Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 04.02.2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського управління юстиції у м.Києві між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено. Як зазначає позивач після розірвання шлюбу діти проживають з нею та знаходяться на повному її утриманні, що підтверджується довідками про місце реєстрації дітей. [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей. 12 червня 2018 року було видано наказ, яким вказано стягнути з відповідача на користь позивача кошти (аліменти) на утримання малолітніх дітей: сина- [PERSON] , та доньки [PERSON] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Позивач зазначає, що батько приймати участь у вихованні та повноцінному розвитку дітей не бажає, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на додаткові витрати на їх утримання. При цьому, діти знаходяться на диспансерному обліку з підвищеною чутливістю до глютену, потребують спеціального харчування та періодичних медичних обстежень. [PERSON] має затримку психомовного розвитку, потребує постійного медичного догляду та занять з логопедом. Відповідно до консультативного висновку від 03.08.2018 Неврологічної клініки доктора Яценко, [PERSON] поставлено діагноз « віддалені наслідки постгіпоксичної енцефалопатії перинатального періоду; лікворна дисциркуляція; моторна алалія; атактичний синдром», на підставі чого лікарем призначено лікування. З 03.09.2018 дитина проходить курс медикаментозної терапії. Лікарем-фахівцем виписано медичні препарати, рекомендовано оформлення групи інвалідності, діагностичне обстеження та проходження курсу реабілітації кожні три місяці. Позивач вказує, що з вересня 2018 року на додаткові витрати за лікування спільного сина [PERSON] витрачено - 133 616,05 грн., з яких вартість лікарських засобів - 6 298,05 грн., витрати на футбол - 7900грн., витрати на медичні маніпуляції - 119 418 грн. Батько являється власником нерухомого майна, яке здає в оренду та отримує гідну заробітну плату. З огляду на зазначене позивач просить стягнути з відповідача та її користь грошову компенсацію за фактично понесені додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 66 808,02 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 01.07.2021 вищезазначену позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 16.07.2021 на адресу суду від позивача надійшла позовна заява у новій редакції, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача та її користь грошову компенсацію за фактично понесені додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 66 808,02 грн, за період з вересня 2018 по червень 2021 року. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 21.07.2021, серед іншого прийнято позовну заяву у новій редакції до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом у новій редакції [PERSON] до [PERSON] , про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У задоволенні заяви [PERSON] про відмову у відкритті провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення додаткових витрат на утримання дитини було відмовлено. Ухвалою суду від 20.09.2021 було відкладено підготовче засідання у цивільній справі за позовом у новій редакції [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та продовжено строк підготовчого провадження у справі №756/9457/21 строком на 30 (тридцять) днів. 30.09.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, серед іншого, з огляду на те, що позивачем не підтверджено існування особливих обставин, які б зумовили необхідність отримання висновку щодо необхідності постійного медичного догляду у приватному закладі, не надано мотив вибору саме цього закладу, не надано підтвердження факту погодження вибору приватного медичного закладу з батьком дитини. Відповідач вказує, що позовні вимоги позивача складаються із витрат на послуги приватної «Неврологічної клініки Доктора Яценко», витрат на лікарські засоби, відповідно до «діагнозів» даної клініки та витрат на футбольну секцію. Відповідач зазначає, що позивачем надано підтвердження понесених витрат на отриманні медичні послуги лише на суму в 5 120 грн., а на суму в 114 298 грн. підтверджень отримання медичних послуг - відсутні, суми витрат на медичні послуги є завищеними від звичайних у декілька разів, а розрахунок суми позовних вимог відсутній, витрати на ліки на суму 6 298,05 грн. не підтверджені позивачем, крім того, до вимог включені витрати, які не є додатковими по суті. Окрім того, позивач зловживає процесуальними правами, оскільки нею вже подано позов до Подільського районного суду м. Києва, що на думку відповідача, тотожний з даною справою. Відповідно до діагнозів «Неврологічної клініки Яценко» від 2018 року, що долучено позивачем до позову, дитина потребує проходження курсу реабілітації кожні три місяці, проте позивачем не надано жодних документів щодо перерахувань коштів або отримання послуг за період з 20.05.2020 по 02.06.2021, тобто позивач більше не зверталася до вказаної клініки для лікування дитини. Відповідач стверджує, що [PERSON] є звичайною дитиною та не потребує спеціалізованої уваги з боку лікарів-неврологів та психіатрів, на підтвердження чого надає висновок інклюзивно-ресурсного центру про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини, та висновок Міського центру дитини КМДА. Позивач просить суд стягнути 7 900 грн. витрат на футбол, проте ці витрати не є додатковими, та раніше сплачувалися відповідачем відповідно до Договору від 08.05.2018 року. У позові [PERSON] вказує на те, що відповідач приймати участь у вихованні та повноцінному розвитку дітей не бажає, проте відповідно до рішення Подільського районного суду у м. Києві був встановлений факт створення перешкод у спілкуванні, вихованні дітей, та факт сумлінного виконання батьківських обов`язків. Тому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. 29.10.2021 до суду надійшла заява про уточнення та доповнення позовних вимог відповідно до якої, спільний син [PERSON] проходив курс комплексної реабілітації в період з 16.09.2021 по 28.09.2021, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути окрім попередньої ціни позову, ще 8 999, 27 грн. за проходження даного курсу, на загальну суму 74857,29 грн. 10.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву в редакції від 29.10.2021, відповідно до якого, відповідач не визнає як первинні позовні вимоги так і вимоги, що заявлені в заяві про уточнення та доповнення позовних вимог. [PERSON] зазначає, серед іншого, що у позові не доведено, що послуги «Неврологічної клініки доктора Яценко» викликані особливими обставинами, які б зумовили необхідність постійного медичного догляду у приватному закладі, діагноз поставлений приватною клінікою є непідтвердженим. Крім того, відсутні належні докази витрат на лікування спільного сина [PERSON] та встановлено невідповідність сплачених сум позивачем цінам «Неврологічної клініки доктора Яценко» ринковим. Щодо потреби дітей у спеціальному харчуванні, відповідач зазначає, що такі витрати покриваються за рахунок сплачених ним аліментів, а подані позивачем докази є неналежними та викликають сумнів у їх достовірності. Протокольною ухвалою суду від 17.12.2021 підготовче судове засідання у справі за позовом у новій редакції [PERSON] до [PERSON] , про стягнення додаткових витрат на утримання дитини закрито та призначено справу до розгляду по суті. 08.02.2022 до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. 22.02.2022 від відповідача надійшло клопотання про призначення судово-медичної експертизи та клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №758/666/19. Протокольною ухвалою суду від 22.02.2022 заяву представника позивача про збільшення позовних вимог та клопотання відповідача про призначення судово-медичної експертизи залишено без розгляду, а у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №758/666/19 - відмовлено. Протокольною ухвалою суду від 12.07.2022 позивача та його представника було зобов`язано надати для огляду судом у наступне судове засідання оригінали документів, копії яких надано стороною позивача у підтвердження заявлених позовних вимог та які містяться в матеріалах судової справи, оскільки при дослідженні судом документів, поданих позивачем до позову, у суду та відповідача виникли сумніви у їх достовірності, з огляду на що у судовому засіданні було оголошено перерву. 05.09.2022 на електронну пошту Оболонського районного суду м. Києва надійшла заява позивача [PERSON] про залишення позову без розгляду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Ухвалою суду від 05.09.2022 заяву позивача [PERSON] про залишення позову без розгляду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини було повернуто позивачу без розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені, шляхом направлення судових повісток та на електронну адресу позивача. Оригінали документів, копії яких надано стороною позивача у підтвердження заявлених позовних вимог та які містяться в матеріалах судової справи, на вимогу суду, не були надані. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечили з підстав, викладених в поданому до суду відзиві. Крім того, не вважають належним підтвердженням позовних вимог копії документів, що містяться у справі, оскільки позивач не виконала вимоги суду щодо надання для огляду оригіналів документів. Дослідивши матеріали справи та вислухавши учасників судового процесу, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як убачається із матеріалів справи, 04.02.2011 між [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №110. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( а.с.101,102 том 1). Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05.02.2018 у справі №758/12414/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04.02.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 110, розірвано (а.с.97-98 том 1). Судовим наказом від 12.06.2018 виданим Подільським районним судом м.Києва у справі №758/5536/18 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , кошти (аліменти) на утримання малолітніх дітей, сина: [PERSON] , [INFO] та доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 27.04.2021 у справі №756/1586/21 позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час задоволено частково, збільшено з 03.02.2021 року розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року по справі № 758/5536/18, з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , проживаючої в [ADDRESS] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з розміру 1/4 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до розміру 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 03.02.2021 року до повноліття найстаршої дитини [PERSON] , [INFO] . Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року рішення Оболонського районного суду м.Києва від 27 квітня 2021 року залишено без змін (а.с.237-240 том 1). Відповідно до довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 17.02.2021 № 414/37-220 боргу по аліментах у відповідача немає (а.с.241 том 1). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА, діти сторін зареєстровані і проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 99,100 том 1). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Відповідно до вимог Закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що за період з вересня 2018 року по вересень 2021 року нею особисто понесені додаткові витрати на їх спільного з відповідачем сина [PERSON] . У перелік додаткових витрат на дитину позивач включає: витрати на лікарські засоби, витрати на медичні маніпуляції у лікарів та витрати на футбол на загальну суму 74857,29 грн. Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач вказує, що діти знаходяться на диспансерному обліку із підвищеною чутливістю до глютену, потребують спеціального харчування та періодичних медичних обстежень, у підтвердження чого надано копії довідок, виданих Дитячим міським гастроцентром ДКЛ № 9 м.Києва Подільського району від 12.09.2018 та 13.04.2018, копії висновку та рекомендації гастроентеролога стосовно сина [PERSON] (а.с.115-118 том 1). Відповідно до копій зазначених довідок діти, зокрема, син сторін потребує дієтичного харчування: Стіл №5 на 1 рік з виключенням молочних продуктів, та глютену на 1 рік. На підтвердження заявлених вимог щодо понесених витрат на лікарські засоби, витрат на медичні маніпуляції у лікарів позивачем також надано копії консультативного висновку дитячого психіатра від 21.03.2018 [PERSON] , яким встановлено діагноз: затримка психічного розвитку, загальний недорозвиток мовлення I рівня, копію довідки про те, що діагноз [PERSON] загальний недорозвиток мовлення I рівня станом на 14.02.2019 залишається незмінним, копії консультативних заключень «Неврологічної клініки доктора Яценко», копії фіскальних чеків, товарних чеків, копії рахунків, копії квитанцій, висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини (а.с. 120-158, 164-168, том 1, а.с.3-6 том 2). Слід зазначити, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що між позивачем та відповідачем були узгоджені питання щодо обстеження та лікування сина [PERSON] саме в приватній лікарні - «Неврологічної клініки доктора Яценко». Водночас, у судових засіданнях відповідач наголошував, що пропонував позивачу обстежити сина в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охмадит» та що готовий взяти на себе витрати пов`язані з обстеження сина, про що міститься у матеріалах відповідне звернення. Однак, лікувальний медичний заклад, де проходило обстеження сина [PERSON] , та лікар, яким було призначено лікування, було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем, при наявності можливості проходження обстеження та лікування в державних закладах. Крім того, слід зазначити, що з копій консультативних заключень «Неврологічної клініки доктора Яценко » неможливо ідентифікувати кому з дітей сторін - сину [PERSON] чи доньці [PERSON] було рекоменовано відповідне лікування. До того ж, копії наданих заключень нечитабельні, неможливо встановити, які саме лікарські медичні препарати було рекомендовано сину сторін для лікування та з долучених копій квитанцій про придбання медичних препаратів, це також не убачається. При цьому, відсутні докази, що медичні препарати, були придбані саме сину [PERSON] позивачем. Необхідно зазначити, що долучені позивачем до матеріалів квитанції про оплату певних медичних обстежень, однак у матеріалах справи відсутні направлення лікарів на проходження сина сторін відповідних обстежень, як і відсутні висновки за результатами таких медичних обстежень. До того ж, у матеріалах справи містяться рахунки на оплату лікарських послуг, однак відсутні відомості, про вид наданих лікарських послуг, період коли вони надавалися та підтвердження оплати позивачем цих лікарських послуг. Між іншим, слід зазначити, що згідно із листа- відповіді від 24.12.2019 №211 Дошкільного навчального закладу компенсуючого типу для дітей з порушеннями мови №435, який з вересня 2017 року відвідує [PERSON] заклад, син сторін отримує триразове харчування як і інші діти, відповідно до меню - розкладу, яке складається на кожен день старшою медичною сестрою та затверджується керівником закладу, оскільки медичні довідки про необхідність дієтичного харчування для дитини в заклад не надавалися (а.с.216 том 1). Крім того, слід зазначити, що більшість вищезазначених документів наданих стороною позивача є нечитабельні та встановити їх цільове призначення, суд позбавлений можливості. Протокольною ухвалою суду від 12.07.2022 сторону позивача було зобов`язано надати для огляду судом у наступне судове засідання оригінали документів, копії яких надано стороною позивача у підтвердження заявлених позовних вимог та які містяться в матеріалах судової справи, оскільки при дослідженні судом документів, поданих позивачем до позову, у суду та відповідача виникли сумніви у їх достовірності, з огляду на що у судовому засіданні було оголошено перерву. Оригінали документів, копії яких надано стороною позивача у підтвердження заявлених позовних вимог та які містяться в матеріалах судової справи, на вимогу суду, не були надані. Суд критично оцінює доводи сторони позивача про необхідність врахування судом вищезазначених документів, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів) акти, довідки, виписки або витяги з них, належним чином засвідченні їх копії (в тому числі їх електронні копії), що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. За ч.6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Характеризуючи письмові докази як документи, їх властиві такі ознаки: як письмова форма, призначення та характер відомостей, що містяться в них. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій корпії, оскільки оригінал документа є єдиним примірником, то судом оригінали документів вимагаються лише для ознайомлення та огляду в судовому засіданні, при цьому в справі залишаються належним чином завірені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних) копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Достатність доказів являється більш ніж не кількісним, а якісним показником, оскільки значення має та сукупність доказів, яка надає можливість суду шляхом всебічного дослідження правильно вирішити справу. Достатність доказів встановлюється і оцінюється судом на основі матеріалів справи шляхом особистого внутрішнього переконання, що є результатом логіко-процесуальної діяльності судді. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація цього обов`язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов`язок доказування покладається на сторони, у зв`язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд не бере до уваги надані стороною позивача документи у підтвердження заявлених вимог стосовно витрат на лікарські засоби та витрати на медичні маніпуляції у лікарів . Що стосується інших витрат на дитину, які позивач просить стягнути з відповідача, а саме, витрат на футбол у розмірі 7900,00 грн., то слід зазначити наступне. 26.10.2019 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір №ОМ про надання послуг з футбольної підготовки за програмою раннього розвитку «Фундамент Переможця» (а.с.110-114 том 1). На підтвердження заявлених вимог щодо понесених витрат на футбол позивачем надано копію чека від 26.10.2019 на суму 7900,00 грн. (а.с.114). При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ці витрати є необхідними та викликані особливими обставинами. Таким чином, вказані витрати, понесенні позивачем, не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дитини, чи іншими винятковими ситуаціями. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у вказаних витратах приймає участь і батько, що підтверджується копією договору від 08.05.2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] та чеками, довідками, банківською випискою (а.с. 203а-205 том 1). Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Однак, стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів, у підтвердження доводів, на які позивач посилався у позові та під час судового розгляду в судовому засіданні, як на підставу для задоволення позову. З наведеного вбачається, що сам суд не може брати на себе тягар доказування, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed