Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 09 листопада 2004 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилась проживати разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Діти бажають проживати разом з нею. Дочка [PERSON] , [INFO] не потребує визначення місця проживання в судовому порядку, оскільки досягла 16-річного віку та має право визначати місце проживання сама. Проте спільна дочка [PERSON] , [INFO] , досягла 12-ти річного віку, а місце проживання дитини, яка не досягла 14 років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Станом на сьогоднішній день у позивача постало питання виїзду дітей за кордон для відпочинку, проте відповідач категорично відмовляється надавати дозволи на їх виїзд за кордон для відпочинку, тим самим зловживаючи своїми батьківськими правами та зашкоджуючи інтересам дітей. Відповідач, починаючи з березня 2016 року, проживає окремо у іншому місті та жодного з покладених на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей, ніяким чином не піклується про них, не проявляє заінтересованості у їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Тому позивач звернулась з даним позовом до суду та прохає визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання її матері [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. та судовий збір в розмірі 917 грн. 60 коп. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 грудня 2021 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області та службу у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області. Зобов`язано третіх осіб надати належним чином оформлені письмові висновки щодо розв`язання спору про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Призначено підготовче судове засідання, яке було відкладено до 26 липня 2022 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 липня 2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08 вересня 2022 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, яке відбувалось в режимі відео конференції, уточнила позовні вимоги стосовно правничої допомоги, а саме: просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 12\~000 грн., задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача в частині заявленого та уточненого позивачем розміру судових витрат не визнав, так як позов завідомо безпідставний, оскільки відсутній предмет спору. Позивачем не надано суду докази наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просив розгляд справи проводити без їх участі, на виконання ухвалу суду представником надано Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви через канцелярію суду просять провести судове засідання без їхньої участі. При винесенні рішення по справі просять врахувати виключно інтереси дитини та висновок органу опіки та піклування Новомосковської міської ради Дніпропетровської області. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 09 листопада 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року було розірвано (а.с.8,14, зворот). Від даного шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 12). Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 23 червня 2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 23 червня 2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до інформаційного листа Служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області від 10.01.2022 за №10, служба інформує, що обстежити умови проживання батька дівчинки [PERSON] , відібрати письмове пояснення та з`ясувати його думку про визначення місця проживання не вдалося, оскільки за вказаною адресою ( [ADDRESS] ) помешкання ніхто не відчинив, телефон відповідача вимкнений. Задля з`ясування обставин у родині, думки відповідача стосовно вирішення конфлікту, йому було надіслано запрошення до служби у справах дітей міської ради. Проте, він не з`явився, про причини не повідомив. Враховуючи, що висновок, про визначення місця проживання дитини готується за місцем її фактичного перебування, інших пояснень служба у справах дітей Прилуцької міської ради надати не може (а.с.31). Згідно листа Служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області від 03.02.2022 за №74 вбачається, що з`ясувати обставини справи, провести бесіду з відповідачем щодо його намірів стосовно виховання дитини, відвідати за місцем проживання служба можливостей не має. На запрошення служби у справах дітей міської ради батько дитини теж ніяк не відреагував: не з`явився, про причини не повідомив (а.с.46). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , вивчивши умови проживання, виховання та утримання [PERSON] , Комісією з питань захисту прав дитини, не виявлено виняткових обставин, за якими малолітня дитина повинна бути розлучена зі своєю матір`ю [PERSON] , а тому враховуючи інтереси малолітньої дитини виконавчий комітет Новомосковської міської ради вважає за доцільне визначити проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.62-64). Згідно копії відповіді №354/0/2-22 від 15.03.2022 на адвокатський запит від 21.02.2022 за №28 щодо надання інформаційної про наявність звернення [PERSON] виконавчий комітет Новомосковської міської ради повідомляє, що [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , не зверталася до їхньої установи з питання про підтвердження місця проживання малолітньої дочки в порядку, визначеному п.721 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (а.с.66). Статтею 8\~Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.7 ст.\~7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141\~СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-3 ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.1, 2 ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч.1 ст.\~161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст.3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст.3, 9, 18 Конвенції про права дитини,ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини позивач, вказує, що відповідач категорично відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку, тим самим зловживаючи своїми батьківськими правами. Проте не надала жодного доказу на підтвердження даного факту. Навпаки, відповідач в заяві про визнання позову вказує на те, що спору з даного питання між сторонами не має, і позов подано безпідставно. Дана обставина підтверджена в судовому засіданні і представником позивача. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Відповідно до п.3) ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Посилання позивача на існування відсутності згоди на виїзд дитини за кордон не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони жодним чином не стосуються предмета доказування у даній справі. Процедура видачі висновку органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України передбачена у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008. Зокрема, пунктом 72-1 вказаного Порядку передбачено, що для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті\~157\~Сімейного кодексу\~України (лікування,\~навчання,\~участі дитини\~в дитячих\~змаганнях,\~фестивалях,\~наукових виставках,\~учнівських олімпіадах\~та конкурсах,\~екологічних,\~технічних,\~мистецьких,\~туристичних,\~дослідницьких,\~спортивних заходах,\~оздоровлення та\~відпочинку дитини\~за кордоном,\~у тому\~числі у\~складі організованої\~групи дітей),\~той з\~батьків,\~з ким\~проживає дитина,\~подає до\~служби у\~справах дітей\~за місцем\~проживання дитини\~такі документи: заяву; копію\~паспорта заявника; копію\~паспорта дитини\~(у\~разі наявності); довідку\~про реєстрацію\~місця проживання\~заявника (у\~разі коли\~в паспорті\~відсутні дані\~про реєстрацію\~місця проживання); довідку\~про реєстрацію\~місця проживання\~дитини; копію\~свідоцтва про\~народження дитини; копію\~рішення суду\~про розірвання\~шлюбу (у\~разі наявності); підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті\~157\~Сімейного кодексу\~України (у\~разі наявності); копію\~документа,\~виданого лікарсько-консультативною\~комісією лікувально-профілактичного\~закладу,\~в порядку\~та за\~формою,\~встановленими МОЗ\~(подається\~для тимчасового\~виїзду за\~межі України\~дитини з\~інвалідністю,\~дитини,\~яка хворіє\~на тяжкі\~перинатальні ураження\~нервової системи,\~тяжкі вроджені\~вади розвитку,\~рідкісне орфанне\~захворювання,\~онкологічні,\~онкогематологічні захворювання,\~дитячий церебральний\~параліч,\~тяжкі психічні\~розлади,\~цукровий діабет\~I\~типу (інсулінозалежний),\~гострі або\~хронічні захворювання\~нирок IV\~ступеня,\~або на\~утримання дитини,\~яка отримала\~тяжкі травми,\~потребує трансплантації\~органа або\~паліативної допомоги). Служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України. Отже, у разі наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 157 Сімейного кодексу України, для самостійного вирішення питання про тимчасовий виїзд дитини за кордон тим з батьків, з яким проживає дитина, звернення до суду є неналежним способом захисту. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року №489/3761/18 (про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька). Згідно із частинами 4, 5 ст.\~19\~СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч.6 статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не приймає до уваги поданий до суду висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, яким він вважає за доцільне визначити проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , оскільки між сторонами відсутній предмет спору по суті заявлених позовних вимог, так як батько не заперечував та не заперечує проти проживання дитини з матір`ю. Отже, позивачем не надано суду доказів наявності спору між нею та батьком дитини щодо місця проживання дитини. Крім того, про відсутність такого спору між сторонами відповідач вказав у заяві про визнання позову. Підстави зазначені позивачем у позовній заяві та встановлені під час розгляду справи в суді для визначення місця проживання дитини разом з нею, суд розцінює як намагання вирішити на свою користь інший спір. Обставини, на які посилається позивач щодо неналежного спілкування з дочкою не доводить факт наявності спору між батьками про місце проживання дитини. Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання з матір`ю суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

Outcome: dismissed