Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

27 жовтня 2021 року до суду звернулась позивач [PERSON] з вищевказаним позовом в обґрунтування якого вказує, що 24 жовтня 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що на даний час одруження з відповідачем має формальний характер. Причиною розпаду сім`ї стало відчуження одне від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. На даний час сторони не проживають разом, відповідач проживає в російській федерації, тому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. На підставі ст. 498 ЦПК України постановлено надіслати судове доручення про надання правової допомоги, вручення документів компетентному суду іноземної держави за місцем реєстрації відповідача, у зв`язку із чим провадження у цивільній справі зупинено ( а.с. 15-16). 27 липня 2022 року ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання ( а.с. 25-28). Позивачка в судове засідання не з"явилася, представник позивачки адвокат Григоришина В.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причину своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди представника позивачки, вирішено розглядати справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст.280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З 24.02.2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію російської федерації проти України. На період збройної агресії росії до повного припинення посягання на суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість України неможливо гарантувати виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за відповідними міжнародними договорами України у сфері міжнародно-правового співробітництва. Водночас, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, міжрегіональними управліннями юстиції не здійснюється будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції росії і білорусі на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, та у галузі міжнародного приватного права, крім випадків передачі судам чи громадянам на території України документів, одержаних за результатами виконання запитів, доручень і клопотань. Відповідно до статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. З матеріалів справи судом встановлено, що 24 жовтня 2014 року Відділом РАЦС Радянського району Брянського управління РАЦС Брянської області Російської Федерації між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1611. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, зв`язок один з одним не підтримують. Між позивачкою та відповідачем відсутній спір про поділ майна. Згідно письмових пояснень позивачки, подружні стосунки з відповідачем припинені з березня 2021 року. Оскільки подружжя проживає в різних країнах, втратило почуття любові один до одного, та, має різні погляди на сімейне життя, позивачка вважає, що, подальше збереження шлюбу є неможливим та шлюб носить формальний характер. Вказані обставини, встановлені судом, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно з ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон), особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно з ст.17 Закону, виникнення і припинення цивільної правоздатності фізичної особи визначається її особистим законом. Іноземці та особи без громадянства мають цивільну правоздатність в Україні нарівні з громадянами України, крім випадків, передбачених законом або міжнародними договорами України. Згідно з ст.60 Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Згідно з ст.63 Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно зі ст.13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Зважаючи на вищевикладене, а також той факт, що позивачка є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване на території України, що вказує на те, що право України є правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок, суд доходить висновку, що до правовідносин сторін у даній справі має застосовуватися право України. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З урахуванням викладеного, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову, дійшов висновку про те, що, даний позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, зокрема позивача. Позивачка не наполягає на відшкодуванні судових витрат, тому суд не вирішує питання щодо їх компенсації.

Outcome: approved