Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У січні 2019 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі по тексту - ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.07.2012 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26254018907365, на підставі якого відповідачу було видано кредит в розмірі 22 400,00 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесан Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ». ПАТ "ПУМБ" є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «ПУМБ», внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. Як зазначає позивач, у зв`язку із порушенням умов сплати кредиту відповідачем станом на 14.12.2018 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 117 466,00, з яких: 22 601,60 грн. - заборгованість за кредитом; 22,63 грн. - заборгованість по процентам; 37 093,88 грн. - заборгованість за комісією; 57 747,89 грн. - штрафні санкції. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 117 466,00 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 07.02.2019 року справу направлено за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2019 року справу направлено за підсудністю до Деснянського районного суду м.Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 03.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.11.2019 року позовні вимоги задоволено. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.11.2021 року повернуто [PERSON] заяву про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 01.12.2021 року вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 02.02.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що вона повністю розрахувалась з банком влітку 2014 року, однак докази належного виконання умов кредитного договору не збереглись. Крім того, відповідач зазначила про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до умов кредитного договору строк виконання зобов`язання настав 28.07.2014 року. Продовження строків позовної давності умовами кредитного договору не передбачено. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог, а також стягнути з позивача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454,00 грн. В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши клопотання, в якому просить розглядати справу за його та відповідача відсутності, підтримує позицію, викладену у відзиві, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог і застосувати строки позовної давності до заявлених вимог. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів з урахуванням наданих сторонами письмових пояснень та доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 27.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 26254018907365, відповідно до якого відповідач отримала кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 3000,00 грн., який згодом було збільшено. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ». Судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання і надав відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором і допустила заборгованість з повернення кредиту, процентів, комісії та неустойки у вигляді штрафів. Станом на 14.12.2018 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 117 466,00, з яких: 22 601,60 грн. - заборгованість за кредитом; 22,63 грн. - заборгованість по процентам; 37 093,88 грн. - заборгованість за комісією; 57 747,89 грн. - штрафні санкції. 01.02.2018 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, однак добровільно заборгованість відповідачем не погашена. Відповідно до ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст.ст. 509 ч.1, 526 ч.1, 527 ч.1, 530 ч.1, 610 ч.1, 612 ч.1 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просив задовольнити його вимоги. Відповідач у відзиві проти вказаних вимог заперечувала, вказуючи на виконання нею влітку 2014 року усіх зобов`язань за кредитним договором, а також на пропуск позивачем строку позовної давності. Суд відхиляє твердження відповідача про належне виконання нею умов кредитного договору та погашення заборгованості, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Відтак, суд приходить до висновку про те, що відповідачем належним чином не спростовано доводи позивача про наявність заборгованості, а також не доведено, що її розмір є іншим. В той же час, суд вважає, що доводи відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності є обґрунтованими. Позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо, ст. ст. 257 ч.1, 261 ч.1, 262 ч.1, 266 ч.1 ЦК України). Зі змісту п. 2.4 частини 1 «Інформація про Клієнта» кредитного договору № 26254018907365 від 27.07.2012 року вбачається, що строк користування овердрафтом складає 24 місяці, а преамбула договору зазначає, що пропозиція є чинною для прийняття (акцепту) банком протягом 30 календарних днів від дати її підписання відповідачем (27.07.2012 року), тобто до 27.08.2012 року. З огляду на викладене, строк користування кредитними коштами на умовах оведрафту, виходячи зі змісту п. 2.4 частини 1 «Інформація про Клієнта» кредитного договору № 26254018907365 від 27.07.2012 року, сплинув через 24 місяці після дати пропозиції, а саме, 27.07.2014 року. Отже, до 27.07.2014 року [PERSON] мала сплатити на користь Банка всі платежі по кредиту, а також проценти, комісію і штрафи. Зважаючи на викладене, Банк мав звернутись за захистом порушеного права про стягнення заборгованості за кредитним договором № 26254018907365 від 27.07.2012 року в межах строків позовної давності, тобто в період з 27.07.2014 року по 27.07.2017 року. Між тим, із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 26254018907365 від 27.07.2012 року Банк звернувся 09.01.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Згідно ст. ст. 264 ч.ч.1,2, 265 ч.1 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Зважаючи на те, що Банк звернувся за захистом порушеного права про стягнення заборгованості за кредитом, процентами, комісією і неустойкою у вигляді штрафу поза межами строків позовної давності, а відповідач подавала до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, то суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для ствердження про порушення прав особи за захистом яких вона звернулась до суду. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про відмову Банку у позові за пропуском строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. В той же час, з позивача на користь відповідача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved