Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

02.11.2021 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу передано судді-доповідачу 17.11.2021 р. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 07.10.2010 р. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використанням, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, станом на 18.10.2021 р. заборгованість відповідача становить 61901, 20 грн. 01.10.2021 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 23.11.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 22.12.2021 р. Запропоновано акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» надати до суду належним чином засвідчений переклад доданої до позовної заяви копії документу, що починається зі слова «Извлечение», який викладено іноземною мовою, до 17 грудня 2021 року. Запропоновано акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» надати до суду належним чином засвідчений переклад доданої до позовної заяви копії документу, що починається зі слів «Об утверждении», який викладено іноземною мовою, до 17 грудня 2021 року. 09.12.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований за вх. № 3946, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає. За доводами відповідача у матеріалах, доданих до позовної заяви, відсутні відомості щодо отримання ним будь-яких коштів. В анкеті-заяві від 07.10.2010 р. в графі «прошу надати мені перераховані нижче послуги» міститься відмітка «дебетова особиста картка». Вимога від позивача про повернення боргу до нього не надходила. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено отримання ним кредитної картки, укладення кредитного договору, використання коштів за будь-якими зобов`язаннями. 17.12.2021 р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, зареєстроване за вх. № 876. 22.12.2021 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 05.01.2022 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, зареєстрована за вх. № 11. За доводами позивача правила та умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Заява про приєднання до умов та правил з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті складають договір про надання банківських послуг. За доводами позивача виконання відповідачем умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. Відповідач не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Позивач зазначає, що сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Також позивач вказує на те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. 01.02.2022 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, зареєстроване за вх. № 91. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 01.02.2022 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, відкладено розгляд справи на 01.03.2022 р. Рішенням зборів суддів Щорського районного суду Чернігівської області від 28.02.2022 р. № 3 було знято з розгляду справи, що призначені з 28 лютого 2022 року до 04 березня 2022 року. Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» № 2/0/9-22 від 08.03.2022 р. було змінено територіальну підсудність справ Щорського районного суду Чернігівської області, та визначено територіальну підсудність таких справ за Згурівським районним судом Київської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» від 04.05.2022 р. № 27/0/9-22 було відновлено територіальну підсудність судових справ Щорського районного суду Чернігівської області, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22, із 05 травня 2022 року. 06.06.2022 р. справу було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді у справі № 749/62/22. 16.06.2022 .р від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, зареєстроване за вх. № 957. 16.06.2022 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті у справі № 749/2/22. 11.07.2022 р. справу було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді у справі № 749/190/22. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 04.08.2022 р. витребувано від [INFO] інформацію про те, чи перебуває у складі Збройних Сил України [PERSON] , [INFO] . Оголосити перерву у судовому засіданні до 08.09.2022 р. 08.09.2022 р. справу було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді у справі № 749/62/22. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 21.09.2022 р. у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослiдивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з заявленого позову, на підставі заяви № б/н від 07.10.2010 р. (а. с. 29) АТ КБ «ПриватБанк» відкрило відповідачу кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку (а. с. 18-26), видало кредитні картки: 05.10.2010 р. № [NUMBER] терміном дії до липня 2013 року, 12.09.2013 р. № [NUMBER] терміном дії до червня 2017 р., 07.09.2017 р. № [NUMBER] , терміном дії до липня 2021 р., що підтверджується наданою позивачем довідкою (а. с. 28), та встановило 07.09.2017 р. кредитний ліміт 00, 00 грн, який 11.09.2017 р. збільшено до 25000, 00 грн, 04.01.2018 р. збільшено до 38000, 00 грн, 06.05.2021 р. зменшено до 0, 00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) (а. с. 27). Позивачем надана копія анкети-заяви від 07.10.2010 р., яка містить анкетні відомості відповідача, відмітку про виявлене бажання оформити на своє ім`я картку «Дебетова особиста карткаа», підпис відповідача (а. с. 15). Позивачем на обґрунтування своїх вимог також надано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». У зазначеном витязі зокрема вказано умови тарифного плану «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а. с. 30). Позивачем надана копія документу, що починається зі слова «Извлечение», який викладено іноземною мовою, копія документу, що починається зі слів «Об утверждении», які викладені іноземною мовою (а. с. 31-56). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Згідно ч. ч. 2-3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особливу увагу суд звертає на положення ч. 4 вказаної норми, згідно якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оскільки позивачем не надано перекладу на державну мову документів, що викладені іноземною мовою, суд позбавлений можливості здійснювати самостійний переклад вказаних доказів та відображати такий переклад у тексті рішення. При цьому, доводи позивача про відсутність у нього обов`язку укладати договори виключно українською мовою судом не заперечуються, натомість, суд при оцінці доказів не уповноважений на здійснення самостійного перекладу поданих на іноземній мові документів. Такий переклад може бути здійснено особою, яка має відповідну кваліфікацію. Позивач стверджує, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, відповідач допустив виникнення заборгованості, у розмірі 61901, 20 грн, яка складається із 50037, 99 грн заборгованості за простроченим тілом кредита, 11863, 21 грн заборгованості за простроченими відсотками (а. с. 6-17). Заперечень від відповідача щодо вказаного розрахунку заборгованості не надходило. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Виходячи зі змісту статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Свої зобов`язання перед банком відповідач належним чином не виконував, у результаті чого виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості та виписки за договором вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також на погашення заборгованості частково повертав надані банком кошти. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів використання коштів за будь-якими зобов`язаннями, з огляду на наступне. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 р. № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відтак виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом заборгованості за тілом кредиту. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц. Також суд враховує, що відповідачем не було надано контррозрахунок заборгованості, що узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 127/23009/16-ц. Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, отже суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 50037, 99 грн згідно наданого позивачем розрахунку (а. с. 6-17). Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, банк просив також, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на умови та правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору. З копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що старт карткового рахунку № [NUMBER] відбувся 05.10.2010 р. (а. с. 28), натомість анкета заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку була підписана 07.10.2010 р. (а. с. 29, зворот), а кредитний ліміт згідно наданої позивачем довідки у розмірі 0, 00 грн відповідачу було встановлено 07.09.2017 р. за картковим рахунком, відкритим 05.10.2010 р.(а. с. 27). Крім того, наявна в матеріалах справи копія анкети-заяви декларує намір відповідача на тримання саме дебетової особистої картки. Натомість, у матеріалах справи відповідний договір відсутній. При цьому, суд враховує межі позовних вимог, які заявлені виключно у вигляді стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.10.2010 р. (в матеріалах справи наявна заява, що датована 07.10.2010 р.). Таким чином, укладення до 07.10.2010 р. або у подальшому між позивачем та відповідачем інших договорів виходить за межі позовних вимог та спір, що виникає з інших договорів, не може бути вирішений судом у даному провадженні. При цьому, позивачем не надано жодних доказів того, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо істотних умов договору на момент його укладення. У той же час, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з витягом з умов та правил про надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, що діяли саме на час підписання заяви, надана банком роздруківка умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Зазначене відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом 26.02.2020 р. при розгляді справи № 335/2109/18. Матеріали справи не містять жодних даних щодо того, які саме тарифні плани діяли для карток, що видавались відповідачу, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що надані йому для ознайомлення документи на момент підписання вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за відсотками, їх розмірів і порядку нарахування. Оцінюючи доводи позивача про те, що заява позичальника разом з цими умовами та правилами становить укладений між ними кредитний договір, суд дотримується правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., висловленого у справі № 342/180/17 щодо того, що роздруківка умов та правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Використання відповідачем кредитної картки та часткове повернення ним коштів не свідчить про те, що він знав і розумів, як це передбачено вимогами законодавства, умови, порядок та розмір нарахування відсотків за кредитом, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів. Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18.03.2019 р. у справі № 751/861/17-ц. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 11863, 21 грн. В той же час, попри відсутність в матеріалах справи відповідного договору між сторонами спору на отримання кредитних коштів, суд зауважує, що факт користування коштами у заявленій позивачем сумі підтверджується матеріалами справи, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 50037, 99 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги позивача задоволені на 80, 84 % (50037, 99 х 100% : 61901, 20 = 80, 84). Позивач сплатив 2270, 00 грн судового збору. Відповідно, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1835, 07 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial