Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що вона є власником житлового будинку, загальною площею 186,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 17 квітня 2009 року ВМС № 181913, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. Даний житловий будинок належить позивачці на праві приватної власності, вона є єдиним власником вищевказаного житлового будинку, який придбаний не в шлюбі з відповідачем, та за її особисті кошти. На сьогоднішній день в даному житловому будинку зареєстровані: позивачка, її донька [PERSON] , та відповідач [PERSON] , що підтверджується витягом № 2388-11 від 07.12.2022 року, про зареєстрованих осіб. Та в ньому проживають, позивачка та її дочка. Відповідач взагалі не проживає у будинку з 2014 року, та не користується, що підтверджується актом депутата округу № 7 Козинської селищної ради Обухівського району Київської області Кравченко С.П. затвердженого селищним головою Гартіком В.В. З відповідачем позивачка у зареєстрованому шлюбі не перебуває та не перебувала, спільного господарства не веде, будь яких відносин не підтримує, відповідач не є співвласником будинку, комунальні платежі вона сплачує самостійно за всіх прописаних осіб, тож, реєстрація відповідача порушує її права, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. 27.05.2022 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі, та призначення підготовчого судового засідання. 29.07.2022 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивачка судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснила, що відповідач [PERSON] з 2014 року взагалі не проживає в будинку, там проживає тільки вона та її донька, а тому вона просить визнати відповідача таким, що втратив проаво користування житловим приміщенням. Свідок [PERSON] будучи товаришем позивачки в судовому засіданні пояснив, що відповідач проживав в будинку позивачки до 2014 року, проте вже більше 8 років він не бачив відповідача в буднику позивачки. Свідок [PERSON] будучи сусідом позивачки пояснив, що відповідач [PERSON] , колишній чоловік позивачки, проте він вже давно понад 8 років не проживає в будинку позивачки. Судові витрати просила залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причин неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. У свою чергу відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження, до суду не подав, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів., Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 186,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу будинку від 17 квітня 2009 року ВМС № 181913, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. Даний житловий будинок належить позивачці, [PERSON] , одноособово З 2014 року позивачка зі своєю дочкою проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] , в тому числі користується даним будинком, сплачує всі комунальні послуги, ремонтує його та доглядає за ним. В 2014 році позивачка звернулась до депутата округу № 7 Козинської селищної ради Обухівського району Київської області Кравченко С.П., щодо не проживання відповідача по справі у вищевказаному будинку за вищевказаною адресою, що підтверджується актом депутата від 05.01.2022 року. Відповідач [PERSON] з 2014 року, не проживає в даному будинку, тобто він не проживає в будинку вже більше ніж 7 років, у житловому приміщенні (будинку) відсутні його особисті речі. Факт не проживання [PERSON] , підтверджується наступними належними та допустимими доказами, актом, який складений депутатом округу № 7 Козинської селищної ради Обухівського району Київської області Кравченко С.П., (в розумінні ст.ст. 76-81,95 ЦПК України), а саме: Акт про не проживання [PERSON] від 05.01.2022 року, який підписаний депутатом округу № 7 Козинської селищної ради Обухівського району Київської області Кравченко С.П.. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. ; Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Виключення, які визначені ч. З ст. 71 ЖК України при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців - відсутні. Більше того, відповідачка не є членом сім`ї позивачки в розумінні ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України та ч. ч. 2, 4 ст. З СК України, у зв`язку з чим на неї не поширюється право користування будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 150, 156 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, як вбачається з положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право користування будинком особи, яка не є членом сім`ї власника будинку, не передбачено чинним житловим законодавством. Таке право користування зберігається лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Отже, враховуючи вищевикладене слід звернути увагу на те, що одноособовим власником будинку є, позивачка [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 17 квітня 2009 року ВМС № 181913, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. Відповідач [PERSON] не має статусу члена сім`ї власника будинку, проте зареєстрований в даному будинку, однак не проживає в ньому. Тому, позивачка, як власник будинку [ADDRESS] має право вимагати визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначено, що відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Крім того між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж порядок встановлений законом. Таким чином, відповідач втратив право користування житлом на підставі його відсутності більш ніж один рік у даному житловому приміщенні. Суд вважає можливим захистити право позивачки шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а обраний позивачкою спосіб захисту її інтересів ґрунтується на законі. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи ( крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч.2 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні доведений належними і допустимими доказами, а відповідач всупереч вимогам ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України не подав заперечень на позов. Враховуючи відсутність заяви позивачки, судові витрати слід залишити за нею.

Outcome: approved