Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] ,\~ в інтересах якої діє представник - адвокат Вань І.Р., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в цілому. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Згідно заповіту від 23.03.2006 року, все своє майно спадкодавець [PERSON] залишив позивачці [PERSON] , заповіт посвідчений в [ADDRESS] . З приводу оформлення спадкових прав за заповітом, позивачка звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори, однак, у відповідності до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.04.2022 року, нотаріусом у видачі свідоцтва про спадщину відмовлено. З огляду на відсутність документів, що підтверджують право власності на житловий будинок, що належав спадкодавцю. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області від 06.05.2022 року, спадковий будинок відноситься до колгоспного двору і станом на 15.04.1991 року в ньому проживали: [PERSON] , [INFO] - голова двору (спадкодавець) та [PERSON] , [INFO] , дружина голови двору, мати позивачки. Отже кожному із них належить по Ѕ частці у цьому дворі. [PERSON] померла [INFO] і після її смерті фактично вступив у володіння спадковим майном [PERSON] , але не оформив право власності. Інших членів двору немає. Серед кола осіб, які б могли претендувати на спадщину, є відповідачі: [PERSON] , 1953 року народження та [PERSON] , 1949 року народження, - діти спадкодавця, брати позивачки. В той же час, відсутність документів на спадкове майно є перешкодою у оформленні спадкових прав позивача, а відтак, позивачка змушена за захистом своїх прав звернутися до суду. Провадження у даній справі відкрито 08.06.2022, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.08.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 01.09.2022. 01.09.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку із неявкою всіх учасників справи, судове засідання відкладено на 13.09.2022 року. Позивачка та її представник адвокат Вань І.Р., у судове засідання 13.09.2022 не з`явилися. Представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивачки, зазначивши, що заявлені вимоги підтримують, позовну заяву просять задовольнити. Відповідачі у судове засідання 13.09.2022 не з`явилися, надіслали до суду заяви про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Із копії виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 10388 від 25.02.2022 слідує, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок, будівлі та споруди по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 309635849 від 13.09.2022 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За господарством по [ADDRESS] закріплено земельну ділянку площею 0,25 га, що доводиться довідкою №223, виданою 22.09.2021 виконавчим комітетом Чернелицькоїселищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. \~ \~ \~ \~До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. \~ \~ \~ \~Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). \~ \~ \~ \~У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~ \~ \~ \~Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1960 році, господарські будівлі та споруди - в 1970 році. Їх ринкова вартість на 18 квітня 2022 р. становить 87800 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Копією погосподарських книг Чернелицької селищної ради за 1991-1995, 2001-2005, 2011-2015 роки стверджується, що суспільна група господарства, розташованого в [ADDRESS] колгоспники, голова колгоспного двору [PERSON] та його дружина [PERSON] . Копією виписки з погосподарських книг за 2001-2005, роки від 06.05.2022 року №100, виданою виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області стверджується, що в господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , [INFO] , та дружина [PERSON] , [INFO] . Копією виписки з погосподарських книг за 2011-2015, роки від 06.05.2022 року №104, виданою виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області стверджується, що в господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , [INFO] . Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у даному житловому будинку були зареєстровані та проживали голова господарства - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , його дружина, що стверджується довідкою №102, виданою 06.05.2022 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, Копачинецьким-старостинським округом № 5. З наведеного слідує, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному. [PERSON] померла [INFO] у с. Копачинці Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 3 від 25 січня 2005 р. в книзі реєстрації актів про смерть, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Копачинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Заповіту не вчиняла. Згідно повідомення Городенківської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ) №559/0116 від 06.07.2022 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69398009 від 06 липня 2022 року спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] , фактично прийняв її чоловік [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступив в управління та володіння спадковим майном. За заповітом, посвідченим 23.03.2006 секретарем Копачинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 8, [PERSON] , житель с. Копачинці Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно заповів доньці [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 42449560 (номер в реєстрі нотаріальних дій 8), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68556211, виданої 16.02.2022 Городенківською державною нотаріальною конторою. [PERSON] помер [INFO] у с. Копачинці Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 1 від 24 січня 20011 р. в книзі реєстрації актів про смерть, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Копачинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав по [ADDRESS] , разом з ним постійно на час відкриття спадщини без реєстрації проживала його дочка [PERSON] , що стверджується Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.12.2021 року, яке набрало законної сили 21.01.2022 року, справа №342/1203/21. Факт родинних відносин позивачки, [PERSON] , та [PERSON] підтверджено копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 18 вересня 1956 р., запис за № 13 від 08 вересня 1956 р. у книзі записів актів громадянського стану про народження, та копією повторного свідоцтва про одруження позивачки серії [NUMBER] , виданого 10 серпня 2002 р., запис за № 93 від 16 грудня 1978 р. у книзі реєстрації актів про одруження. Отже, позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 57/2022, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою Коломийського району Івано-Франківської області, вбачається, що позивачка, як спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину, 16.02.2022 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно батька [PERSON] . До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 372/02-31 від 16 квітня 2022 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , з посиланням на те, що спадкоємець не надала документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок, оскільки згідно даних БТІ право власності не зареєстровано. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України (2003) та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно поданих до суду відповідачами [PERSON] та [PERSON] , які є синами спадкодавця [PERSON] , та спадкоємцями за законом 1 черги, власноручно написаних заяв, останні визнають позов в повному обсязі та не заперечують щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, на обов"язкову частку в спадщині не претендують. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За змістом ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених наведеною статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не встановлено, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст.120,123,563ЦК УРСР (1963р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328,1216, 1217,1220, 1222,1223,1233,1241,1254,1268-1270,1296-1297ЦК України,

Outcome: approved