Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком, а саме: будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить вищевказаний будинок, у якому зареєстрована [PERSON] . Зазначає, що відповідач фактично проживає за іншою адресою, на прохання добровільно знятися з реєстрації ніяким чином не реагує. Вказує, що реєстрація [PERSON] у вказаному будинку перешкоджає позивачеві, як власнику, на власний розсуд розпоряджатися власним нерухомим майном. Факт тривалої відсутності відповідача можуть підтвердити свідки. Позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності й у такий спосіб усунути перешкоди у здійсненні нею права користування, володіння та розпорядження нерухомим майном; судові витрати віднести на рахунок позивача. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надіслала на електронну пошту суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області, в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути за його відсутності, при вирішенні питання про задоволення позову покладається на розсуд суду. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.04.2019 року у справі № 528/1134/18 визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № НГР-58 від 07.04.1999 року, а саме, житлового будинку по [ADDRESS] , та визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на зазначений житловий будинок. Відомості про право власності внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (а.с. 08-13). З інформаційної довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.08.2022 року, виданої Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 5344 від 29.07.2022 року, виданої адміністратором ЦНАП Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 18). Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд (ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР ). Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Окрім цього, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, рішенням ЄСПЛ у справі «Андрій Руденко проти України» (Заява № 35041/05) від 21.12.2010 року право приватної власності є непорушним. У відповідності до усталеної практики ЄСПЛ, реальна загроза порушення права особи, що пов`язана із настанням або ненастанням певної обставини, прирівнюється до порушення прав особи. ЄСПЛ визнає порушенням саму загрозу виникнення такого порушення у майбутньому і поширює статус "жертви порушення прав" на потенційну жертву. Критерії, за яких потенційне порушення прав прирівнюється до такого порушення, чітко визначаються практикою Європейського суду з прав людини. У справі Malone v. the United Kingdom (№ 8691/79, Рішення від 2 серпня 1984) ЄСПЛ зазначив, що наявність законодавчо обумовленого підґрунтя для порушення прав особи саме по собі становить порушення прав особи, незалежно від того чи було здійснено безпосереднє втручання у права особи (пар.64). У справі Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009) ЕСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, що б перешкоджали Заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об`єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29). Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність усіх законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі, коли потенційне порушення пов`язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право власності позивача [PERSON] підлягає судовому захисту. На підставі викладеного і

Outcome: approved