Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

18\~січня 2022\~року позивач\~звернувся до\~Красилівського районного\~суду Хмельницької\~області з\~позовом,\~який в\~ході розгляду\~уточнив,\~у якому\~просить виконавчий\~напис вчинений\~31\~жовтня 2018\~року приватним\~нотаріусом Дніпровського\~міського нотаріального\~округу Бондар\~І.М., зареєстрований в реєстрі за №1847 про стягнення заборгованості за кредитним договором іпотеки № HMKWGA0000000006 від 05 травня 2008 року, визнати таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» припинити здійснення примусового стягнення коштів з поручителя [PERSON] за вказаним договором. Обґрунтовує позов тим, що 05 травня 2008 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки № HMKWGA0000000006. 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. посвідчений виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі № 1847. За даним виконавчим написом пропонується звернути стягнення на нерухоме майно, квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] . Дане майно передано АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки № HMKWGA0000000006, при цьому [PERSON] є майновим поручителем за вищевказаним договором. Також виконавчим написом пропонується за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги кредитора 178\~240 грн. 06 коп. Вважає, що даний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки безпірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів для вчинення нотаріальних дій. Крім того, частина грошових вимог, з метою погашення яких відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису про стягнення боргу, виходить за межі встановленого законодавством трирічного строку позовної давності, оскільки у виконавчому написі визначено, що строк за яким проводиться стягнення десять років три місяці та сім днів, тобто, з 05 травня 2008 року по 22 серпня 2018 року. Також за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Оскільки Хмельницьким апеляційним судом у серпні 2021 року прийнято відмову від позову АТ КБ «Приватбанк» до основного боржника [PERSON] за кредитним договором іпотеки № HMKWGA0000000006 про стягнення заборгованості, за яким він є майновим поручителем вважає, що виходячи з предмету та норм права, що стали підставою для вчинення спірного виконавчого напису, позивач вважає, що він вчинений в порушення норм права, а заборгованість не є безспірною. З таких підстав позивач просить позов задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» припинити здійснення примусового стягнення коштів з поручителя [PERSON] за вказаним договором. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій позов підтримав, справу просив розглянути у його відсутність, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача\~АТ КБ\~«Приватбанк» в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, відзив на позов не подала, причини неявки суду не повідомила. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 05 травня 2008 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки № HMKWGA0000000006. 31\~жовтня 2018\~року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий\~напис,\~який зареєстрований\~в реєстрі\~за № 1847, щодо звернення стягнення на нерухоме майно\~квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] її кредитним зобов`язанням перед АТ КБ «ПриватбБанк», згідно кредитного договору № HMKWGA0000000006 від 05 травня 2008 року. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172(далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього ж Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 4, 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частина 2 ст. 76 ЦПК України встановлює вичерпний перелік засобів доказування у цивільному процесі. До них належить: письмові докази, речові докази, електронні докази, показання свідків та висновки експертів. Доказування, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. керувалася ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ 29 червня 1999 року, при цьому пропонує звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. \~Пунктом 3 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено умови вчинення виконавчого напису. Так вказаним пунктом передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.\~Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. У разі вчинення виконавчого напису за договором іпотеки нотаріус перевіряє за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру, наявність чи відсутність заставної, наявність чи відсутність інших іпотекодержателів. За наявності заставної вчинення виконавчого напису може бути здійснено лише на підставі заяви (вимоги) власника заставної Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. \~Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. \~\~ Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. \~\~\~ У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. \~\~\~\~\~\~ Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. \~\~ Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. \~ З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. \~\~ Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд встановив, що спірним виконавчим написом за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки - квартири, запропоновано задовольнити вимоги стягувача стосовно заборгованості у розмірі 174\~740,06 грн. за невиконання кредитних зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № HMЛWGA0000000006 від 05 травня 2008 року та 3500 грн. за вчинення виконавчого напису. Строк за який проводиться стягнення з 05 травня 2008 року по 22 серпня 2018 року. Як вбачається із матеріалів справи, у липні 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, а у березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання умов договору недійсними. Рішенням Красилівського районного суду від 09 жовтня 2017 року вимоги [PERSON] задоволено, вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 вересня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Ухвалено нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] 120\~915 грн. 37 коп. кредитної заборгованості. В позові [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 10 вересня 2018 року в частині вирішення позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час повторного розгляду справи, постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року апеляційні скарги АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] задоволено частково. Рішення Красилівського районного суду від 09 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] 116\~491,73 грн. Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою від 10 серпня 2021 року Хмельницьким апеляційним судом прийнято відмову від позову АТ КБ «Приватбанк». Зазначені обставини безумовно свідчать про спірний характер заборгованості, щодо якої був вчинений виконавчий напис. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17 підтвердила висновок, викладений у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, що норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід застосовувати разом з нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Суд встановив, що із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором (основне зобов`язання) банк звернувся 23 липня 2015 року, таким чином банк змінив строк виконання основного зобов`язання. Спірний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 31 жовтня 2018 року, тобто поза межами визначеного 3-річного строку, що свідчить про порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Таким чином позивач довів спірність суми заборгованості, порушення нотаріальної процедури його видачі, а відповідач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була безспірною. Зважаючи на вказане, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню, а оспорюваний виконавчий напис - визнанню таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо\~зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» припинити здійснення примусового стягнення коштів з поручителя [PERSON] за договором № HMЛWGA0000000006 від 05 травня 2008 року, суд не вбачає підстав у зв`язку з тим, що визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, тягне за\~собою припинення\~цього права.

Outcome: approved