Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

04 січня 2022 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: стягнення з відповідачки 10 974 грн 87 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2010 року, укладеним з [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 серпня 2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник помер, однак станом на дату смерті зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість в сумі 10\~974 грн 87 коп. Оскільки спадкоємцем після смерті [PERSON] є відповідачка [PERSON] , яка ухиляється від добровільного погашення боргу, банк змушений звернутися з позовом до суду. 25 січня 2022 року представник відповідачки подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку пред`явлення вимогу до спадкоємця (а.с. 75). 10 лютого 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказав на те, що відповідно до пункту 1.7.31 строк позовної давності за кредитним договором в частині повернення суми кредиту, сплати відсотків за його користування та пені за порушення зобов`язання становить 50 років, а тому підстав для відмови в позові немає (а.с. 97). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 53). Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, останній надав заяву, в якій також просив розглянути справу за їх відсутності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 серпня 2010 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника та за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Судом також встановлено, що протягом дії договору позичальником було отримано кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії до січня 2014, № [NUMBER] з терміном дії до липня 2017 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 28 липня 2017 року заборгованість за кредитним договором становить 10 974 грн 87 коп., що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту. 12 квітня 2021 року Банк направив претензію кредитора до Першої Очаківської державної нотаріальної контори, в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті померлого боржника [PERSON] , просив включити його кредиторські вимоги у спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, а також надіслати на адресу Банку інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину. 30 квітня 2021 року в.о. завідувача Першої Очаківської державної нотаріальної контори повідомила АТ КБ «Приватбанк» про те, що перевірка наявності або відсутності спадкової справи (заведення спадкової справи) можлива шляхом звернення до будь-якого реєстратора із заявою, складеною за формою, наведеною у додатку 10 до Положення про спадковий реєстр. Докази звернення банку до реєстратора в порядку, зазначеному у повідомленні нотаріуса, в матеріалах справи відсутні. Разом із тим, 03 серпня 2021 року Банк направив відповідачці, як спадкоємиці [PERSON] , лист-претензію з вимогою погасити заборгованість, однак вимога не була виконана. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 525 та 526\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною першою статті 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1218\~ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220\~ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі статтею 1282 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та позичальником, після смерті останнього трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені статтею 1281\~ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18). При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, суд має встановити такі обставини: - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. У постанові від 11 березня 2020 року у справі №360/2312/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». Судом також встановлено, що позивачка на день смерті [PERSON] була зареєстрована разом зі спадкодавцем за адресою:\~\~ [ADDRESS] , а тому в силу статті 1268\~ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину. Відповідачка після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталася. Щодо дотримання кредитором строку пред`явлення вимоги до спадкоємців, суд виходить з положень частини 3 статті 1281 ЦК України, відповідно до якої річний строк для пред`явлення вимоги обчислюється з настання строку вимоги. Судом встановлено, що відповідачка прийняла спадщину 28 липня 2017 року. З наданої банком виписки за договором б/н слідує, що на момент смерті [PERSON] перед банком існувала заборгованість, а отже і виникло право вимоги в розумінні частини 3 статті 1281 ЦК України (а.с. 41). Вказане свідчить про те, що банк мав право вимоги до спадкоємців боржника протягом року, починаючи з 28 липня 2017 року. Разом із тим, з листом-претензією кредитор звернувся лише у серпні 2021 року, тобто поза межами річного строку, визначеного частиною 3 статті 1281 ЦК України. Крім того, належних доказів на підтвердження того, коли саме і з яких джерел Банк дізнався про смерть позичальника [PERSON] та прийняття спадщини [PERSON] , а також розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини, позивачем не надано. Щодо дійсного розміру вимог кредитора, суд звертає увагу на таке. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 10 974 грн 87 коп. та нарахована станом на 28 липня 2017 року. При цьому, згідно з цим розрахунком, Банк нараховував відсотки, а також пеню, на погашення яких самостійно спрямовував кошти, внесені на погашення заборгованості за кредитним договором. Нараховуючи відсотки та пеню, позивач посилався на умови кредитування, передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, та виходив з того, що, підписавши анкету-заяву, позичальник погодився, що така анкета разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає кредитний договір. Однак, з долучених до матеріалів справи Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що вони не підписані позичальником\~ [PERSON] , а відтак відсутні підстави вважати, що сторони погодили відповідні умови щодо розміру відсотків та пені, а також порядку їх нарахування. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків і пені, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розглядатися як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, а також того, що банк самостійно нараховував позичальнику відсотки та пеню, що не було передбачено кредитним договором, та спрямовув кошти, внесені на погашення заборгованості за тілом кредиту, на погашення неправомірно нарахованих відсотків, суд дійшов висновку, що законні вимоги банку обмежуються сумою фактично отриманих, проте не повернутих грошових коштів. З виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається що протягом дії договору позичальник отримав 27\~871грн 28 коп. кредитних коштів, а на виконання зобов`язань за кредитним договором здійснив повернення кредиту на суму 38\~309 грн 42 коп.. Вказане свідчить про те, що позичальник здійснив погашення більшої суми, ніж була отримана ним за кредитним договором, у зв`язку із чим підстав для задоволення позову не вбачається. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не стягує понесені позивачем витрати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed