Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2019. У вказаному будинку зареєстрована та деякий час проживала колишня дружина сина позивача [PERSON] . В грудні 2020 року відповідач добровільно змінила місце свого проживання, але з реєстрації за вищевказаною адресою не знялася. На даний час живе в с. Цибулеве Кропивницького району Кіровоградської області та відмовляється добровільно знятися з реєстрації місця проживання, що перешкоджає позивачу у здійсненні її майнових прав. Всі обов`язки та матеріальні затрати по утриманню житлового приміщення виконує та несе позивачка сама. Крім того, в неї виникають проблеми із сплатою комунальних послуг, з оформленням державної субсидії на сплату комунальних послуг, тому вона звернулася до суду із даним позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник надав заяву відповідно до якої підтримав позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, розглядати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, представник надала заяву про розгляд справи без її участі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог та врахувати наступне. Визнати позовні вимог в повному обсязі позивач не може через те, що в Знам`янському міськрайонному суді Кіровоградської області розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя , серед якого в тому числі є невід`ємні поліпшення в будинку, побутова техніка, меблі, речі домашнього вжитку, що знаходяться в будинку. Доступ до цього майна та своїх особистих речей відповідач не має, оскільки позивач чинить їй в цьому перешкоди. Доказів того, що відповідач самочинно полишила житлове приміщення і не намагалася вселитися в нього, відсутня без поважних причин понад рік, позивачем до позовної заяви не додано. Крім того, до серпня місяця 2022 року у зв`язку з діючим в Україні воєнним станом, зняття громадян з реєстрації у громадах не здійснювалося. Після відновлення роботи демографічного реєстру відповідачу повідомлено про те, що вона не може вільно знятися з реєстраційного обліку через те, що вона має спеціальність медичної сестри та перебуває на військовому обліку у [INFO] . При цьому відповідачем втрачено військовий квиток та їй знадобиться час на видачу нового. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159983733 [PERSON] є власницею житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 18.03.2019 державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Гаврилюком П.П. Відповідно до довідок виконавчого комітету Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 24.12.2021 №260 та від 11.01.2022 №9 за адресою будинок [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] не проживає з 25.12.2020 та [PERSON] не проживає з 25.12.2020. Відповідно до пояснень [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , яка зареєстрована за адресою будинок [ADDRESS] з 25.12.2020 в даному будинку не проживає. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 11.01.2022 №02-08-53/1 [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] . 26 квітня 2022 року представник відповідача просив відкласти розгляд справи для можливості мирного вирішення спору. 30 травня 2022 року представник відповідача надав відповідь центру надання адміністративних послуг громади про тимчасову неможливість надання послуг з реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання не період дії воєнного стану відповідно до вимог ст.12 ЗК «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». З 28.02.2022 КМУ була прийнята Постанова №165, яка зупиняє строк надання адміністративних послуг. Також відповідачем надана копія заяви до [INFO] від 20.09.2022 про видачу військового квитка в зв`язку з його втратою, в якій вона вказала місце свого фактичного проживання с. Цибулеве Кропивницького (Знам`янського) району Кіровоградської області, місце реєстрації проживання с. Диківка Олександрійського району Кіровоградської області. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сім`ї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарства. Відповідно до ст.72 ЖК України, особа втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, тобто за нею зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Представник відповідача не визнає позовні вимоги також через те, що Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, яке в тому числі знаходиться в будинку, як то невід`ємні поліпшення в будинку, побутова техніка, меблі, речі домашнього вжитку. Стверджує, що позивач перешкоджає їй у доступі до цих речей, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Однак суд не вважає матеріальний спір про розподіл спільного майна подружжя таким, що є підставою для відмови у задоволенні даного позову. За твердженням відповідача, позивач перешкоджає їй у доступі до речей, які знаходяться в будинку, а не до користування самим будинком та проживання в ньому. Відповідач не виявляє бажання проживати у вказаному будинку та користуватися ним. Спір про право власності щодо будинку відсутній. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов`язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованим в будинку позивача відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно домоволодіння і, відповідно, будучи знятою з реєстрації в спірному домоволодінні, ніяких майнових прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в будинку позивачів є порушенням прав власників, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Суд не приймає до уваги твердження відповідача про об`єктивні нездоланні труднощі для зняття з реєстраційного обліку місця проживання та неможливість це зробити через відсутність таких перепон. Так, порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання особи регулюються затвердженими Постановою КМУ від 07 лютого 2022 року за № 265 «Порядком декларування та реєстрації місці проживання (перебування)», «Порядком створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад», Порядком електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікативними системами та передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а також Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» затвердженого Постановою КМУ 07 грудня 2016 за № 921, які передбачають процедуру реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, в тому числі військовозобов`язаних осіб та не порушують свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше року, на час реєстрації в будинку була членом її родини, і дана обставина підтверджена матеріалами справи. На даний час відповідач має невирішений судовий спір щодо спільного майна подружжя, яке набуте у шлюбі із сином позивача [PERSON] та яке знаходиться, в тому числі, в спірному будинку, та ніяким чином не стосується даної цивільної справи так як має інший предмет та підставу спору. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з залученням спеціалістів, експертів, проведенням експертизи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представників позивача підтверджується ордером про надання правничої допомоги адвокатом Швець С.В. від 20.12.2021, свідоцтвом останнього про зайняття адвокатською діяльністю № 439, ордером про надання правничої допомоги адвокатом Ковальовим А.І. від 12.04.2022, свідоцтвом останнього про зайняття адвокатською діяльністю серії КР №000205, договором №24-22/ППД про надання правничої допомоги. Відповідно до вказаного договору вартість послуг адвоката та порядок їх оплати визначаються сторонами окремо. На підтвердження наданих адвокатом послуг та їх оплати позивачем та його представниками не надано жодного доказу, тому вимога про стягнення витрат на послуги адвоката в розмірі 5000 гривень не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved