Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

14.08.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»\~про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В подальшому заявою від 24.11.2021 позивачем було змінено підстави позову, а також змінено відповідача по справі - з [PERSON] на ПАТ «СК «Арсенал Страхування». В обґрунтування позову, з урахуванням зміни його підстав та відповідача, а також заяви про збільшення позовних вимог,\~ [PERSON] зазначив, що став учасником ДТП, яка сталась близько 16 год. 00 хв. 28 вересня 2019 року у м. Харкові на перехресті вул. Клочківської та вул. Олексіївської за участі автомобілів Hyundai Santa Fe\~державний номер [NUMBER] та Volkswagen Polo\~державний номер [NUMBER] . Співробітниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП та направлено адміністративний матеріал для розгляду в суді. За результатами розгляду даного адміністративного матеріалу Дзержинським районним судом м. Харкова було винесено постанову у справі № 638/20231/19 про закриття провадження у справі, яка була залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду. В той же час, згідно висновку експертного дослідження № 7/11ЕД-20 від 08.07.2020 саме в діях водія автомобіля Volkswagen Polo державний номер [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п.п. 8.7.3. (е) та 8.10 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП. Таким чином, у вищевказаній ДТП винною являється саме [PERSON] . Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 24425 від 17.12.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] становить 82\~486,13 гривень. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, 22 липня 2020 року позивач звернувся до Харківської дирекції ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» з заявою, в якій просив в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 28.09.2019.\~\~ Листом від 21.08.2020 у відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Романченка О.М. від 12.08.2020 ПрАТ «СК «Арсенал страхування» повідомило, що за наслідками розгляду заяви [PERSON] про страхове відшкодування від 22.07.2020 було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на його користь 102097,45 грн, з яких 82486,60 грн прямі збитки, 2637,60 грн та та 675,36 грн витрати, які [PERSON] поніс у зв`язку з проведенням експертиз, 4951,43 грн пеня, 2603,40 грн 3% річних, 8743,53 грн індекс інфляції та витрати по сплаті судового збору (а.с. 2-4, 66-68, 160-162) 05.03.2021 представником відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» Мамедовим І.Р. подано відзив на позов, у якому представник відповідача повністю заперечив проти позову з мотивів відсутності встановленої вини [PERSON] .\~Відповідач не погодився із розміром\~позовних вимог, а саме: на думку відповідача із страхового відшкодування має бути вирахуване ПДВ та сума франшизи. Також відповідач посилається на неналежність висновку експертного дослідження № 7/11ЕД-20 від 08.07.2020 як доказу обставин спірних відносин через відсутність попередження експерта про притягнення до кримінальної відповідальності за надання завідома неправдивого експертного висновку, через що вважає висновок необ`єктивним. Крім того, відповідач вважає, що постановою Харківського апеляційного суду від 25.06.2020 у адміністративній справі № 638/20231/19\~саме [PERSON] визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді саме позивача (а.с. 99-103). Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив адвоката Романченка О.М. представляти його інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] адвокат Романченко О.М. у судовому засідання підтримав позов, просив задовольнити, у подальшому звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «СК «Арсенал» у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив, при цьому представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи Недвиженко О.О. у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Від [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що вона виїхала за межі Харківської області, у зв`язку з військовими діями. Проте, суд не вбачає підстав для відкладення справи, у зв`язку з тим, що третьою особою не зазначено, яка мета відкладення розгляді справи, чи має намір подати докази, які саме докази має намір подати, з якої причини докази не були подані до 09.09.2022, більш того як третя особа так і представник третьої особи не були позбавлені можливості звернутись до суду з клопотанням про розгляд справи в режимі відеконференції як за допомогою власних засобів зв`язку так і у приміщенні будь- якого суду України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 28.09.2019 близько 16 год.00 хв. автомобіль Hyundai Santa\~Fe, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , повертав ліворуч на регульованому перехресті вулиць Клочківська та Олексіївська на вулицю Олексіївську. На зустріч йому зі сторони вулиці 23-го Серпня по правій смузі руху автодороги по вулиці Клочківській рухався автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Позивач зазначає, що рухався на зелений сигнал світлофору та не міг бачити зустрічний автомобіль під керуванням [PERSON] , що рухався по вул. Клочківській, оскільки в двох інших смугах стояли транспортні засоби в очікуванні зеленого сигналу світлофору для руху в їхньому напрямку. Співробітниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП та направлено адміністративний матеріал до суду для його розгляду. Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 02.01.2020 року по справі № 638/20231/19\~провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Харківського апеляційного суду від 25.06.2020 у адміністративній справі № 638/20231/19 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.01.2020 залишено без змін. З огляду на це суд не погоджується із доводами відповідача про те, що судовими рішеннями по адміністративній справі № 638/20231/19 встановлено, що саме [PERSON] є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. При цьому суд виходить із наступного. Статтею 7 КУпАП\~встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. За ч. 1 ст. 9 КУпАП\~адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення. У відповідності зі ст. 38 КУпАП\~адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня здійснення правопорушення. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження. Відповідно до вимог ст. 247 п.7 КпАП України\~провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КпАП України. КУпАП\~передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Тобто, приписи 247 статті\~КУпАП\~є імперативними, і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань. Отже, після встановлення судом обставин, що виключають провадження у справі унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду справи, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень. На думку суду, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.\~ Крім того, суд звертає увагу на той факт, що за правилами\~ст. 284 КУпАП\~рішенням, що доводить вину особи є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. З огляду на відсутність такого судового рішення відносно [PERSON] суд не приймає до уваги вищевказані доводи відповідача. На виконання ухвали суду від 10.03.2021 про призначення судової автотехнічної експертизи, 14.09.2021 на адресу суду з Харківського науково-дослідного експертного\~криміналістичного центру надійшов висновок експерта № СЕ-19/121-21/9969-ІТ. У зв`язку із неповнотою проведених експертних досліджень, на підставі клопотання представника позивача та за погодженням з представником третьої особи, ухвалою суду від 15.12.2021 призначено додаткову судову\~автотехнічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково\~дослідному експертно- криміналістичному центру МВС України. Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384,385 КК України. На вирішення експерта поставлені наступні питання:\~як у даній дорожній ситуації повинні були діяти водій автомобіля як у даній дорожній ситуації повинні були діяти водій автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] [PERSON] та водій автомобіля Hyundai, державний номер [NUMBER] [PERSON] ; чи мали водій автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] [PERSON] та водій автомобіля Hyundai, державний номер [NUMBER] [PERSON] технічну можливість попередити зіткнення; чи маються в діях водія автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] [PERSON] та водія автомобіля Hyundai, державний номер [NUMBER] [PERSON] невідповідності вимогам ПДР, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. 17.08.2022 на адресу суду з Харківського науково-дослідного експертного криміналістичного центру надійшов висновок експерта № СЕ-19/121-22/1508-ІТ від 18.07.2022. Відповідно до вказаного висновку згідно пояснень [PERSON] та свідка [PERSON] у даній дорожній обстановці водій автомобіля Volkswagen\~ [PERSON] повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху, а водій автомобіля Hundai [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. При цьому водій автомобіля Volkswagen\~ [PERSON] мала технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п.п. 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху, а водій автомобіля Hundai [PERSON] не мав технічної можливості запобігти зіткненню виконанням вимог Правил дорожнього руху. Крім того, даним висновком експерта встановлено, що у діях водія автомобіля Volkswagen\~ [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам п.п. 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП, а у діях водія автомобіля Hundai [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які перебували б, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП.\~ Аналогічні висновки містить наданий відповідачем висновок судового експерта Півня В.В. № 049-12(Е)/20 від 18.01.2021. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на це суд не приймає до уваги висновки судового експерта Півня В.В., викладені у його висновку № 049-12(Е)/20 від 18.01.2021 в частині пояснень [PERSON] , [PERSON] \~та [PERSON] , оскільки вони спростовуються як обставинами події, іншими матеріалами справи, а також поясненнями учасників справи, відповідно до яких на момент виїзду [PERSON] на перехрестя інші автомобілі у лівій та середній полосах руху по вул. Клочківській у напрямку смт. Дергачі стояли та рух не розпочали. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, 22.07.2020 позивач звернувся до Харківської дирекції ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» з заявою, в якій просив в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 28.09.2019. Таким чином, судом встановлено, що саме порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля Volkswagen [PERSON] було спричинено дану дорожньо-транспортну пригоду та саме її дії перебувають з технічної точки зору у причинному зв`язку з подією даної пригоди. \~ Судом також встановлено, що ПрАТ «СК «Арсенал страхування» листом від 21.08.2020 повідомило позивача, що за наслідками розгляду його заяви про виплату страхового відшкодування від 22.07.2020 було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Отже, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми страхового відшкодування та інших збитків та нарахованих виплат по ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки вважає винною в ДТП саме [PERSON] , цивільна відповідальність якої застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Загальна сума позовних вимог, з урахуванням письмової заяви позивача про їх збільшення від 12.11.2021 та викладеного в ній розрахунку, становить 102 097,45 гривень, з яких:82 486,13 гривень-прямі збитки (вартість відновлювального ремонту), 2\~637,60 гривень та 675,36 гривень-витрати позивача для відновлення його порушеного права, 4\~951,43 гривень-пені за прострочення сплати страхового відшкодування, 2\~603,40 гривень-3 % річних від простроченої суми страхового відшкодування та 8\~743,53 гривень інфляційних нарахувань на прострочену суму. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Згідно приписів статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Системний аналіз статей 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.\~До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Сторони у справі не заперечують, що на момент ДТП за їх участі, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з лімітом майнової відповідальності страховика в сумі 100\~000, 00 гривень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі\~Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Суд погоджується з твердження відповідача, що виплата страхового відшкодування, здійснюється за принципом вини, як невід`ємної складової складу деліктного зобов`язання. Відповідно норм параграфу 1 глави 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, поданих сторонами (стст. 76-89 ЦПК України).\~ Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи питання наявності вини у скоєнні ДТП з боку її учасників, суд приймає\~до уваги постанову судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 02.01.2020 по справі № 638/20231/19, залишену без змін за наслідками апеляційного перегляду та зазначає, що рішення судів по цій справі не дають підстав для висновку про винність у ДТП саме позивача, оскільки судом не досліджувались питання вини учасників ДТП та не надавалась правова оцінка\~діям учасників пригоди. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що вина позивача встановлена в адміністративному протоколі серії ДПР18 № 363146, складеному на місті ДТП працівниками патрульної поліції відносно [PERSON] , оскільки, статтею 221 КУпАП розгляд адміністративних справ про ДТП віднесено до підвідомчості судів.\~Крім того, для розгляду справ по ст. 124 КУпАП протокол є способом оформлення (фіксації) події, складення якого не може підміняти передбаченої законом судової процедури розгляду справи з ухваленням рішення іменем України.\~\~ \~\~ Поряд з цим ст. 40 КУпАП\~встановлено, що якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Коли шкоду заподіяно неповнолітнім, який досяг шістнадцяти років і має самостійний заробіток, а сума шкоди не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суддя має право покласти на неповнолітнього відшкодування заподіяної шкоди або зобов`язати своєю працею усунути її. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Виходячи із оцінки пояснень учасників справи, а також висновку експерта № СЕ-19/121-22/1508-ІТ від 18.07.2022 щодо якого у учасників справи не було зауважень,\~вбачається, що у тій дорожній обстановці водій автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] [PERSON] повинна була діяти відповідно до вимог підпунктів 8.7.3е та 8.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правил дорожнього руху), відповідно до яких червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.\~У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Водій автомобіля Hyundai, державний номер [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. У зв`язку із невиконанням водієм автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] [PERSON] вимог підпунктів 8.7.3е та 8.10. Правил дорожнього руху, позивач не мав можливості запобігти зіткненню виконанням вимог Правил дорожнього руху. Враховуючи наведене у діях водія [PERSON] не вбачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували би в у причинному зв`язку із даною подією ДТП. Натомість суд приходить до висновку, що саме дії водія автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] [PERSON] , яка 28.09.2019 близько 16 год. 00 хв. керувала автомобілем та здійснила проїзд регульованого перехрестя вулиць Клочківська та Олексіївська у м. Харкові на заборонений сигнал світлофору свідчать про\~ порушення нею вимог Правил дорожнього руху, що мають прямий причинно-наслідковий зв`язок із настанням дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля Hyundai, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та виникненням у нього матеріальних збитків.\~\~ Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі\~Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Матеріали справи свідчать про те, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (страховик) на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяло на себе виконання обов`язку відшкодування завданої [PERSON] шкоди у межах суми страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн. Розмір завданої [PERSON] майнової шкоди (прямих збитків)\~позивачу в сумі 82 486,13 гривень\~ не перевищує ліміт відповідальності страховика та є достатнім для відшкодування завданої позивачу внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу матеріальної шкоди. Натомість покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Судом встановлено, що заяву позивача про виплату йому страхового відшкодування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» одержало 22.07.2020. Таким чином, сплатити страхове відшкодування за даною ДТП відповідач мав у строк до 22.10.2020. Пунктом 3\~ст. 20 Закону України «Про страхування»\~передбачено, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.\~ Відповідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або відмовити у його\~здійсненні за наявності підстав, передбачених ст. 37 Закону. Відповідно до чч. 1,2 ст. 613 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Одним з наслідків порушення зобов`язання є виникнення у боржника обов`язку по сплаті неустойки, зокрема у вигляді пені (п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України»).\~ Відповідно п. 36.5\~ст. 36 Закону\~України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика,\~\~особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норма цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань. Враховуючи те, що відповідачем допущено порушення строків виконання своїх зобов`язань із виплати [PERSON] страхового відшкодування строком на 178 днів, з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» є обґрунтованим покладення на нього пені у розмірі 4951,43 гривень, 8\~743,53 гривень інфляційних нарахувань та 2\~603,40 гривень трьох відсотків річних.\~\~ За приписами п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України до складу збитків\~включаються також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Надаючи оцінку доводам відповідача про необхідність зменшення суми страхового відшкодування на суми франшизи та коефіцієнту зносу автомобіля, суд зазначає, що\~франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування»).\~Проте в матеріалах справи відсутні докази існування та умови застосування франшизи до даного страхового випадку. Умовами договору обов`язкового страхування автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] \~не передбачено визначення розміру страхового відшкодування із врахуванням коефіцієнта зносу та не зазначений його розмір, оскільки таке відшкодування здійснюється потерпілій особі у межах фактичних витрат та договірного ліміту відповідальності страховика. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати. За правилами ч. 1 ст. 133 ЦПК України удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 857,99 грн (а.с.1) та 163 грн (а.с. 163). Окрім того, за заявами позивача [PERSON] та його представника [PERSON] були проведені експертні дослідження, за які було сплачено позивачем. Так, відповідно до акту №24425 попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта становить 2637,60 грн, які сплачені [PERSON] (а.с. 41), окрім того вартість висновку експерта №СЕ-19/121-22/1508-Іт від 18.07.2022 становить 2109,60 грн, які сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією №396Е-К5РА-87В0-СА59 від 10.02.2022 (а.с. 197). Разом з тим, позивачем також було заявлено вимогу 675,36 грн, які ним були сплачені за проведення експертизи, проте [PERSON] не надано доказів на підтвердження сплати ним зазначеної суми, у зв`язку з чим сума у розмірі 675,36 грн не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial