Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики,в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] заборгованість за договорами позики від 19 серпня 2020 року та 28 серпня 2020 року у розмірі 28445,37 доларів США, а також судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. 19.08.2020 року та 28.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики в інтересах сім`ї, за умовами якого Позичальник позичив, а Позикодавець передав кошти загальною сумою, що еквівалентна 35000,00 доларів США. На підтвердження факту укладення договору позики та передання грошей було власноруч складено, та підписано Позичальницею - [PERSON] , та передано [PERSON] розписки від 19.08.2020 року та 28.08.2020 року, які посвідчують факт отримання [PERSON] у борг грошових коштів у розмірі еквівалентному 35000,00 доларів США, із зобов`язанням повернути позику в строк до 31.12.2020 року. Позивач вказує, що станом на момент отримання коштів за договорами позики, [PERSON] та [PERSON] перебували у законному шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що 20.08.2013 року та зроблено відповідний актовий запис за № 982. Вказує, що у договорах позики від 19.08.2020 року та 28.08.2020 року зазначено про те, що дані кошти брались [PERSON] в інтересах та на потреби сім`ї, а саме: на ремонт кафе, яке належить [PERSON] , на ремонт автомобіля Volvo, який знаходився у спільному користуванні подружжя, та на повернення іншого боргу перед третіми особами. Позивач підтверджує той факт, що станом на день звернення до суду відповідачі повернули частину боргу, а саме: [PERSON] суму в розмірі еквівалентному 3000,00 доларів США та [PERSON] суму в розмірі 100502,51 гривень. Станом на момент звернення до суду з позовною заявою, Позичальники - [PERSON] та [PERSON] не виконали своїх зобов`язань у повному обсязі, вказану суму позики Позикодавцю у визначений договором строк не повернули, у зв`язку з чим, [PERSON] змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. [PERSON] зазначає, що оскільки договори позики укладалися в іноземній валюті на суму еквівалентну 35000,00 доларів США, та перед Позивачем, наразі, існує заборгованість у сумі: 35000,00 доларів США - 3000,00 доларів США - (100502,51 гривень / 28,2737 курс НБУ станом на 22 жовтня 2020 року = 3554,63 доларів США) = 28445,37 доларів США, з урахуванням положень ст. 533 ЦК України, ця сума і підлягає стягненню з відповідачів. 07 лютого 2022 року представником [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи свої заперечення представник відповідача зазначила наступне. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року по справі № 761/1160/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. До розірвання шлюбу, у серпні 2020 року відповідач [PERSON] переїхала до м. Одеси де мешкає з дочкою та співмешканцем - [PERSON] , позивачем по вказаній справі. Представник відповідача вказує, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припиненні у серпні 2020 року. В цей самий час, відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] вже перебували у фактичних шлюбних відносинах, а станом на дату розгляду цієї позовної заяви - мають спільну дитину. Враховуючи вказані обставини та фактичні шлюбні відносини сторін, представник відповідача вважає, що подача вказаного позову як і надання розписок є удаваним правочином. Вказує, що [PERSON] отримання ним коштів заперечує в повному обсязі та вважає, що написання вказаних розписок здійснювалось нещодавно, за попередньою змовою з [PERSON] із зазначенням відомостей, які не відповідають дійсності з метою неправомірного стягнення у нього коштів. Вважає, що навіть у разі існування вказаного боргу, вказана позика була використана в інтересах сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Також представник [PERSON] звернула увагу на заздалегідь неправдиві відомості, викладені в позовній заяві. Так, автомобіль «Volvo», на який посилається позивач, ніколи не був спільною власністю подружжя, а належав батькові [PERSON] - [PERSON] . Стосовно кафе, жодного доказу щодо проведеного ремонту за кошти дружини позивачем не надані, як і не надано суду доказів про проведення такого ремонту взагалі, зокрема рахунків, актів виконаних робіт, перерахування коштів, так само як і не зазначено які саме борги подружжя і яким особам було виплачено. Представник [PERSON] також зазначила, що у позовній заявіпозивач жодним чином не підтвердив, що отримання коштів [PERSON] здійснювалось в інтересах сім`ї відповідачів, саме на які цілі, які речі для сімейного побуту було куплено та/або які саме сімейні інтереси вказані кошти забезпечували, оскільки спільного майна відповідачі не мають, спільного бізнесу - також. Таким чином вважає, що доводи про використання вказаних коштів на сімейні потреби є лише припущеннями. Щодо посилання позивача про повернення суми в розмірі 100502,51 гривень зазначила, що вказані обставини не відносяться до вказаних розписок ніяким чином, адже вказані кошти належали [PERSON] . Вказує, що зазначена сума була переведена [PERSON] , оскільки він проживав разом з [PERSON] , яка займається підприємницькою діяльність з пошиву одягу. На час перерахування вказаних коштів фабрика з пошиву одягу знаходилась у м. Києві, а [PERSON] вже мешкала у м. Одесі і оплата за продаж товару ФОП [PERSON] надходила як на банківську карту [PERSON] так і на банківську картку [PERSON] [PERSON] увідкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність. [PERSON] увідкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься заява відповідача від 17 травня 2022 року, в якій позов визнала, просила розгляд справи проводити у її відсутність. [PERSON] , про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, 19 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до вказаного договору [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму в розмірі еквівалентну 20000,00 доларів США. Вказану суму [PERSON] взяла для ремонту кафе чоловіка [PERSON] , і автомобіля Volvo, який знаходиться в їхньому сумісному користуванні. Зобов`язалась повернути борг до 31 грудня 2020 року (а.с. 25). Крім того, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 28 серпня 2020 року. Відповідно до вказаного договору [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму 15000,00 доларів США. Вказану суму [PERSON] взяла для повернення боргу батькам чоловіка і другу сім`ї [PERSON] , і на сімейні потреби. Зобов`язалась повернути борг до 31 грудня 2020 року (а.с. 26). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повернула [PERSON] суму у розмірі 3000,00 доларів США в рахунок повернення боргу наданого в серпні 2020 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 17 жовтня 2020 року та не заперечувалось останнім в позовній заяві (а.с. 104). Позивач також стверджує, що [PERSON] повернув суму в розмірі 100502,51 гривень. Разом із цим, Позичальники не виконали своїх зобов`язань у повному обсязі, вказану суму позики у визначений договором строк не повернули. Оскільки договори позики укладалися в іноземній валюті на суму еквівалентну 35000,00 доларів США, позивач просить стягнути в відповідачів решту заборгованості у розмір 28445,37 доларів США (35000,00 доларів США - 3000,00 доларів США - (100502,51 гривень / 28,2737 курс НБУ станом на 22 жовтня 2020 року = 3554,63 доларів США). Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання позики та права спільної сумісної власності подружжя, які регулюються главами 8, 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Обґрунтовуючи свої вимоги до [PERSON] позивач зазначив, що договори позики від 19.08.2020 року та 28.08.2020 року було укладено в інтересах сім`ї [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року по справі № 761/1160/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 72-73). З вказано рішення вбачається, що [PERSON] у січні 2021 року звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, обґрунтоване тим, що близько півроку назад стосунки з дружиною розладились, стались частими сварки, фактично сім`я припинила своє існування та носить формальний характер, життя, стосунків і спільного бюджету немає. Вбачається, що відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі, надавши відповідну заяву. Вказані обставини дають суду підстави вважати, що фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припиненні у серпні 2020 року. Суд критично ставиться до доводів позивача, що договори позики від 19.08.2020 року та 28.08.2020 року було укладено в інтересах сім`ї, а саме: на ремонт кафе, яке належить [PERSON] , на ремонт автомобіля Volvo, який знаходився у спільному користуванні подружжя, та на повернення іншого боргу перед третіми особами. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що укладені договори створили обов`язки для іншого з подружжя, а також доказів укладення договору та використання майна в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. Матеріали справи взагалі не містять доказів щодо проведення ремонту у кафе [PERSON] , зокрема: рахунків, актів виконаних робіт, перерахування коштів на банківські рахунки тощо, так само, як і доказів боргів подружжя третім особам, їх розмір та інформацію про повернення. З наданої позивачем копії дубліката квитанції від 22.10.2020 року (а.с. 30) вбачається, що [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 100502,51 гривень, разом із цим у графі «Призначення» не вказано, що вказані кошти будь-яким чином стосуються погашення заборгованості за договорами позики за серпень 2020 року. Крім того, з переписки відповідачів, наданої [PERSON] (а.с. 74-76), вбачається, що [PERSON] просила [PERSON] перевести грошові кошти в розмірі «100 тис» на рахунок [PERSON] , що підтверджує доводи представника відповідача, що вказані кошти належали самій [PERSON] та були лише розмішені на банківській картці [PERSON] . Таким чином, суд критично ставиться щодо доводів позивача про часткове повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 100502,51 гривень в рахунок погашення боргу. Щодо наданих [PERSON] копій квитанцій (а.с. 95-103), суд позбавлений встановити їхнє відношення до вказаної справи, оскільки частина із них датована 07.08.2020 року, тобто у період до укладання договорів позики, та у жодній із них не зазначено призначення платежу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог до [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що договори позики були укладені в інтересах сім`ї. Щодо позову в частині вимог до [PERSON] , суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як встановлено судом, відповідно до договору позики від 19 серпня 2020 року, [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму в розмірі еквівалентному 20000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на дуту складання договору становило 544000, гривень (27,2 гривень за 1 долар США). Як зазначає позивач, грошові кошти у розмірі 100502,51 гривень, в рахунок погашення боргу він отримав. Таким чином, за договором позики від 19 серпня 2020 року з [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 443497,49 гривень. Як встановлено судом, відповідно до договору позики від 28 серпня 2020 року, [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму в розмірі 15000,00 доларів США. Як зазначає позивач, грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США, в рахунок погашення боргу він отримав. Таким чином, за договором позики від 28 серпня 2020 року з [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 12000,00 доларів США. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 7600,00 гривень. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті повністю визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Інші 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, враховуючи процент задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач зазначив, що поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 гривень. Разом із цим, жодних доказів на підтвердження надання позивачу професійної правничої допомоги, зокрема: договору про надання правової допомоги, опису виконаних робіт, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження понесених витрат тощо, матеріали справи не містять. Таким чином, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial