Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

[PERSON] 05 серпня 2022 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності документу. Заявник у своїй заяві просить встановити факт належності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) - трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 16 серпня 1990 року на ім`я (російською мовою): « [PERSON] » та встановити факт належності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) - Диплома серії [NUMBER] , виданого на ім`я « [PERSON] » 15 червня 1996 року Бердянським державним педагогічним інститутом ім. П.Д. Осипенка за спеціальністю «Початкове навчання». Оскільки помилки в написанні її імені (не відповідність моїм паспортним даним) в трудовій книжці та дипломі, ускладнять їй у майбутньому реалізовувати право на отримання пенсії, оскільки виникли сумніви, що зазначені документи дійсно належать саме [PERSON] . Тобто встановлення даних фактів породжує у позивача право на пенсійне забезпечення у майбутньому, а іншим шляхом, ніж судовим, встановити дані факт не представляється можливим. У зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду для забезпечення захисту своїх прав. 08 серпня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Заявник подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні своїх вимог наполягав. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, відповідних заяв та/або клопотань не надав, про час та дату повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної зацікавленої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народилася позивач, російською мовою - « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Моїми батьками зазначені: (рос.мов.) « [PERSON] » та « [PERSON] ».». 20 лютого 1993 року я уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що 27.07.1993 року Бабушкінським відділом РАЦС м. Дніпропетровська повторно видано відповідне свідоцтво про укладення шлюбу та зроблено актовий запис № 156. Також, 15 червня 1996 року на її ім`я (мовою оригіналу: « [PERSON] ») Бердянським державним педагогічним інститутом ім. П.Д. Осипенка видано Диплом [NUMBER] за спеціальністю «початкове навчання. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлено, що 16 серпня 1990 року на ім`я позивача (мовою оригіналу: [PERSON] , [INFO] ), була оформлена трудова книжка серії [NUMBER] , проте, 30 липня 2002 року Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, мені було оформлено та видано паспорт громадянина України, в якому у графі ім`я, українською мовою зазначено як « [PERSON] ». Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, який підтверджує його стаж і характер виконуваної роботи, а диплом є документом про здобуття вищої освіти, який підтверджує його кваліфікацію та в подальшому може мати суттєве юридичне значення і необхідно для обрахунку трудового стажу та призначення пенсії. Встановити факт належності трудової книжки та диплома про вищу освіту в інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник не має змоги. Звернувшись Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для перевірки та підготовки моїх документів для майбутнього призначення пенсії за віком, при ознайомленні з наданими документами, спеціаліст ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виявив розбіжності у написанні імені заявниці «[PERSON]», а саме, що в трудовий книжці серії [NUMBER] вказано російською мовою « [PERSON] » та у Дипломі [NUMBER] вказано українською мовою « [PERSON] », однак у паспорті громадянина України її ім`я вказано як « [PERSON] ». Таким чином, у позивача наявна розбіжність в написанні її імені у належних їй вищевказаних правовстановлюючих документах, яка виникла у зв`язку з невірним перекладом (трактуванням) її імені вказаного у свідоцтві про народження, де мовою оригіналу (рос.мовою) зазначено « [PERSON] ». Зокрема, помилки в написанні імені позивача (не відповідність її паспортним даним) в трудовій книжці та дипломі, ускладнять [PERSON] у майбутньому реалізовувати право на отримання пенсії, оскільки виникли сумніви, що зазначені документи дійсно належать саме їй. Тобто встановлення даних фактів породжує у позивача право на пенсійне забезпечення у майбутньому, а іншим шляхом, ніж судовим, встановити дані факт не представляється можливим. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності, [PERSON] , правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 16 серпня 1990 року на ім`я (російською мовою) « [PERSON] » та Диплома серії [NUMBER] , виданого 15 червня 1996 року на ім`я « [PERSON] ». Отже, факт належності заявнику трудової книжки та диплому в судовому засіданні доведений вищевказаними доказами. Згідно п. 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, із змінами, внесеними постановою КМ України № 497 від 11 квітня 2002 року, якщо прізвище, ім`я та по батькові, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж працівника, не відповідають прізвищу, імені та по батькові зазначеним в паспорті або свідоцтві про народження особи, факт належності документа, що підтверджує трудовий стаж, даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно п.п. 4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. Помилка у правовстановлюючому документі допущена у зв`язку з невірним перекладом прізвища, ім`я та по батькові заявника з російської на українську мову. Таким чином, суд вважає за необхідне встановити факт належності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) - трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 16 серпня 1990 року на ім`я (російською мовою): « [PERSON] » та диплома серії [NUMBER] , виданого на ім`я « [PERSON] » 15 червня 1996 року Бердянським державним педагогічним інститутом ім. П.Д. Осипенка за спеціальністю «Початкове навчання». Судові витрати залишити за заявником. На підставі викладеного,

Outcome: approved