Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

12 липня 2022 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що з 28 жовтня 2000 року по 11 вересня 2007 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Остання на даний час навчається на бюджетній основі без отримання стипендії в університеті, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. За рішенням суду від 23 листопада 2017 року відповідач повинен сплачувати на утримання доньки 1500 грн. аліментів щомісячно, але останні десять років він ніде не працював, аліменти перераховувались лише раз на рік, коли він отримував кошти за пайове майно. На даний час [PERSON] служить за контрактом в Збройних силах України, отримує заробітну плату, має змогу утримувати доньку. Інших утриманців [PERSON] не має. Посилаючись на викладені обставини, просить змінити визначений рішенням суду спосіб стягнення з відповідача аліментів: замість твердої грошової суми на 1/4 частину заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 20 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 27). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо\~своєї адреси\~суду не\~надав,\~а тому\~відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином (а. с. 16, 25, 26)). Третя особа [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а. с. 21). Про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 28 жовтня 2000 року по 11 вересня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбу, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] (а. с. 5-6, 10). Остання зареєстрована разом з позивачкою (а. с. 8-9). З довідок Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка від 05 липня 2022 року вбачається, що [PERSON] є студенткою ІІІ курсу, навчається на бюджетній основі на природно-географічному факультеті. Форма навчання очна, термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2023 року. Стипендія [PERSON] в січні-червні 2022 року не нараховувалася (а. с. 7, 11). Позивачка [PERSON] працює на посаді чергового по парку Виробничого підрозділу «Сумська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та за період з грудня 2021 року по червень 2022 року їй було нараховано 50529 грн. 35 коп. заробітної плати (а. с. 12). Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року в справі №415/4386/16-ц, від 20 грудня 2019 року в справі №288/168/19. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] свої вимоги мотивувала тим, що за рішенням суду від 23 листопада 2017 року з відповідача на її користь на утримання доньки стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. Але аліменти відповідач сплачував нерегулярно, а на даний час він служить в Збройних силах України та має змогу утримувати доньку, тому просила стягнути аліменти в частині від його заробітку. З огляду на характер і зміст заявленого позову, встановленню та доказуванню підлягає факт присудження сплати аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі та покращення його матеріального становища. Саме цією обставиною позивачка обґрунтовувала необхідність визначення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76, ч. 2 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідача були стягнуті аліменти на утримання повнолітньої дитини, позивачка суду не надала. З ЄДРСР вбачається, що рішенням Білопільського районного суду від 23 листопада 2017 року в справі №573/2090/17, на яке [PERSON] посилається в позовній заяві, вирішувалося питання про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину, хоча й цього рішення позивачка суду не надала. Доказів на підтвердження того, що у відповідача значно покращилося матеріальне становище, суду також надано не було. З огляду на викладене, оскільки суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, з якими закон пов`язує можливість зміни способу стягнення аліментів, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed