Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

У травні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 108524,56 грн. за кредитним договором № б/н від 04.08.2014, яка складається з наступного: 6489,03 грн. заборгованість за кредитом; 92 461,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 929,74 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5 144,03 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.08.2014 [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2018 має заборгованість 108 524,56 грн. Саме цю суму позивач просив суд стягнути з відповідача. 23.08.2018 заочним рішенням Запорізький районний суд Запорізької області позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнив частково, стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 102 880,53 грн. за кредитним договором № б/н від 04.08.2014, яка складається з наступного: 6489,03 грн. заборгованість за кредитом; 92461,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3929,74 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також судовий збір в розмірі 1670,36 грн. Решту позовних вимог залишено без задоволення. 14 березня 2022 року до суду надійшла заява адвоката Тивоненка Д.Р., який діє в інтересах відповідача про перегляд заочного рішення. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11.04.2022 року вищезазначене заочне рішення суду від 23.08.2018 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 02.05.2022 представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю вимог, заявив заяву про сплив строку позовної давності. Також зазначив, що відповідач не був ознайомлений з умовами та правилами надання позивачем банківських послуг, не підписував їх та не погоджувався. У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем саме кредитної картки, в анкеті - заяві не зазначено строк дії картки та її номер, а також відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки «Універсальна». Крім того, просив суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. 01.06.2022 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від АТ КБ «ПриватБанк» витребувано копії виписки по банківським картам [PERSON] за період з 04.08.2014 року та по 15.05.2018 року; оригінал анкети-заяви від 04.08.2014 про приєднання до Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Вказану ухвалу суду позивач отримав 07.06.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, однак ухвалу не виконав, витребувані докази до суду не надав. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання був повідомлений завчасно та встановленим законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Заяви про відкладення судового засідання до суду не надходило. Представником відповідача - адвокатом Тивоненком Д.Р. у судове засідання подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено наявність боргу, позов необґрунтований, позивачем пропущено строк позовної давності, просив суд відмовити у задоволенні позову. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.08.2014 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомилась та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та наявності заборгованості по погашенню, позивач надав суду завірену копію Анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» від 04.08.2014 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, ІПН, адресу реєстрації, однак, тип картки яку виявив бажання оформити [PERSON] цією анкетою (відсутня позначка клієнта у відповідній графі) та з яким бажаним кредитним лімітом, у Анкеті-заяві не зазначено. При цьому, графа щодо оформлення будь - якої іншої картки, зокрема, платіжної картки кредитка "Універсальна" та графа щодо встановлення кредитного ліміту по платіжній картці кредитка "Універсальна"/Gold у зазначеній Анкеті-заяві не заповнені, відсутнє зазначення номеру картки, яка була випущена банком. Окрім того, дана анкета не містить будь-якої інформації щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Жодних доказів того, що 04.08.2014 року відповідачу було видано кредитну картку "Універсальна", із встановленим на ній кредитним лімітом - матеріали справи не містять. Наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом та відсотками не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку. Також, на підтвердження позовних вимог Банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "Приватбанк", які не містять підпису Позичальника. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач [PERSON] був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження отримання кредитної картки позичальником, що є предметом розгляду даної справи, оскільки в анкеті-заяві не зазначено тип картки. Подана Банком на підтвердження позовних вимог Анкета-заява, не підтверджує обставини, викладені Банком у своєму позові, що 04.08.2014 року відповідачу було видано кредитну картку "Універсальна" зі встановленим на ній кредитним лімітом. Таким чином, суд приходить до висновку, що із наданої позивачем Анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність у анкеті-заяві зазначення про оформлення [PERSON] саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту. До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 27.03.2020 року у справі № 703/3063/18. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором. Однак АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних та допустимих доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору б/н 04.08.2014, з досягненням сторонами згоди в належній формі з усіх істотних умов, отримання кредитної картки, тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримати відповідно кредитні кошти. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надані, ухвала суду від 01.04.2022 про витребування доказів позивачем не виконана, витребуваних доказів не надано та не повідомлено про неможливість надання таких доказів. Жодної відповіді до суду не надано. Враховуючи те, що за матеріалами справи неможливо встановити розмір кредитного ліміту встановленого на картку суд позбавлений можливості визначити розмір заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту. Таким чином, представлений банком розрахунок заборгованості у розмірі 108 524,60 грн., суд не може прийняти до уваги. З огляду на викладене та враховуючи те, що надані банком докази не підтверджують надання відповідачу кредиту, оскільки суперечать один одному, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог, суд не вирішує питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності. Щодо розподілу судових витрат суд приходить до таких висновків. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі, судові витрати по справі не відшкодовуються та покладаються на позивача. Вимоги відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 18 000,00 грн. підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу відповідачу [PERSON] у даній справі надавав адвокат Тивоненко Д.Р. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 14/02 від 14.02.2022 року, ордеру від 14.02.2022 року на надання правової допомоги, Додатку № 1 від 14.04.2022 року до Договору, Акту № 1 від 29.04.2022 року про надані послуги до Договору. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником відповідача документально доведено, що відповідачем дійсно будуть понесені витрати на правничу допомогу у справі. Правомірність заявлених відповідачем вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу також підтверджується й судовою практикою у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у справі № 648/1102/19 від 12.02.2020 року та у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20. Дослідивши надані стороною відповідача документи, суд дійшов висновку про те, що такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами, однак оскільки представник відповідача не брав участі у жодному з судових засідань, суд частково задовольняє ці вимоги у розмірі 16 000,00 грн.

Outcome: approved