Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У серпні 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (далі - позивач) є власником будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Під час оформлення договору купівлі-продажу вищевказаного будинку та земельної ділянки, було виявлено, що за вказаною адресою зареєстрована стороння особа (як для продавця, так і для покупця) - [PERSON] (далі -відповідач), [INFO] . З моменту придбання будинку, тобто з 17 грудня 2020 року по теперішній час [PERSON] за місцем реєстрації не з`являвся, ніяких речей, а ні особистих, ні речей домашнього вжитку у будинку не має і ніколи не було. При цьому, реєстрація вказаної особи перешкоджає позивачу розпоряджатись приватною власністю. Окрім того, позивач сплачує надмірні комунальні платежі. На підставі викладеного, позивач просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Стислий виклад заперечь відповідача. [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позов не подав, до зали судових засідань не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Стислий виклад позиції третьої особи. Представник відділу «Центр надання адміністративних послуг Роздільнянської міської ради» до зали судових засідань не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заяви, клопотання. 26 вересня 2022 року позивач надіслав на адресу суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 49). Процесуальні дії у справі. 25 серпня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 44-45). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки, 17 грудня 2020 року [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,0519 гектара, яка розташована на території Роздільнянської міської ради Одеської області, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 5123910100:02:020:0085 (а.с. 8-11). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником земельної ділянки площею 0,0519 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 5123910100:02:020:0085 є [PERSON] , розмір частки: 1/1 (а.с. 11-а). Окрім того, позивач придбав житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-15). Вказаний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 237562258, згідно якого житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , розмір частки: 1/1 (а.с. 16). При дослідженні фактичних обставин, судом було оглянуто домову книгу та технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будиноку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-31). За вказаною адресою зареєстровано дві особи, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 32). З акту обстеження умов мешкання, встановлено, що членами житлової комісії при виконавчому комітеті міської ради було здійснено виїзд за адресою проживання [PERSON] - [ADDRESS] , з метою встановлення факту не проживання за вказаною адресою: [PERSON] . За результатами обстеження, комісія прийшла до висновку, що станом на 12 листопада 2021 року підтверджено факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Окрім того, факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується поясненнями [PERSON] , яка є попереднім власником вказаного житлового будинку, та дізналась про реєстрацію відповідача лише під час продажу будинку (а.с. 35), поясненнями сусудів [PERSON] , [PERSON] (а.с. 36-37). Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дослідивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку кожному аргументу, наведеного учасниками справи, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При дослідженні матеріалів справи, встановлено, що позивач є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , розмір частки: 1/1, форма власності: приватна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному житловому будинку з 13 червня 2019 року по теперішній час (а.с. 43), проте фактично не проживає та не є членом сім`ї позивача. При цьому, реєстрація відповідача у вищевказаному будинку порушує права позивача, так як дані обставини перешкоджають позивачу в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном. Положення частини першої статті 280 ЦПК України визначають, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Частина 8 статті 178 ЦПК України визначає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З диспозиції статті 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved