадові обов`язки якої входило б відстеження, облік та реєстрація об`єктів інтелектуальної власності. Таким чином, строк позовної давності повинен обраховуватися саме з 08 лютого 2018 року, коли патентним повіреним [PERSON] було проведено патентний пошук та надано результати пошуку Позивачу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо позовні вимоги визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто або відмовити у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. За змістом наведеної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням конкретних обставин даної справи, початок перебігу позовної давності для звернення до суду з таким позовом не може автоматично збігатися з датою публікації відомостей, чи з датою внесення відомостей у митний реєстр об`єктів інтелектуальної власності. Це право пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного конфлікту на ринку щодо Спірного промислового зразку. За таких обставин підстави для застосування позовної давності до вимог у даному спорі відсутні, оскільки строк Позивачем не було пропущено. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією викладеною у Постановах Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі № 910/20564/16; від 28.05.2020 року у справі № 910/13119/17 та від 09.04.2019 року у справі № 910/17205/17. У зв`язку з вищенаведеними обставинами строк позовної давності є таким, що на момент подання позову не сплив. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поняття «охоронюваний законом інтерес» було роз`яснено у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004: охоронюваний законом інтерес - це прагнення особи до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зацікавленість особи до цих благ. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони. Згідно ч. 1 ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 цього Кодексу. Відповідно до пдп. «а» п. 1 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі видачі патенту внаслідок невідповідності промислового зразка умовам патентоспроможності. Тому позовна вимога про визнання патенту на Спірний промисловий зразок недійсним є належним способом захисту. Не є підставою для відмови у позові доводи Відповідача - ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про те, що порядок видачі патенту на промисловий зразок передбачає проведення тільки формальної експертизи, відповідно до пункту 8 статті 14 Закону України Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», а також відповідно до Правил розгляду заявки на промисловий зразок, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України 18.03.2002 року №198. Суд враховує, що під час формальної експертизи, обставини того, чи відповідає промисловий зразок такій умові патентоспроможності як новизна, закладом експертизи не встановлюються. Втім, це не перешкоджає судовому захисту прав та законних інтересів власника більш раннього патенту, в даному спорі - Позивача. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та здобутих в ході розгляду справи доказів, суд дійшов висновку, що видача спірного патенту України № 21722 була здійснена з порушенням умов надання правової охорони промислового зразка, промисловий зразок не є новим, а відтак, відповідно до ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», патент № [NUMBER] підлягає визнанню недійсним. За змістом пункту 2.2. Положення про Державний реєстр патентів України на промислові зразки (Наказ Міністерства освіти і науки України 12.04.2001 N 290) у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання патенту недійсним повністю або частково. Відповідно до пункту 3 статті 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» при визнанні патенту чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені. Суд враховує належні доводи і вимоги позовної заяви, що при визнанні патенту недійсним слід внести відомості про таке визнання до Державного реєстру патентів України на промислові зразки та здійснити про це повідомлення в офіційному бюлетені «Промислова власність». Водночас суд зазначає, що 14.10.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» від 16.06.2020 №703-ІХ, яким визначено повноваження Національного органу інтелектуальної власності (далі - НОІВ), зокрема, забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності. Частиною першою статті 2-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» визначено, що функції НОІВ виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України. За змістом частини другої статті 3-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності», до визначених повноважень, делегованих НОІВ, належить у тому числі і визнання недійсними прав на винаходи і корисні моделі у порядку, передбаченому законом; опублікування офіційних відомостей про винаходи і корисні моделі у Бюлетені, ведення Реєстру, внесення до нього відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про національний орган інтелектуальної власності» від 13.10.2020 №1267-р, на виконання підпункту 1 пункту 7 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності», визначено, що Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності. Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності», Національний орган інтелектуальної власності є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політки у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом. Таким чином, відповідач-1 (Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності») уповноважений внести зміни у Державний реєстр патентів України на промислові зразки. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, зокрема, юридичних осіб. Суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним спірного патенту відповідає способу захисту, що передбачений нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 18 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" патент видається під відповідальність його власника без гарантії чинності патенту. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) витрати по сплаті судового збору; 2) витрати, пов`язані із залученням перекладачів, проведенням судових експертиз; 3) витрати на професійну правничу допомогу; Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що на час видачі спірного патенту закладом Установи не було порушено вимог чинного законодавства, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 3524 грн. судового збору.

Outcome: approved