Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

19.07.2019 р. позивач, звернувся до суду з позовом до відповідачів, про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо - транспортної пригоди, просить суд: стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду у розмірі 35228,56 грн, судові витрати у розмірі 768, 40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.08.2018 року о 21:40 год., [PERSON] , керував транспортним засобом марки «DAF», н.з. [NUMBER] в Одеській області, Білгород-Дністровському районі в с.Затока на станції Сонячна по вул. Лазурній, не витримав безпечну дистанцію при русі заднім ходом в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Mercedes», н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.10.2018 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач є користувачем автомобіля «Mercedes-Benz C270 CDS» KFG 873, а відтак у сенсі розуміння ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України має право відшкодування шкоди, завданої відповідачем цьому майну. Відповідно до звіту № 126/18 про оцінку колісного тз автомобіля «Mercedes-Benz C270 CDS» д/н [NUMBER] , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mercedes-Benz C270 CDS» д/н [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП, яка мала місце 09.08.2018 року становила 12243,04 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 21689,52 грн. Вартість експертного дослідження склала 1296 грн. Посилаючись на норми права, у яких звернено увагу, що спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, наполягав, що має бути звернуто до цивільної відповідальності відповідача , який керував транспортним засобом «DAF», н.з. [NUMBER] та не витримав безпечну дистанцію при русі заднім ходом в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Mercedes», н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . На підставі вищевикладеного, він і звернувся до суду з даним позовом. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «СК`Юнівес» у судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення 08.04.2020 р., про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Згідно зі ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що дійсно 09.08.2018 року о 21:40 год., [PERSON] , керував транспортним засобом марки «DAF», н.з. [NUMBER] в Одеській області, Білгород-Дністровському районі в с.Затока на станції Сонячна по вул. Лазурній, не витримав безпечну дистанцію при русі заднім ходом в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Mercedes», н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.10.2018 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, згідно звіту № 126/18 про оцінку колісного тз автомобіля «Mercedes-Benz C270 CDS» д/н [NUMBER] , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mercedes-Benz C270 CDS» д/н [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП, яка мала місце 09.08.2018 року становила 12243,04 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 21689,52 грн. Вартість експертного дослідження склала 1296 грн. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14). Судом встановлено, що позивач управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Позивач правомірно володів транспортним засобом, а тому має право на відшкодування завданої шкоди. Зазначений висновок також викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 14.12.2021 року за результатами розгляду цивільної справи №147/66/17 де вказано, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , як учасника ДТП, на момент ДТП була застрахована, матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] не звертався до страховика із заявами щодо виплати страхового відшкодування. Отже, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП суд виходить з такого. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. Правовідносини, що склалися між сторонами, підлягають цивільно-правовому регулюванню та регулюються ЦК України, Законом України "Про страхування" та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 ЗУ "Про страхування"). Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтями 3, 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно із п.35.1.ст.35Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом тридцяти днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таким чином, для отримання страхового відшкодування встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п.35.2.ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, згідно п.35.2.ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до заяви додаються, зокрема: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Тобто право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика у встановлений законом строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), з долученням документів, перелік яких закріплений у п.35.2.ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.36.4.ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41цього закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Суд зазначає, що позивачем у справі не надано доказів на підтвердження звернення до страхової компанії. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено випадки коли страховик не відшкодовує шкоди, до таких віднесено: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування»; 32.4. шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов`язаної з цією пригодою; шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Аналіз вищезазначених положень дає підстави для висновку, що обов`язок щодо відшкодування шкоди може бути покладений на особу, яка застрахувала відповідальність лише у випадку коли розмір заподіяної шкоди перевищує страховий ліміт або за наявності обставин визначених ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в Інших випадках шкоду відшкодовує страховик. Аналогічного висновку дійшла Велика палата Верховного суду у постанові 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, Верховний суд у постановах від 17 лютого 2021 року по справі № 753/11069/16-ц, від 25 травня 2020 року по справі 910/10075/19 від 11 листопада 2020 року по справі №369/11812/18, від 16 грудня 2020 року по справі №462/1696/15-ц. Враховуючи те, що розмір матеріальної шкоди зазначений у позові не перевищує страхового ліміту, будь-яка із обставин, передбачених ст.32 згаданого Закону відсутня. Таким чином, позивач мав повне право отримати страхове відшкодування від страховика, втім таким правом не скористався, не звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові на позивача п.2.ч.1.ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed