Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що він та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.11.2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 296. Під час перебування у шлюбі подружжям 24 лютого 2009 року було придбано транспортний засіб, а саме автомобіль марки: DAEWOO, модель: LEGANZA, тип: легковий седан, номер шасі: [NUMBER] , колір: зелений, реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на дружину [PERSON] . Однак у технічному паспорті серія [NUMBER] в особливих відмітках [PERSON] було зазначено особою, яка має право керування транспортним засобом та зазначено біржову угоду - 004563 від 28.11.2008. 29 квітня 2014 року рішенням Торезького міського суду Донецької області від 29 квітня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено. Рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 12 травня 2014 року. Позивач зазначає, що оскільки вчасно він не міг отримати судове рішення, то на підставі адвокатського запиту від 18 червня 2022 року його представником було отримано супровідний лист № 01-11/99/2022 від 29.06.2022 року з роздруківкою рішення, виготовленого з Єдиного державного реєстру судових рішень. Оскільки після розірвання шлюбу йому не відомо фактичне місце знаходження відповідача для узгодження поділу спільного майна подружжя та необхідністю проведення реєстраційних дій щодо спірного автомобілю, він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому наполягає на позовних вимогах та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження , суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 22.11.2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 296. 29 квітня 2014 року за рішенням Торезького міського суду Донецької області шлюб між сторонами у справі було розірвано (а.с.17). Під час перебування у шлюбі подружжям 24 лютого 2009 року було придбано транспортний засіб, а саме автомобіль марки: DAEWOO, модель: LEGANZA, тип: легковий седан, номер шасі: [NUMBER] , колір: зелений, реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на дружину [PERSON] (а.с. 13-14). У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] в особливих відмітках [PERSON] було зазначено особою, яка має право керування транспортним засобом та зазначено біржову угоду - 004563 від 28.11.2008 (а.с.13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною п. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зі змісту пунктів 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Відповідач доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved