Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що отримана на підставі договору дарування від 02.11.2001 року №1006. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначив наступне. Відповідно до договору дарування від 02.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Глущенком О.А. за реєстраційним № 1006, йому, [PERSON] , на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір дарування було зареєстровано у КП «Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації». Його примірник зазначеного договору дарування було пошкоджено, а у зв`язку з тим, що виникла необхідність у розпорядженні своєю частиною квартири, це зумовило його звернення до криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області з питанням видачі дублікату вказаного документа. На таке звернення було отримано відповідь, згідно із якою приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Глущенко О.А. припинив свою діяльність та документи до архіву не передав. Місцезнаходження нотаріальних документів невідоме, тому видати запитуваний дублікат немає можливості. При зверненні до нотаріуса з метою посвідчення правочину, предметом якого є його 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , він отримав відмову, у зв`язку з відсутністю на ньому печатки нотаріуса та невідповідністю бланку договору. У зв`язку із викладеним для захисту своїх майнових прав, він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Так, 29.03.1994 року його син [PERSON] , невістка [PERSON] та онука [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчило їх право приватної спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно із договором дарування від 02.11.2001 року №1006, [PERSON] та [PERSON] подарували йому 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Цей договір посвідчено нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенком О.А. та зареєстровано у КП «Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації». Його примірник вказаного договору дарування було зіпсовано, внаслідок впливу на нього води, проте він є зрозумілим, тому я долучив його в якості підтвердження правочину. Наразі, у нього виник намір подарувати свою частину квартири за адресою: [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] . У зв`язку з чим, він звернувся до криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області для видачі йому дублікату договору дарування від 02.11.2001 року, де отримав відповідь про те, що приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Глущенко О.А. припинив свою діяльність та документи до архіву не передав, тому видати запитуваний дублікат немає можливості. Тоді, він звернувся до нотаріуса з метою засвідчити правочин дарування своєї частини вказаної квартири дочці, на що отримав відмову. Нотаріус мотивував своє рішення тим, що на договорі дарування від 02.11.2001 року відсутня печатка приватного нотаріуса Глущенка О.А., а нотаріальні бланки, на яких викладений цей договір, не внесені до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, що є порушенням п.4, 7 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Такі обставини перешкоджають йому в реалізації права розпоряджатися своїм майном, тому підтвердити своє право власності, окрім як в судовому порядку я не маю можливості. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2, 6 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Так, на підставі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому, відповідно до вищезазначених норм, він буде просити суд визнати за ним право власності на підставі договору дарування від 02.11.2001 року, 2/3 частини не заперечує буд. [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог, що судом розцінено як визнання позову. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог, що судом розцінено як визнання позову. Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена нележаним чином. Подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Південно- Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Стельмах І.В., в судовому засіданні пояснив, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Outcome: approved