Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що 29.01.2000 року він уклав шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є проживання відповідачки за кордоном більшу частину життя, різні погляди на життя. На даний час шлюб існує лише формально, примирення між сторонами неможливе. Також на даний час діти проживають разом з позивачем. Спору щодо місця проживання дітей немає. Посилаючись на викладене позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем 29 січня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської областіза а/з №14 розірвати. Доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні та вихованні батька. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. Подала клопотання у якому просить справу розглянути без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 29 січня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області за а/з №14(а.с.15). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] (а.с.8), та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Також з матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання учасників справи є [ADDRESS] . А згідно копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] , така періодично виїжджала за межі України на нетривалі періоди, однак 28.08.2021 року повернулася до України через пункт пропуску Вишнє Немецке (а.с.10, 11), після чого відомості про виїзд відповідача за кордон відсутні. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти його розірвання не надав, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Щодо вирішення інших вимог позовної заяви, то з цього приводу суд зазначає наступне. У прохальній частині позовної заяви позивач просить неповнолітніх дітей залишити на утриманні та вихованні батька. На думку суду такий спосіб судового захисту не передбачений нормами чинного сімейного законодавства. Відповідно до приписів СК України утримання та виховання дітей відноситься до обов`язків обох з батьків. Способи утримання та участі у вихованні дітей батьки визначають за взаємною згодою між собою (ст.150, ч.3 ст. 151, ч.1 ст. 157, ст. 180, ч.1 ст. 181 СК України). При цьому нормами сімейного законодавства не передбачено можливості у судовому порядку (примусово) покласти на когось із батьків обов`язок утримувати чи виховувати дитину. Судом лише вирішуються спори (саме спори, а не безспірні питання) між батьками пов`язані з участю в утриманні та вихованні дитини (стягнення аліментів, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини тощо). Відтак на думку суду, друга частина вимог позовної заяви [PERSON] не може бути задоволена у спосіб викладений у позовній заяві. При цьому посилання позивача на постанову ВС від 15.01.2020 у справі №200/952/18 суд вважає недоречним, оскільки у вказаній постанові суду касаційної інстанції сказано, що за відсутності спору між батьками суд може при розірвання шлюбу зазначити про залишення проживання дітей з кимось із батьків, а не про залишення їх на утриманні та вихованні, яка цього просить позивач. Узагальнюючи наведене, позов [PERSON] підлягає лише частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 992 грн. 40 коп., сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial