Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполь з позовом до ТОВ «ДАКОРД ФІНАНС», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчий напис № 52024 вчинений 20.05.2021 приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. про стягнення з нього - [PERSON] заборгованості у розмірі 4929,51 грн за письмовим кредитним договором №005-04179-260813, який був укладений 26.08.2013 з ПАТ «Дельта Банк». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 23.11.2021 матеріали позовної заяви передані на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження №66989626 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису на його адресу не надсилалася та він довідався про розпочату стосовно нього процедуру примусового стягнення випадково, лише 15.11.2021, коли на адресу його роботодавця - АТ «Сбербанк» надійшли дві постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Вінника О.С., а саме: постанова від 30.09.2021 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 66989626 та постанова від 10.11.2021 про щомісячне примусове стягнення з його заробітної плати 20% до моменту погашення всієї суми боргу. Вказує, що 15.11.2021 вказані постанови прийняті його роботодавцем до виконання, однак, вони не містили ідентифікатору доступу до загальної АСВП, який би дозволив йому самостійно ознайомитися зі всіма матеріалами виконавчого провадження. При цьому, позивач зауважив на тому, що він ніколи не укладав жодних кредитних договорів з ПАТ «Дельта Банк», а також, не підписував ніяких угод з ТОВ «Дакорд Фінанс». Зі змісту зазначених постанов державного виконавця слідує, що ТОВ «Дакорд Фінанс» начебто набуло право за кредитним договором №005-04179-260813 від 26.08.2013 у ПАТ «Дельта Банк» внаслідок укладання цілої низки договорів факторингу. Однак, зауважив, що жодних документів, вимог, претензій або повідомлень від вказаних осіб, які впродовж більше 8 років передавали один одному право вимоги до нього за письмовим кредитним договором №005-04179-260813 від 26.08.2013 він ніколи не отримував, не надсилалося сповіщення про наявність у нього зобов`язання за кредитним договором та документів, якими би підтверджувалася наявність у нього зобов`язань перед ТОВ «Дакорд Фінанс» на його адресу, також, не надходило. Крім того, його не було проінформовано і про відкриття державним виконавцем виконавчого провадження. На звернення до відділу ДВС засобами телефонного зв`язку з приводу отримання інформації про причини відкриття виконавчого провадження, з жодним представником відділу не вдалося зв`язатися. Крім того зазначив, що 19.11.2021, з метою отримання інформації стосовно спірного виконавчого напису його адвокат звернувся до Центрального ВДВС у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з письмовою заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №66989626, яка була направлена 19.11.2021 на електронну адресу відділу - info_ zh@mr.dn.dvs.gov.ua. Проте, ця заява, також, була проігнорована виконавчою службою, внаслідок чого, він не має в своєму розпорядженні всіх матеріалів виконавчого провадження №66989626. Натомість, як вважає позивач, зважаючи на наявну у нього частину матеріалів виконавчого провадження №66989626, приватний нотаріус не мав правових підстав вчиняти виконавчий напис на письмовому кредитному договорі №005-04179- 260813 від 26.08.2013 за заявою ТОВ «Дакорд Фінанс», так як, між ним та ТОВ «Дакорд Фінанс», а також первісним кредитором - ПАТ «Дельта Банк», не має жодних правовідносин, за якими б у нього виникла заборгованість перед цими особами, оскільки, 26.08.2013 він не укладав з ПАТ «Дельта Банк» ніякого письмового кредитного договору №005-04179-260813, при цьому, з дати укладення кредитного договору пройшло більше 8 років, отже вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням строку, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того позивач зазначив, що приватний нотаріус, при чиненні виконавчого напису, керувалася пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який було на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису визнано нечинним та незаконним, тобто, вчинив оспорюваний виконавчий напис на борговому документі, який не посвідчений нотаріально. Таким чином, позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з грубим порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а відтак, є достатньо підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, що й зумовило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Одночасно у позовній заяві позивач заявив клопотання в поряду ст. 84 ЦПК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 14.01.2022 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою суду від 14.01.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у ТОВ «ДАКОРД ФІНАНС» належним чином завірені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 52024 від 20.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Витребувано у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) належним чином завірену копії матеріалів виконавчого провадження № 66989626 з виконання виконавчого напису № 52024 від 20.05.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. 15.06.2022 представником позивача подано заяву в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, в якій останній просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Остапенка Є.М., який зареєстрований 20.05.2021 в реєстрі нотаріальних дій за №52024 про стягнення [PERSON] на користь ТОВ «Дакорд Фінанс» заборгованості у розмірі 4929,51 грн за кредитним договором №006-04302-271013, який був укладений 27.10.2013 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк». В обґрунтування заяви зазначив, що при зверненні до суду ним було заявлено клопотання про витребування у відповідача документів, які були надані приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а також, витребування у відділу Центрального ВДВС у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) всіх матеріалів виконавчого провадження №66989626 від 30.09.2021. При цьому, у позовній заяві він посилався на те, що на електронну адресу виконавчої служби 19.11.2021 ним надсилалася його заява про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №66989626, яка була задоволена Відділом ДВС лише 15.02.2022 та надані копії оскаржуваного виконавчого напису та заяви ТОВ «Дакорд Фінанс» від 17.08.2021 за № 3Д/08-2021 про примусове виконання вказаного спірного виконавчого напису. Зазначив, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №66989626 він дізнався, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений не на письмовому кредитному договорі №005-04179-260813, який начебто був укладений 26.08.2013 з ПАТ «Дельта Банк», як це було зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження №66989626 від 30.09.2021. При цьому, зауважив, що у постанові державного виконавця від 30.09.2021 про відкриття виконавчого провадження №66989626 зазначено, що спірний виконавчий напис та примусове стягнення з [PERSON] здійснюється для погашення заборгованості за кредитним договором №005-04179-260813, укладеним 26.08.2013 з ПАТ «Дельта Банк». Натомість, у тексті оскаржуваного виконавчого напису, а також, у виписці ТОВ «Дакорд Фінанс» з особового рахунку [PERSON] від 20.05.2021 зазначений зовсім іншій документ за яким заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Дакорд Фінанс» виникла за якимось іншим кредитним договором №006-04302-271013, що укладений 27.10.2013 з ПАТ «Дельта Банк». За таких обставин, вважає, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом на підставі документу, а саме, виписки ТОВ «Дакорд Фінанс» від 20.05.2021 з якогось невідомого особового рахунку [PERSON] про існування заборгованості за неіснуючим кредитним договором №006-04302-271013, начебто укладеним 27.10.2013 з ПАТ «Дельта Банк» та навіть без пред`явлення стягувачем письмового кредитного договору №006-04302-271013, який начебто був укладений 27.10.2013 з ПАТ «Дельта Банк». Відтак, позивач зазначив на те, що оскільки, ніякого письмового кредитного договору №006-04302- 271013 з ПАТ «Дельта Банк» не укладав, тому, відпадає й потреба у витребувані неіснуючих доказів у ТОВ «Дакорд Фінанс» та у Центрального ВДВС у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за його проханням, яке було викладене у позовній заяві. Таким чином, у зв`язку з тим, що у тексті оспорюваного виконавчого напису містяться посилання на реквізити кредитного договору відмінні від тих, що були вказані у документах виконавчого провадження №66989626, відкритого 30.09.2021 Центральним ВДВС у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), виникає необхідність у поданні заяви в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. В подальшому, у судове засідання, призначене на 14.09.2022 позивач та його представник не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, поважність причин неявки не повідомляв, правом, встановленим ст. 278 ЦПК України не скористався, відзив на позов не подавав. Треті особи, також, про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились, пояснень щодо позову або відзиву не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 52024, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ДАКОРД ФІНАНС», місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 13, оф. 403, код платника податків згідно з ЄДРПОУ 43950742, реквізити IBAN [NUMBER] відкритий у АТ «Банк Восток», код банку 307123, якому ТОВ «Фінпром Маркет», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 43311346, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 240621-ФК від 30 квітня 2021 року, якому в свою чергу якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35017877, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 18102020-ФК від 18 жовтня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 39508708, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1/Д від 15 жовтня 2020 року, якому ПАТ «Дельта Банк», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 34047020, на підставі Договору факторингу №450/К від 11 травня 2018 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №006-04302-271013 від 27 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . За умовами виконавчого напису, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ДАКОРД ФІНАНС» та стягнути з [PERSON] за період з 30.04.2021 по 20.05.2021 включно, суму у розмірі: 4878,90 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 0,61 - заборгованість за нарахованими відсотками, комісіями; 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 4929,51 грн. 30.09.2021 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Вінніком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66989626 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 52024 від 20.05.2021 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ДАКОРД ФІНАНС», місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 13, оф. 403, код платника податків згідно з ЄДРПОУ 43950742, реквізити IBAN [NUMBER] відкритий у АТ «Банк Восток», код банку 307123, якому ТОВ «Фінпром Маркет», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 43311346, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 240621-ФК від 30 квітня 2021 року, якому в свою чергу якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35017877, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 18102020-ФК від 18 жовтня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 39508708, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1/Д від 15 жовтня 2020 року, якому ПАТ «Дельта Банк», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 34047020, на підставі Договору факторингу №450/К від 11 травня 2018 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №005-04179-260813 від 26 серпня 2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ДАКОРД ФІНАНС», стягнути з [PERSON] за період з 30.04.2021 по 20.05.2021 включно, суму у розмірі: 4878,90 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 0,61 - заборгованість за нарахованими відсотками, комісіями; 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 4929,51 грн. 30.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 66989626. 10.11.2021 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 66989626. Також, в матеріалах справи міститься заява позивача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 19.11.2021, яка направлена на електронну адресу Центрального ВДВС у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі державного виконавця Вінніка О.С., на яку позивач звертав увагу при поданні позовної заяви до суду, яка була державним виконавцем залишена без задоволення. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). За підпунктом 3.1. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім цього, підпунктами 3.2., 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Так, постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів від 29.06.1999 №1172, Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Відповідно до пункту 2 Переліку документів № 1172 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості. Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Як вбачається з преамбули оспорюваного виконавчого напису, останній вчинений приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. 20.05.2021, на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Отже, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку вже не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору. В той же час, з огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення пункту 1 Переліку № 1172 який регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, в той же час, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не врахував тієї обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні, а тому, повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису на підставі норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження №12-5гс21), оскільки, у судовому порядку постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Укладений між первісним кредитором та позивачем кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому, в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». З огляду на викладене вище, досліджуючи зазначені правові підстави вчиненого оскаржуваного виконавчого напису, який, зокрема, ґрунтувався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 від 29.06.1999, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, адже, нотаріус позбавлений можливості вчиняти такі написи щодо правочину, який не був нотаріально посвідчений, що є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, відтак, й не може вважатися безспірною сума заборгованості, яка стягнута за виконавчим написом. Окрім наведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безспірності заборгованості, суд звертає увагу і на іншу умову, обов`язковість дотримання якої передбачена при вчиненні нотаріусами виконавчих написів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п.2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. За умовами наведеного вище пункту 2 глави 16 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Як окреслив у своїй постанові Верховний Суд від 27.08.2020 року у справі №554/6777/17, провадження № 61-19494св18: «У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому, врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, в цій же постанові Верховний Суд зазначає, що «Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання». Враховуючи наведене, суд, також, погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві щодо відсутності жодних повідомлень від первісного кредитора чи нового кредитора про існування заборгованості та необхідності її погашення або письмової вимоги про усунення порушень чи письмового повідомлення перед вчиненням виконавчого напису, а також, документів, що підтверджували б наявність боргу перед відповідачем. В той же час, відповідач мав надіслати позивачу повідомлення про існування заборгованості, її розмір та порушення зобов`язання за кредитним договором та отримання позивачем такого повідомлення мало надати можливість заперечити проти існування боргу, його розміру. Натомість, не отримання такого повідомлення від відповідача порушило право позивача висловити свої заперечення проти боргу. Отже, право відповідача на стягнення заборгованості в безспірному порядку є спірним, відтак, й заборгованість також є спірною. В той же час, нотаріус не переконався у виконанні вищезазначених дій відповідачем, що свідчить про недотримання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, в матеріалах справи відсутнє повідомлення позивача про відступлення права вимоги, на що також, посилається позивач, що також, може, свідчити про спірність боргу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для неї наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Як вбачається з матеріалів справи, первісним кредитором є ПАТ «Дельта Банк», тоді як, останнім кредитором у зобов`язанні, після укладення низки договорів факторингу про переуступку прав вимоги є - ТОВ «Дакорд Фінанс». Відсутність повідомлень від банку чи нового кредитора про переуступлення прав вимоги до нього свідчить про те, що борг не може бути безспірним, оскільки позивачу про нього навіть не було відомо. При цьому, згідно ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За таких обставин, оскільки, жодних документів, які б підтверджували факт заміни кредитора у зобов`язанні позивач не отримував, то право відповідача на стягнення заборгованості в безспірному порядку є незаконним. Крім того, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. На підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення, чеки, квитанції, меморіальні ордера, платіжні доручення, виписки з особового рахунку та інших документів, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Тобто, встановлення наявності безспірної заборгованості, як того вимагає ст. 88 Закону України «Про нотаріат» можливе лише за наявності достовірної та повної інформації щодо суми заборгованості боржника. В матеріалах справи містяться копії матеріалів виконавчого провадження №66989626, які були надані державним виконавцем у відповідь на заяву позивача від 19.11.2021 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №66989626, які долучені позивачем до матеріалів справи, а саме: заява відповідача від 17.08.2021 № 3Д/08-2021 про примусове виконання рішення, в якій останній просив відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенка Є.М. № 52024 від 20.05.2021, звернути стягнення на заробітну плату позивача та про арешт коштів позивача, виписка з особового рахунка за кредитним договором № 006-04302-271013 від 27.10.2013, ПІБ: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] зі змісту якої вбачається, що 27.10.2013 боржнику, яким є [PERSON] надано кредит згідно кредитного договору № 006-04302-271013 від 27.10.2013 та заборгованість перед ТОВ «Дакорд Фінанс» за вказаним договором за період з 30.04.2021 по 20.05.2021 складає 4879,51 грн.; оспорюваний виконавчий напис; постанова про відкриття виконавчого провадження № 66989626 від 30.09.2021; постанова державного виконавця про арешт коштів боржника від 30.09.2021; постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.11.2021, вимога державного виконавця на адресу АТ «Сбербанк» про повернення постанови про звернення про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.11.2021на адресу відділу без подальшого виконання. Так, у тексті оскаржуваного виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Остапенка Є.М., а також, у виписці ТОВ «Дакорд Фінанс» з особового рахунку позивача від 20.05.2021, зазначено, що заборгованість [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , перед ТОВ «Дакорд Фінанс» виникла за кредитним договором № 006-04302-271013, укладеного 27.10.2013 з ПАТ «Дельта Банк». Натомість, у постанові державного виконавця від 30.09.2021 про відкриття виконавчого провадження зазначено, що спірний виконавчий напис та примусове стягнення з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , здійснюється для погашення заборгованості за кредитним договором № 005-04179-260813 від 26.08.2013, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Тобто, з урахуванням вказаних розбіжностей, це не може свідчити про безспірність вимог стягувача, а відтак, беззаперечно свідчить про спірність боргу. При цьому, в матеріалах справи міститься вимога державного виконавця на адресу АТ «Сбербанк» про повернення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.11.2021 на адресу відділу без подальшого виконання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім цього, Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки, на момент вчинення нотаріальної дії у нотаріуса не було належних доказів безспірності заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення та вважає за необхідне визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн за подання позову до суду згідно квитанції № 7523493 від 17.11.2021 та за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, згідно квитанції № 7523512 від 17.11.2021, що разом складає суму у розмірі 1362,00 грн.

Outcome: approved