Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

У провадженні Варвинського районного суду Чернігівської області перебуває вказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, частини квартири та житлового будинку [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері вона прийняла, отримала земельну ділянку та частину квартири. Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований у с. Світличне, вона отримала відмову, оскільки неможливо встановити, що поданий документ, який посвідчує право власності на житловий будинок, належить саме спадкодавцеві [PERSON] , адже у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння власником майна вказана [PERSON] . Таким чином, вона не має змоги реалізувати своє право на оформлення права на спадщину в позасудовому порядку. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08 червня 2022 року (а.с. 91-94), просить встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] , виданого 01 лютого 1990 року виконавчим комітетом Світличненської сільської ради народних депутатів Варвинського району Чернігівської області на ім`я [PERSON] , а також визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 24 червня 2022 року. 08 червня 2022 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 91-94). Ухвалою суду від 24 червня 2022 року прийнято заяву позивача [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог до розгляду, відкладено підготовче судове засідання на 15 липня 2022 року з метою надання відповідачам строку для надання відзивів на позовну заяву (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), а третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - для надання письмових пояснень щодо відповідного позову. 12 липня 2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , до суду надійшли письмові пояснення щодо позову з додатками (а.с. 157-158, 159-191). Ухвалою суду від 15 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 05 вересня 2022 року. У зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] судове засідання, призначене на 05 вересня 2022 року, відкладено до 23 вересня 2022 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та просив їх задовольнити. Наголосив, що позивач зверталась до суду з позовними вимогами, зважаючи на що, строк позовної давності не був пропущений. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі і наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, забезпечив участь у судовому засіданні свого представника. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Жайворонко І.В. у судовому засіданні позов не визнав, вказав, що право власності померлої на домоволодіння не підтверджується належним документом, встановлення факту належності правовстановлюючого документу неможливе через смерть власника та зробив усну заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності. Окремо вказав, що сторона відповідача визнає той факт, що померла спадкодавця - [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Представник відповідача Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області - Кальний О.В., будучи належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача за наявним матеріалами справи, у якому повідомив, що селищна рада не претендує на спірне домоволодіння (а.с. 95-96). Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , 17 червня 2022 року надійшла заява про розгляд справи без її участі, а також без участі відповідача [PERSON] (а.с. 110). 12 липня 2022 року [PERSON] подала до суду письмові пояснення щодо позову з додатками (а.с. 157-158, 159-191). У письмових поясненнях [PERSON] проти позову заперечила, пояснила, що в 1986 році [PERSON] вибула зі спірного господарства та 24 роки жила у своєї дочки - [PERSON] , щоб та мала можливість отримати квартиру з більшою житловою площею. Вони з чоловіком - [PERSON] , який доводиться померлому спадкодавцю [PERSON] сином, а позивачу [PERSON] братом, будувалися тривалий час. Будівництво розпочалося з 1974 року та закінчилося вже після того, як мати поїхала жити до дочки. Мати заповідала [PERSON] земельну ділянку, але будинку не заповідала. Зараз вони з чоловіком [PERSON] пенсіонери, мають незадовільний стан здоров`я та незначні доходи, прожили у спірному будинку 48 років, іншого житла в них немає. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] доводиться позивачеві [PERSON] матір`ю, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та свідоцтв про одруження (а.с. 9, 10, 11, 12). 24 травня 2005 року [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , згідно з яким заповідала останній земельну частку (пай), що знаходиться на території Світличненської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (а.с. 77). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка - позивачка у справі [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи, зокрема, заявами про прийняття спадщини, заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом (а.с. 67, 85, 87), а також самими свідоцтвами про право на спадщину (а.с. 86, 88). Так, 18 липня 2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,0100 га, кадастровий номер 7421184000:06:000:0623 (а.с. 86), а 28 квітня 2016 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири під [ADDRESS] (а.с. 88). З матеріалів спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались (а.с. 66-89). При цьому, відповідач [PERSON] 07 лютого 2011 року подала нотаріусу заяву про відмову від обов`язкової частки в спадщині (а.с. 78). Відповідач [PERSON] як на час подання позовної заяви, так і на час розгляду справи заяв про прийняття спадщини не подавав, із заявами про надання додаткового строку для прийняття спадщини до суду не звертався. 27 квітня 2021 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під [ADDRESS] (а.с. 89), проте отримала відмову, яка мотивована неможливістю встановити, що поданий документ, який посвідчує право власності на житловий будинок, належить саме спадкодавцеві [PERSON] , адже у свідоцтві № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння, виданому Світличненською сільською радою 01 лютого 1990 року, власником майна вказана [PERSON] (а.с. 8). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факт належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до свідоцтва про народження позивача [PERSON] її матір`ю є [PERSON] (а.с. 10). У свідоцтві про народження відповідача [PERSON] , у графі «мати», також вказана [PERSON] (а.с. 79). Відповідно до свідоцтва про народження відповідача [PERSON] його матір`ю є [PERSON] (а.с. 160). У довідках № 02-25/1437 від 08 червня 2022 року та № 02-25/1447 від 09 червня 2022 року, виданих Варвинською селищною радою на підставі погосподарських книг Світличненської сільської ради, вказано, що головою сім`ї була [PERSON] , а з нею мешкали її син [PERSON] та невістка [PERSON] (а.с. 163, 164). Так само, у довідці Світличненської сільської ради № 122 від 23 червня 2016 року зазначено, що разом з [PERSON] за адресою: колгосп імені Кірова, село Світличне, були зареєстровані: дружина [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , мати - [PERSON] , [INFO] , яка вибула із господарства у Варву в 1986 році (а.с. 165). З довідки комунального підприємства «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради № 1008 від 08 червня 2016 року вбачається, що згідно з матеріалами архівної справи КП «Прилуцьке МБТІ» в [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано право власності на житловий будинок за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Світличненською сільською радою 01 лютого 1990 року (а.с. 14). В інвентаризаційно-технічній справі № 238 на домоволодіння знаходиться свідоцтво № 137 від 01 лютого 1990 року, яким виконком сільської Ради народних депутатів посвідчує, що ціле домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності (справа №731/365/16-ц, а.с. 22, том 3), а також висновок про реєстрацію будинку (домоволодіння) (справа №731/365/16-ц, а.с. 23, том 3). Разом з тим, ніким з учасників справи не оспорюється той факт, що відповідач [PERSON] , відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] доводяться один одному рідними братом та сестрами. Наведене свідчить про те, що в офіційних документах спадкодавця [PERSON] часто помилково зазначали її по батькові, а саме замість [PERSON] вказували [PERSON] . Оцінивши всі обставини справи у їх сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на ототожнення у розмовному мовленні таких форм по батькові як [PERSON] та [PERSON] , а також враховуючи письмові докази, суд робить висновок про підтвердження факту належності матері заявника [PERSON] за життя правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння, виданого 01 лютого 1990 року виконавчим комітетом Світличненської сільської ради народних депутатів Варвинського району Чернігівської області на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст. 5 ЦК України до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 3.1) роз`яснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. У технічному паспорті, виготовленому 21 квітня 2016 року замовнику [PERSON] , вказано, що житловий будинок по [ADDRESS] , позначений на схемі під літерою А-1, прибудова а-1 та сарай Б-1 збудовані у 1974 році; літня кухня В-1, гараж [NUMBER] , літня кухня в-1, погріб ПГ1 - у 1975 році; прибудова а-'1 - у 1984 році; сарай б-1, сарай в-'1, сарай Г-1 - у 1990 році; прибудова а-''1, тамбур а-'''1 - до 1992 року (а.с. 25-29). У 1974 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі - Інструкція). Згідно з п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1 (п. 7 Інструкції). До Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, який є Додатком 1 до Інструкції, належали, зокрема, свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів (п. 16 Переліку). Відповідно до п. 13 Інструкції бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складало мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видавали власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, проводило реєстрацію будинку або домоволодіння та видавало реєстраційне посвідчення. В інвентаризаційно-технічній справі №238 на домоволодіння на аркуші 15 (а.с. 22) знаходиться оригінал свідоцтва № 137 від 01 лютого 1990 року, яким виконком сільської Ради народних депутатів посвідчує, що ціле домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві особистої власності, а на аркуші 16 (а.с.23) - висновок про реєстрацію будинку (домоволодіння) (справа №731/365/16-ц, а.с. 01-49, том 3). Отже, Світличненською сільською радою у 1990 році приймалось рішення про оформлення за [PERSON] права власності на житловий будинок в [ADDRESS] , а Прилуцьким МБТІ давався висновок про те, що зазначений будинок підлягає реєстрації на праві власності за [PERSON] . Реєстрація у комунальному підприємстві «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради права власності на житловий будинок за [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності домоволодіння, виданого Світличненською сільською радою 01 лютого 1990 року, свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] . Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року у справі № 731/537/19 скасовано запис державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області Козлової Оксани Анатоліївни про право власності №14639724 від 20 травня 2016 року, яким зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-18). [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, оскільки отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, однак не може оформити спадщину на будинок через те, що у правовстановлюючому документі неправильно вказано по батькові спадкодавця - замість [PERSON] зазначено [PERSON] . У позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування позивач не може. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не приймати її. Позивач [PERSON] виявила свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно. Спадкоємець, яка мала право на обов`язкову частку згідно зі ст. 1241 ЦК України, а саме дочка спадкодавиці [PERSON] , 07 лютого 2011 року подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини (а.с. 78). Син спадкодавиці [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався. Інших спадкоємців за законом чи заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , немає. Проаналізувавши наведені обставини та правові норми, суд дійшов висновку про наявність у позивачки [PERSON] права власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд дійшов таких висновків. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що: «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до частин 2-3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до частини п?ятої статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності не є присічним, норма не містить заборони на поновлення строку та строк може бути поновлено судом, виходячи з обставин справи. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд зважає, що під час подання позову про захист права власності у справі 731/365/16-ц, позивач [PERSON] визначала суб`єктний склад відповідачів з врахуванням того факту, що право власності незаконно було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . При цьому, нею було заявлено і відповідний позов до суду адміністративної юрисдикції (справа №731/96/17), з питання скасування державної реєстрації права власності відповідача, який було задоволено в першій та другій інстанції, однак, скасовано постановою Верховного суду з підстав недотримання судової юрисдикції. В подальшому, рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року у справі № 731/537/19 скасовано запис державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області Козлової Оксани Анатоліївни про право власності №14639724 від 20 травня 2016 року, яким зареєстровано за [PERSON] (а.с. 15-18). Рішенням суду від 16 березня 2021 року у справі №731/365/16-ц відмовлено у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом на тій підставі, що позивачем не вказано всіх відповідачів (а.с. 19-21). Згодом, позивач 27 квітня 2021 року (а.с.8) звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та була повідомлена інформаційним листом про неможливість вчинення цих дій. Оскільки позивач, дізнавшись про порушення її права власності на спадкове майно шляхом державної реєстрації прав на нерухоме майно за [PERSON] (запис державного реєстратора від 20 травня 2016 року), 30 серпня 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом (матеріали справи № 731/365/16-ц), то строк позовної давності у справі за позовними вимогами до [PERSON] та [PERSON] переривався та почався спочатку 16 березня 2021 року, а тому не пропущено. Щодо позовної вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, то строк позовної давності за цією позовною вимогою позивачем не пропущено, оскільки вказаний строк розпочався з 28 квітня 2021 року, коли нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями через неспівпадання по батькові спадкодавця, вказане у правовстановлюючому документі та свідоцтві про смерть. Що ж до позовних вимог до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, то суд зазначає наступне. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі № 523/10225/15-ц, відповідно до частини 2 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Аналізуючи згадувану постанову Великої палати Верховного Суду очевидним є й інший висновок, зокрема про те, що в разі пропущення строку позовної давності до іншого відповідача, право на заявлення про пропущення строків позовної давності має ВИКЛЮЧНО цей відповідач, оскільки лише він є бенефіціаром від вчинення згадуваних процесуальних дій. Інші відповідачі при цьому, не мають процесуального права, та сподівання на звільнення їх від юридичної відповідальності, у зв`язку з застосуванням наслідків пропуску строку позовної давності по вимогам до іншого з відповідачів. Оскільки відповідач Варвинська селищна рада Прилуцького району з письмовим клопотанням про застосування наслідків пропуску позовної давності не зверталась, суд не вбачає підстав для їх застосування, а вчинення цих дій за ініціативою іншого з відповідачів, який не наділений таким процесуальним правом, суд вважає неможливим. Зважаючи на наведене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved