Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач - Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону, який діє в інтересах МОУ, КЕВ м.Чернівці звернувся до суду з позовом ЧМР, [PERSON] , [PERSON] , де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі-продажу земельної ділянки. \~\~\~\~ 15.07.2021 року, після отримання судом висновку експерта, Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону Покора К. звернувся до суду з позовом в новій редакції про визнання\~недійсними рішення\~органу місцевого\~самоврядування та\~договору купівлі-продажу\~земельної ділянки\~до ЧМР,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, вказавши при цьому, що МОУ та КЕВ м. Чернівці, маючи відповідні правомочності для захисту інтересів держави відносно оспорюваної земельної ділянки, основне призначення якої - для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] площею 0,9000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за захистом до суду не звернулися, надані їм повноваження не використовували, інших заходів з метою забезпечення визнання недійсними незаконних рішень органу місцевого самоврядування та правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку, оформлену на праві приватної власності, не вжили. Вказані обставини, як зазначають в позові, свідчать про здійснення МОУ та КЕВ м. Чернівці захисту інтересів держави неналежним чином що підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду. А тому, в даному випадку потребують захисту майнові інтереси держави у сфері земельних відносин, оскільки спірна земельна ділянка є власністю держави, а її незаконне володіння та користування іншими особами порушує економічні інтереси держави, позбавляє її права користування належним їй майном. Стверджує, що заступник військового прокурора гарнізону діє згідно з п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України, а саме звернувся до суду з позовом в інтересах держави - МОУ та КЕВ м. Чернівці як органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, оскільки вказані органи належним чином не здійснюють захист інтересів держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Зазначає, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б №037683 Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району 01 березня 1980 року, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради народних депутатів була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] площею 0,9000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що 24 вересня 2018 року комісією спеціалістів виявлено, а начальником КЕВ м. Чернівці складено Акт про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони або нерухомого військового майна військового містечка № [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 0,9000 га. Вказує, що згідно з указаним актом при проведенні геодезичних робіт з метою оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки виявлено частину земельної ділянки приватної форми власності з кадастровим номером 7310136300:14:002:1090, що належить [PERSON] , яка знаходиться на території земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] орієнтовною площею 0,0609 га, тим самим, перешкоджаючи виготовленню правовстановлюючих документів та присвоєнню кадастрового номера вказаній земельній ділянці. Зазначає, що 04 червня 2016 року рішенням ЧМР 64 сесії VI скликання № 1628, [PERSON] надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS] у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а 31 серпня 2015 року рішенням ЧМР 68 сесії VI скликання № 1706 [PERSON] затверджено проект відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090) з визначенням цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Стверджує, що передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України та КМУ, а тому вважає незаконним рішення ЧМР від 31 серпня 2015 року № 1706, в результаті якого в подальшому було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки зазначені правочини були здійснені без такої згоди. Вказує, що рішенням ЧМР від 31 серпня 2015 року № 1706 та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 жовтня 2015 року серії за № НАР558917/реєстровий № 8741 - прямо і суттєво порушуються права та інтереси держави як власника вказаних земель. Останні є незаконними та підлягають визнанню їх недійними з огляду на вищезазначене. Вважає, що спірна земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони та за формою власності - до державної власності. Крім цього, в спрямованій до суду позовній заяві від 15.07.2021 року в новій редакції, прокурор стверджує, що згідно висновку земельно-технічної експертизи, проведеної експертом Чернівецького відділення Київського НДІСЕ від 29.03.2021 року №102-21 частина земельної ділянки за кадастровим номером 7310136300:14:002:1090, що належить на праві власності [PERSON] , накладається на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі МОУ та перебуває на праві постійного користування КЕВ м.Чернівці відповідно до державного акту на право користування землею від 01.03.1980 року Б №037683 площею 0,0609 га. На основі викладеного, просить суд визнати недійсним п.34 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань»; визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] , 01 жовтня 2015 року договір купівлі-продажу земельної ділянки серії та номеру НАР558917/реєстровий № 8741, в частині відчуження земельної ділянки площею 0,0609 га (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:14:002:1090), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь Військової прокуратури Західного регіону України (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20, код ЄДРПОУ 38326057, р/р 35210081082783, ДКСУ м. Київ, МФО 820172) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3842,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 травня 2019 року провадження у справі за позовом Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону, який діє в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці до Чернівецької міської ради, [PERSON] про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі-продажу земельної ділянки було відкрито; призначено підготовче судове засідання на 17 травня 2019 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 червня 2019 року було залучено до участі у справі, в якості співвідповідача по справі [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 червня 2019 року було витребувано у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук Віталіни Григорівни належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу земельної ділянки серії та номеру НАР558917/реєстровий №8741, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090), укладений між [PERSON] та [PERSON] 01 жовтня 2015 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 липня 2019 року було призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено СП «Західно-Український Експертно-Констультативний Центр», провадження у справі було зупинено. 09 жовтня 2019 року до суду були повернуті матеріали зазначеної цивільної справи, у зв`язку із клопотанням судового експерта Ощипко О.О. №256 про надання додаткових матеріалів та залучення спеціаліста. 21 жовтня 2019 року було відновлено провадження по вказаній цивільній справі. 29 листопада 2019 року судом повторно призначено по вказаній справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої було повторно доручено СП «Західно-Український Експертно-Констультативний Центр», провадження у справі було зупинено. 30 січня 2020 року від судового експерта Ощипко О.О. до Шевченківського районного суду м.Чернівці надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи №54 від 30.01.2020 року, відповідно до якого остання повідомила, що не надається можливим встановити наявність накладення частини земельної ділянки площею 0,0634 га, зареєстрованої за [PERSON] , якій присвоєно кадастровий номер 7310136300:14:002:1090 на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі МОУ та перебуває на праві постійного користування КЕв м. Чернівці, відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року серії Б №037683, а відповідно і розміри, площу та конфігурацію накладення. 03 лютого 2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці було поновлено провадження у вказаній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 лютого 2020 року за клопотанням прокурора було призначено по справі повторну судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі було зупинено. 22 квітня 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці було поновлено провадження у вказаній справі. 17 травня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду\~по суті\~на 07\~червня 2021\~року. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 квітня 2022 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] [PERSON] про відвід експерта [PERSON] у вказаній цивільній справі було відмовлено. \~ \~ \~ \~Представник позивача Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону Покора К.,\~який діє\~в інтересах\~МОУ,\~КЕВ м.\~Чернівці в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Зазначив, що КЕВ м. Чернівці на даний час являється користувачем спірної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Вказав, що спір стосується лише землі, що накладається на землі військового містечка, що були відчужені шляхом безоплатної передачі за рішенням ЧМР у власність відповідача. Вказав, що наразі зазначені землі входять до земель військового містечка. Згідно поданої до суду відповіді на відзив вказує, що у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу, захист інтересів держави здійснює прокурор, що і має місце в даному випадку. Вважає, що для припинення права постійного користування земельною ділянкою, що входить до земель оборони має бути як наявність згоди МОУ, так і рішення КМУ. Стверджує, що наявність державного акту, що посвідчує відповідне право, відсутність реєстрації такого права, тощо, не позбавляє державу як власника в особі МОУ як органу управління та КЕВ м. Чернівці як користувача земельної ділянки відповідного права на неї. На підставі викладеного просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник КЕВ м. Чернівці [PERSON] в судовому засіданні вказав, що спірна земельна ділянка була передана ЧМР у власність [PERSON] та в подальшому [PERSON] незаконно, оскільки ані МОУ, ані КМУ згоду на передачу спірної земельної ділянки ЧМР не надавали. Повідомив, що йому не відомо чи був зареєстрований державний акт та чи відновлювались межі в натурі. Просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник Міністерства оборони\~України Панасюк Д.Ю. в судовому засіданні вказав, що ЧМР не мала права розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки зазначена ділянка не була передана у встановленому законом порядку ЧМР не було згоди МОУ на таку передачу. Вказав, що відповідно до висновку експерта Чернівецького відділення\~Київського НДІСЕ\~від 29.03.2021\~року №102-21\~частина земельної\~ділянки за\~кадастровим номером\~7310136300:14:002:1090,\~що належить\~на праві\~власності [PERSON] ,\~накладається на\~земельну ділянку,\~що перебуває\~у власності\~держави в\~особі МОУ\~та перебуває\~на праві\~постійного користування\~КЕВ м.Чернівці, а тому просив суд задовольнити позов в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Чернівецької міської ради в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що відповідно до висновку Держземагенства від 31.07.2015 року, підстав для відмови в задоволенні заяви [PERSON] про надання дозволів на складання проектів відведення, переведення земельних ділянок та внесення змін до окремих рішень з цих питань не було. Зазначив, що рішення ЧМР це акт одноразової дії, яке наразі виконано, а тому ЧМР не може його переглядати. Вказує, що оскаржуване рішення, а саме пункт 34 додатка 4 рішення від 31.08.2015 року №1706, яким затверджено проект відведення та передано у власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га - вичерпало свою дію. Крім цього, згідно поданого відзиву на позовну заяву вказує, що прокурор у відповідності до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не набув права на звернення до суду із даним позовом. Вважає, що станом на день розпорядження спірною земельною ділянкою, ЧМР була її власником, а тому в міської ради були всі правові підстави на розпорядження нею. Вказує, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення, у відповідності до норм Земельного кодексу, [PERSON] вправі була отримати земельну ділянку порядку приватизації. На основі викладеного просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] \~ [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що в Державному акті, який при цьому офіційно не зареєстрований, наявні виправлення. Зазначив, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Вважав, що належних доказів того, що вказана спірна земельна ділянка це землі військових, позивачем суду не надано. Зазначив, що, на його думку, позивачем у позові вказані невірні проміри. Вказав, що в даному випадку застосована умовна система координат. А також, вважав, що навіть якщо ЧМР й допустило помилку, надавши зазначену спірну земельну ділянку у власність [PERSON] ,\~то вказане,\~на його\~думку,\~не є\~підставою для\~позбавлення власності\~на вказану\~земельну ділянку\~ [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Крім цього, згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідачка [PERSON] вказує, що заявником, на її думку, не надано жодного належного та допустимого доказу, що місце розташування частини земельної ділянки яка належить їй на праві власності та земельна ділянка, яка міститься в зазначеному Державному акті в просторовому розміщенні на місцевості пересікаються чи збігаються та якою площею. Відповідач вважає, себе добросовісним набувачем права власності на земельну ділянку кадастровий номер 7310136300:14:002:1090, яку вона придбала за договором купівлі-продажу. Також вважає, що ЧМР своїм рішенням правомірно передала попередньому власнику у власність спірну земельну за кадастровим номером 7310136300:14:002:1090. Крім цього, вважає, що для дотримання принципу рівності сторін, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. А також, стверджує, що відповідно офіційних форм державної статистичної звітності 6-зем та 2-зем, які затверджені наказом Державного комітету статистики України № 377 від 05.11.1998 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.12.1998 року за № 78/3228, зазначені земельні ділянки до земель оборони не відносились. Стверджує, що позивачем не надано жодного доказу щодо розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України на зазначеній ним земельній ділянці. Крім цього, вважає, що допущені органами влади, органами місцевого самоврядування порушення, якщо вони і мають місце, то не можуть бути підставою для повернення майна в порушення її права власності. На основі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча неодноразово належним чином повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, однак спрямували до суду заяву відповідно до змісту якої просили суд розглянути справу у їх відсутність. Також, згідно спрямованих до суду письмових пояснень вказують, що право користування спірною земельною ділянкою Чернівецькою КЕЧ, що згодом набуте КЕВ м.Чернівці в установленому законом порядку не втратилось, а тому просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] підтримав висновки, зазначені в судовій земельно-технічній експертизі Чернівецького відділення Київського НДІСЕ від 29.03.2021 року. Вказав, що зробив висновки на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Пояснив, що в 2015 році було зовсім інше законодавство, а тому ним застосовувалось старе законодавство, що було чинне на момент розробки спірної документації. Ствердив, що ним під час виготовлення висновку використовувався технічний звіт. Вказав, що він також здійснював виїзд на досліджувану місцевість. Ствердив, що обстеження проводились за допомогою мірної стрічки та джипіеса; зазначені прилади належним чином сертифіковані та належать інституту. Вказав, що на самій місцевості не існувало межових позначок. Ствердив, що умовна система координат на момент виготовлення правовстановлюючих документів була прив`язана до державної геодезичної мережі. Експертизою було встановлено, що ним вбачається накладення спірної земельної ділянки, що належить [PERSON] , на землі МОУ. Заслухавши пояснення\~сторін по\~справі,\~розглянувши подані\~сторонами документи\~та матеріали,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються заявлені\~вимоги,\~об`єктивно дослідивши\~і оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення її\~по суті,\~суд приходить\~до висновку,\~що в\~заявлених позивачем\~позовних вимогах слід відмовити, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що п.3 рішення «Суженого исполкома Черновицкого обласного совета депутатов трудящихся» від 28.11.1952 року №31-09016 Чернівецькому гарнізону було передано земельні ділянки в натурі для потреб оборони (т.1 а.с.18-19). 17.10.1978 року рішенням виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій КЕЧ району», було затверджено складені матеріали про видачу державних актів на право користування землею. Вирахування площ здійснювалось за координатами, ув`язка теодолітних ходів проводилась замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій КЕЧ було передано ряд земельних ділянок (об`єктів), серед яких об`єкт № 36 площею 5,9 га (т.1 а.с.150-151). Відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року та Плану границь землекористування Чернівецької КЕЧ району, що є додатком до зазначеного акту - Чернівецькій КЕЧ району була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] площею 0,9000 га за адресою: [ADDRESS] . На вказаному плані землекористування відображено також частину спірної земельної ділянки відповідної конфігурації площею 0,9 га (т.1 а.с. 20-24). Згідно з Геодезичним журналом і абрисом теодолітної зйомки Чернівецької КЕЧ району - Чернівецьким філіалом «Укрземпроекту» було встановлено межі земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] (т.1 а.с. 152-154). Вказане підтверджується відомістю вирахування координат точок теодолітних ходів по об`єкту № 36 Чернівецької КЕЧ району від 06.08.1977 року та протоколом закріплення меж землекористування Чернівецькою КЕЧ району від 11.10.1978 року, якими також підтверджуються конфігурація і межі земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] (т.1 а.с.155-157). Згідно з Технічним звітом Чернівецького філіалу «Укрземпроект» від 26.02.1981, останніми було встановлено конкретні межі землекористування Чернівецької КЕЧ на земельні ділянки, до складу яких входила і спірна земельна ділянка (т.1 а.с. 150). Відповідно до акту прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 20.11.1996 № 18, затвердженого начальником КЕУ ПРКВО В. Мироновичем 09.09.1997 року та прийнятого начальником Чернівецької КЕЧ району 20.11.1997 року вбачається факт передачі 5 га земель військового містечка № [NUMBER] без будівель від Чернівецької КЕЧ району у комунальну власність. Також, відповідно до вказаного акту та схеми, що являється додатком до нього, вбачається, що в користуванні Чернівецької КЕЧ району залишається ще 0,9 га земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] по [ADDRESS] (т.1 а.с. 165-167). Згідно з Витягом з Директиви МОУ від 20.04.2005 № Д-322/1/010, вбачається, що КЕВ м.Чернівці являється правонаступником Чернівецької КЕЧ району (т.1 а.с.149). Згідно з відомістю розбіжностей в обліку земельних ділянок, які рахуються за МОУ по КЕВ станом на 01.04.2018 року (Форма 405Б), вбачається, що за МОУ рахується земельна ділянка в/м [ADDRESS] площею 0,9 га (т.1 а.с. 158-164). Вказане підтверджується Листом ГУ ДГК у Чернівецькій області з додатками від 26.03.2019 року № 0-24-0.21-1278/2-19, відповідно до змісту якого за КЕВ м. Чернівці рахується земельна ділянка в/м [ADDRESS] площею 0,9 га, яка обліковується за МОУ на території Чернівецької області та потребує внесенню до Державного земельного кадастру (т.1 а.с. 211-213). 04.06.2015 року рішенням Чернівецької міської ради 64 сесії VI скликання № 1628 [PERSON] надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS] у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с. 27). Відповідно до рішення Чернівецької міської ради 68 сесії VI скликання від 31.08.2015 року № 1706 [PERSON] затверджено проект відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090) з визначенням цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с. 28). Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.10.2015 року НАР558917/реєстровий № 8741, [PERSON] , [INFO] , продала [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку, площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером 7310136300:14:002:1090, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с. 206). Згідно з листом в/ч [NUMBER] від 14.06.2019 № 409 вбачається, що площа земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] , яка залишилась у користуванні КЕВ м. Чернівці як правонаступника Чернівецької КЕЧ району являється 0,6532 га, а не 0,9 га (т.1 а.с.196-204). Згідно з Актом про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 24.09.2018 року вбачається, що 24.09.2018 року внаслідок перевірки комісією КЕВ м. Чернівці було виявлено самовільне зайняття земель оборони [PERSON] орієнтовною площею 0,0634 га внаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться у її приватній власності (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090) (т.1 а.с.24-26). Відповідно до Висновку судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського НДІСЕ від 29.03.2021 року, підтверджується факт накладання земельної ділянки, що належить [PERSON] (7310136300:14:002:1090) по [ADDRESS] на земельну ділянку в/м № [NUMBER] . Площа накладання становить 0,0609 га. (т.2 а.с. 191-198). Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 19 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року № 1706, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Частинами першою та другою статті 84 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року № 1706, передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою відбувається через добровільну відмову землекористувача від даної земельної ділянки. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 142 ЗК України відмова від користування земельною ділянкою відбувається через подання спеціальної заяви про відмову землекористувача до власника земельної ділянки. При цьому, відповідно до підпункту «а» п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у державній власності залишаються, зокрема, розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які належали до земель оборони. Відповідно до вимог ст. 77 ЗК України, ст. 1 ЗУ «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій ЗСУ, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Крім цього, згідно із ст. 14 ЗУ «Про Збройні сили України» - земля закріплена за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями ЗСУ, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління. Згідно зі ст. 13 ЗК України повноваження щодо розпорядження землями державної власності відноситься виключно до повноважень КМУ. При цьому, згідно з п.п. 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель для потреб ЗСУ (наказ МОУ № 483 від 22.12.1997), за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб ЗСУ, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 ЗК України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва ЗСУ. Проаналізувавши зазначене, суд приходить до висновку, що для припинення права постійного користування земельною ділянкою, що входить до земель оборони має бути як наявність згоди МОУ, так і рішення розпорядника земель державної власності - КМУ. Разом з цим, відомостей відносно того, що КМУ чи МОУ було надано згоду на передачу в комунальну власність земельної ділянки площею 0,0609 га військового містечка № [NUMBER] - матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, за змістом наведених положень закону, вилучення спірної земельної ділянки з державної власності, що віднесена до земель оборони та відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року перебуває у постійному користуванні КЕВ м.Чернівці, і передання зазначеної земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , яка в подальшому продала зазначену земельну ділянку [PERSON] - не належало до повноважень Чернівецької міської ради, оскільки спірна земельна ділянка не перебувала у власності Чернівецької міської ради. При цьому, стосовно заперечень представника відповідача [PERSON] , то досліджений в судовому засіданні Державний акт на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року, є чинним та судом не скасований. Стосовно заявленого адвокатом Лопухом С.В. відводу експерту [PERSON] , то відповідні аргументи з цього приводу були викладені судом в ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.04.2022 року, відповідно до якої в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено. Разом цим, відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Так, у даній справі позов пред`явлено Заступником військового\~прокурора Чернівецького\~гарнізону, який діє\~в інтересах\~Міністерства оборони\~України,\~Квартирно-експлуатаційного\~відділу м.Чернівці у зв`язку з незаконним, на думку позивача, діями відповідачів, які як наслідок призвели до незаконного заволодінням земельною ділянкою державної власності відповідачем [PERSON] . При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших. Обрання ж\~позивачем неналежного\~способу захисту\~своїх прав\~є самостійною\~підставою для\~відмови у\~позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76). При цьому, позивачем (прокурором) не було заявлено суду відповідної позовної вимоги до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння, що з огляду на викладене, вказує на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права. При цьому, на думку суду, заслуговують на увагу, і доводи представника відповідача адвоката Лопуха С.В. в тій частині, що задоволення заявлених позивачем позовних вимог унеможливлює в майбутньому фактичне виконання такого рішення. Так, відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Враховуючи наведені вимоги законодавства та висновки Верховного Суду викладені у вищевказаних постановах, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах позивача Заступник військового\~прокурора Чернівецького\~гарнізону,\~який діє\~в інтересах\~МОУ,\~КЕВ м.Чернівці про визнання недійсним п.34\~Додатку 4\~рішення 68\~сесії VI\~скликання Чернівецької\~міської ради\~від 31\~серпня 2015\~року №\~1706\~«Про розгляд\~звернень фізичних\~та юридичних\~осіб щодо\~передачі безоплатно\~у власність\~і надання\~в оренду\~земельних ділянок,\~надання дозволів\~на складання\~проектів відведення\~земельних ділянок,\~затвердження проектів\~їх відведення\~та визнання\~такими,\~що втратили\~чинність,\~окремих пунктів\~рішень з\~цих питань»\~та визнання\~недійсним укладеного\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~01\~жовтня 2015\~року договору\~купівлі-продажу\~земельної ділянки\~серії та\~номеру НАР558917/реєстровий\~№ 8741,\~в частині\~відчуження земельної\~ділянки площею\~0,0609\~га (кадастровий\~номер земельної\~ділянки 7310136300:14:002:1090),\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] слід відмовити. Крім того, положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевказані положення процесуального законодавства, а саме п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги до задоволення не підлягають, то й відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed