Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, згідно вимог якої зі змінами прохає суд визнати договір серія та номер за р. №Н-729, виданий 09.04.1996, видавник Державний нотаріус Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Харитонова А.В. недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 50239193 від 16.12.2019), прийняте [PERSON] та державну реєстрацію прав відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначено, що 17.03.2021 [PERSON] під час оформлення спадкових прав на квартиру [ADDRESS] від приватного нотаріуса дізнався, що невідомі особи намагаються заволодіти спадковим майном і вчиняють протиправні дії щодо вищезазначеної квартири, яка належала його родичам [PERSON] і [PERSON] . По даному факту позивачем подано заяву про вчинення кримінального правопорушення в органи Національної поліції за ознаками ст. 190 КК України та проводиться досудове розслідування. Власниками даної квартири були рідна тітка [PERSON] та її чоловік [PERSON] , які приватизували вказану квартиру та отримали свідоцтво про право власності на житло (видане 03.02.1993 УЖКГ Кременчуцької міськради), оригінал якого весь час знаходився у них, а після їх смерті зберігається у позивача. Крім того власники квартири [PERSON] та її чоловік [PERSON] , після приватизації квартири були зареєстровані та проживали у цій квартирі до самої смерті. За свого життя ними були складені заповіти в яких його рідна тітка та її чоловік заповіли все своє майно та зазначену квартиру позивачу. Так, на підтвердження волевиявлення подружжя [PERSON] , кожним з них були складені заповіти на ім`я позивача [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] . Отже, у відповідності до ст. 1223 ЦК України, позивач [PERSON] являється спадкоємцем [PERSON] та [PERSON] на підставі заповіту. З інформаційної довідки отриманої в нотаріальній конторі позивач дізнався, що за невідомим йому гр. [PERSON] було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру [ADDRESS] . Особа, яка звернулась до реєстратора для здійснення реєстраційних дій є [PERSON] . Підставою внесення запису стало Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 50239193 від 16.12.2019, прийняте [PERSON] ). Підстава для державної реєстрації, договір серія та номер за р. №Н-729, виданий 09.04.1996, видавник Державний нотаріус Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Харитонова А.В.; витяг зі Спадкового реєстру номер 43622770, виданий 18.04.2016, видавник Четверта Кременчуцька державна нотаріальна контора, [PERSON] ; повідомлення серія та номер 1757/01-16, виданий 25.11.2019, видавник Завідувач Четвертою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою Піцул В.Ю. Таким чином, обставини неправомірної державної реєстрації права власності даного майна за [PERSON] перешкоджає реалізації права позивача на прийняття спадщини в порядку ст. 1268-1270 ЦК України. За життя власники квартири [PERSON] та її чоловік [PERSON] повідомляли, що після їхньої смерті позивач успадкує їхню квартиру, для чого склали заповіти на ім`я позивача, і про укладення будь-яких договорів щодо квартири нічого не розповіли. Отже, раніше невідомі особи протиправним шляхом заволоділи належним позивачу спадковим майном, а саме квартирою [ADDRESS] . Вважає, що договір серії та номер за р. №Н-729, виданий 09.04.1996, видавник Державний нотаріус Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Харитонова А.В., не відповідає вимогам чинного на дату його реєстрації законодавства, а саме ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 220 ЦК України, а тому він є нікчемним. Відповідно до інформації наданої Полтавським обласним державним нотаріальним архівом, другий екземпляр договору в архіві відсутній, чим порушено ст. 59 ЗУ «Про нотаріат», п. 29,49 Інструкції. Також в реєстрах нотаріальних дій, що зберігається в Полтавському обласному державному нотаріальному архіві відсутній запис про укладення договору, що є порушенням ст. 52 ЗУ «Про нотаріат», п. 19 Інструкції. У позивача до цього часу зберігається непогашений оригінал свідоцтва про право власності на житло, який повинен був бути вилучений та зберігатись в архіві разом з другим оригіналом нотаріального договору, що не відповідає вимогам п. 21 Інструкції. Договір виготовлений не на спеціальному бланку, відсутні докази сплати державного мита за посвідчення договору, та сплати коштів на його виконання. В Полтавському обласному державному нотаріальному архіві відсутня довідка характеристика БТІ, що не відповідає п. 50 Інструкції. Невиконання умов договору купівлі-продажу квартири щодо передачі майна в натурі [PERSON] за 25 років не виконав умови договору не зареєстрував договір в органах БТІ, що прямо передбачено договором, не прописався в квартирі, не відкрив на своє ім`я особовий рахунок та взагалі не сплатив жодної копійки за комунальні послуги та утримання квартири. Таким чином, відсутність запису в реєстрах нотаріальних дій про засвідчення договору та відсутність другого екземпляру вказаного договору в Полтавському обласному державному нотаріальному архіві, де він повинен був зберігатись, свідчить про недотримання нотаріальної форми укладення договору та порушення вимог, передбачених ст. 47, 48, 227 ЦК УССР. У зв`язку з недотриманням нотаріальної форми договору він є недійсним, та не може породжувати будь-яких прав та обов`язків і не може слугувати підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію. Крім того, протиправність прийнятого [PERSON] рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підтверджується тим, що реєстратор Волочай Ю.В. не звернув увагу на наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Тобто [PERSON] залишив поза увагою не відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у поданих/отриманих документах. Отже, на думку позивача прийняття державним реєстратором Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним. 11.01.2021 приватним нотаріусом Веселовським А.Г. за заявою позивача про прийняття спадщини була заведена спадкова справа №03/2021. В передбачений законом термін, позивач звернувся до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Однак, 14.04.2021 нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену квартиру, у зв`язку з наявністю в державному реєстрі запису про прийняте реєстратором Волочай Ю.В. рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень на квартиру [ADDRESS] за померлим [PERSON] . Враховуючи дані обставини позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.10.2021 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. 27.05.2022 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.06.2022. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином Позивач надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та прохає справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача надав заяву, згідно якої просить справу розглядати без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Представник відповідача Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, згідно якої позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Згідно з ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідачі визнали позов і таке визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачами позову не вбачає та вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки для того наявні законні підстави. Враховуючи думку сторін викладену в заявах, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов таких висновків. Згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та зокрема підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.02.1993, виданого Управлінням житлово комунального господарства адміністрації міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 13.01.1993 за №102, довідкою виданою КП «КМБТІ» 13.01.2021 за вих.№ 61/55, інформація в якій наявна станом на 28.12.2012, [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . Згідно заповіту посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Джусь С.В. 28.01.2003, зареєстрованого в реєстрі за №4-163, [PERSON] , [INFO] , усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів [PERSON] . Відповідно до заповіту посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т.О. 16.09.2003, зареєстрованого в реєстрі за №3-1060, [PERSON] , [INFO] , усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції 07.07.2003, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 04.09.2020, [PERSON] померла [INFO] . 11.01.2021 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., на підставі заяви спадкоємця [PERSON] , була заведена спадкова справа №03/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 14.01.2021 [PERSON] подав нотаріусу заяву про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , та документи, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на вказане майно. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. від 14.04.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії по видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом по спадковій справі №03/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] . Підставою відмови стало те, що згідно з відомостями, наявними в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отриманими нотаріусом під час підготовки до вчинення нотаріальної дії шляхом безпосереднього доступу до реєстру, право власності на вищезазначену квартиру [ADDRESS] , зареєстровано 12.12.2019 за [PERSON] , форма власності: приватна, розмір частки: 1, номер запису про право власності/довірчої власності: 34661941, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1988129453104. Підстава для державної реєстрації: договір, серія та номер: за р. №Н-729, виданий 09.04.1996, видавник: Держаний нотаріус Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Харитонова А.В.; витяг зі Спадкового реєстру, серія та номер:43622770, виданий18.04.2016; видавник: Четверта кременчуцька державна нотаріальна контора, [PERSON] ; повідомлення, серія та номер: 1757/01-16, виданий 25.11.2019, видавник: Завідувач Четвертою кременчуцькою державною нотаріальною конторою Піцул В.Ю. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50239193 від 16.12.2019 12:47:26, [PERSON] , Виконавчий комітет Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Зазначене унеможливлює-видачу на ім`я-заявника [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом та згідно з пунктом 1 частини першої статті 49 ЗУ «Про нотаріат». Згідно договору від 09 квітня 1996 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Харитоновою А.В., зареєстрований в реєстрі за №Н-729 [PERSON] і [PERSON] продали, а гр. [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції 06.01.2015, [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна №1988129453104, [PERSON] , як спадкоємцем померлого [PERSON] , 12.12.2019 звернулася з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень об`єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193207594, сформованої 16.12.2019, на підставі заяви [PERSON] , спадкоємця померлого [PERSON] , державним реєстратором виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Волочай Юрія Вікторовича прийнято рішення та проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:50239193 від 16 грудня 2019 року про право приватної власності [PERSON] на квартиру загальною площею (кв.м.) 45, житловою площею (кв.м.) 29 за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: договір, серія та номер: за р.№Н-729, виданий 09.04.1996, видавник: Державний нотаріус першої кременчуцької державної нотаріальної контори Харитонова А.В. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що як встановлено судом, спірний договір було укладеного до набрання чинності Цивільним кодексом України, то до вказаних правовідносин підлягають застосування положення ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК України в редакції 1963 року за договором купівлі продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на момент укладення договору передбачено, що договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на момент укладення договору, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Згідно з ст. 52 ЗУ «Про нотаріат» в редакції від 02.09.1993, усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Форми реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчуваних документах встановлюються Міністерством юстиції України. Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про нотаріат» в редакції від 02.09.1993, документи, в яких викладено зміст угод, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються нотаріусу або посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії, не менш ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса, у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Тобто, лише наявність всіх вищеперерахованих приписів, встановлених ЗУ «Про нотаріат», та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту України №18/5 від 14.06.94, може свідчити про дотримання нотаріальної форми договору. Згідно з п. 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту України №18/5 від 14.06.94, усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Реєстри повинні бути прошнуровані, аркуші їх пронумеровані. Кількість аркушів у реєстрі повинна бути завірена підписом посадової особи Головного управління юстиції в Криму, управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, уповноваженої на те начальниками цих управлінь. Підпис посадової особи скріплюється гербовою печаткою Головного управління юстиції в Криму, управління юстиції в області, містах Києві чи Севастополі. Запис нотаріальної дії в реєстр провадиться нотаріусом чи іншим працівником державної нотаріальної контори або особою, яка знаходиться у трудових відносинах з приватним нотаріусом, тільки після того, як посвідчувальний напис на документі або документ, що видається нотаріусом, ним підписані. Кожен нотаріус веде окремий реєстр. У державній нотаріальній конторі, де працюють кілька нотаріусів, реєстрам присвоюються індекси, які співпадають з номером печатки державного нотаріуса. У цьому випадку номери на документах, оформлюваних державним нотаріусом, позначаються таким чином: N 1-1, N 1-2, N 2-1 та ін., де перша цифра означає індекс реєстру, а друга - порядковий номер запису. Відповідно до п. 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту України №18/5 від 14.06.94, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та ін., що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Згідно з п. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту України №18/5 від 14.06.94, нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають: - договори про відчуження (купівля-продаж. міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу). Пунктом 29 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту України №18/5 від 14.06.94, визначено, що документи, в яких викладено зміст угод, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються нотаріусу не менш ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса (стаття 59 Закону "Про нотаріат"). Всі примірники підписуються учасниками угоди. Посвідчувальний напис вчиняється на всіх примірниках угоди. За бажанням учасників угоди, кожному з них видається по одному примірнику. При нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на вказане майно у осіб, які його відчужують. Право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів; - свідоцтвом про право власності, яке видається відповідним органом (при приватизації житла); Документи щодо майна, що підлягає реєстрації, приймається нотаріусом за наявності відмітки реєструючого органу, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Крім правовстановлюючого документа на жилий будинок та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, а в населених пунктах, де інвентаризація не проведена, - довідку виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів, в якій викладена характеристика відчужуваної будівлі (п. 50 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту України №18/5 від 14.06.94). Як вбачається з довідки виданої, Полтавським обласним державним нотаріальним архівом 16.02.2022 за вих.№512/01-20, договір відчуження квартири від 09.04.1996 за р.№Н-729, де сторонами правочину є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в архівних фондах Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області не виявлено. Аналогічні відомості місять в довідках наданих, Полтавським обласним державним нотаріальним архівом 26.01.2022 за вих.№265/01-20, та 15.03.2022 за вих.№641/01-20. Як вбачається з відповіді Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 07.04.2022 за вих.№752/01-20, наданої на виконання ухвали суду від 21.03.2022 про витребування доказів, відповідно до опису справ постійного терміну зберігання Першої кременчуцької державної нотаріальної контори за 1996 рік на зберігання до Полтавського ОДНА передано Реєстри для реєстрації нотаріальних дій №2 державного нотаріуса Харитонової А.В. у кількості 21 томів. Працівниками нотаріального архіву здійснено перевірку нотаріальних документів за 1996 рік в ході якої встановлено таке: Відповідно до Реєстру № 2-2 для реєстрації вчинених нотаріальних дій за реєстровим № 729 від 14 лютого 1996 року внесено запис про посвідчення договору купівлі-продажу квартири, який укладений між фізичними особами, ідентифікуючі дані, яких не співпадають із сторонами договору зазначеними в ухвалі від 21.03.2022, а саме це не є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . До Реєстру № 2-3 для реєстрації вчинених нотаріальних дій внесено записи з реєстрового № 1481 по реєстровий № 1706 про вчинення нотаріальних протягом періоду з 25.03.1996 по 05.04.1996; до Реєстру № 2-4 для реєстрації вчинених нотаріальних дій внесено записи з реєстрового № 1707 по реєстровий № 1940 про вчинення нотаріальних протягом періоду з 05.04.1996 по 18.04.1996. До Реєстру № 2-5 для реєстрації вчинених нотаріальних дій внесено записи з реєстрового № 1941 по реєстровий № 2470 про вчинення нотаріальних протягом періоду з 18.04.1996 по 07.05.1996. За даними зазначених Реєстрів інформація, щодо внесення запису про посвідчення договору купівлі-продажу квартири, укладеного 09.04.1996 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відсутня. Відповідно до Алфавіту до загального реєстру Першої кременчуцької державної нотаріальної контори за 1996 рік записи про вчинення нотаріальної дії для [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - відсутні. 3а квітень 1996 року Першою кременчуцькою ДНК сформовано два томи нарядів договорів відчуження, а саме: Том. №7 містить 43 договори відчуження на 259 аркушах за період з 02.04.1996 по 12.04.1996. Том №8 містить 57 договорів відчуження на 399 аркушах за період з 16.04.1996 по 30.04.1996. Серед договорів, сформованих у вищезазначених нарядах Договорів відчуження Першої кременчуцької ДНК за квітень 1996 року договір купівлі - продажу квартири, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Харитоновою А.В. за реєстровим № Н-729 від 09.04.1996 відсутній. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність запису в реєстрах нотаріальних дій про засвідчення договору (серія та номер за р. № Н-729, виданий 09.04.1996, видавник Державний нотаріус Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Харитонова А.В.), та відсутність другого екземпляру вказаного договору в Полтавському обласному державному нотаріальному архіву, де він повинен був зберігатись, свідчить про недотримання нотаріальної форми укладення договору та порушення вимог, передбачених ст. 47, 48, 227 ЦК УССР. Окрім того, як встановлено судом, у позивача зберігається непогашений оригінал свідоцтва про право власності на житло, який повинен був бути вилучений та зберігатися в архіві разом з другими оригіналом нотаріального договору, що не відповідає вимогам п. 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту України №18/5 від 14.06.94. Проаналізувавши вищезазначені обставини справи та норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги щодо визнання недійсним договору від 09 квітня 1996 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Харитоновою А.В., зареєстрований в реєстрі за №Н-729, оскільки договір не відповідає формі його укладення та приписам законодавства щодо його нотаріального посвідчення. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору недійсним, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу щодо захисту цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія ст. 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту в спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за ст. 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються відповідно до ст. 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці («Kudla v. Poland», №30210/96). ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011, вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає право не тільки ініціювати провадження, але й отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutit v Croatia», п.25). Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). За таких обставин, враховуючи, що суд дійшов висновку, про визнання недійсним договору від 09 квітня 1996 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Харитоновою А.В., зареєстрований в реєстрі за №Н-729, який став підставою прийняття державним реєстратором виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Волочай Ю.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:50239193 від 16 грудня 2019 року про право приватної власності [PERSON] на квартиру загальною площею (кв.м.) 45, житловою площею (кв.м.) 29 за адресою: [ADDRESS] , то вказане рішення підлягає скасуванню. При цьому, суд звертає увагу, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За приписом ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, останній є таким, що прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] та у власності останньої на час смерті перебувала квартира [ADDRESS] , то суд дійшов висновку, що позов в частині визнання права власності в порядку спадкування, є законним і обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Отже позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі Центр надання адміністративних послуг, [PERSON] про визнання договору недійсним, скасування рішення та визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню.

Outcome: approved