Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на свою користь та на утримання їх неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку по утриманню їх доньки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає разом з матір`ю, яка її матеріально утримує, піклується про здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Добровільної згоди щодо сплати аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто. Про місце перебування відповідача [PERSON] нічого не відомо. Відповідач задовільного стану здоров`я, отримує дохід, володіє транспортним засобом, інших утриманців не має. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі ј усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Півторак В.М. в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача в суд надійшла заява про розгляд справи їх відсутності, позовні вимоги щодо стягнення аліментів підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. 10 серпня 2022 року у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено для розгляду по суті. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив \~ \~ \~ \~ [PERSON] та\~ [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2019 року, у справі №607/22443/19). У даному шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження, видане 14 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). [PERSON] разом із неповнолітньою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір\~аліментів,\~суд,\~на підставі\~ст.\~182\~СК України,\~враховує стан\~здоров`я дитини\~та її\~матеріальне становище,\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів,\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дітей віком\~від 06\~до 18\~років,\~який із\~01.07.2022\~р.\~становить 2\~744,00\~грн.,\~суд вважає,\~що вимоги\~позивача підлягають\~до задоволення,\~шляхом стягнення\~з відповідача\~аліментів на\~утримання неповнолітньої\~дитини в\~розмірі 1/4\~(однієї\~чверті)\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу),\~але не\~менше 50\~(п`ятдесяти)\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~щомісячно,\~і до\~досягнення дитиною\~повноліття,\~які слід стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 30.12.2020 року. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст. 192 СК України, звернутись до суду про їх зміну. При цьому, суд зазначає, що необґрунтованою є вимога позивача про стягнення аліментів за минулий час, з 05.06.2013 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку з 30.12.2020 року й до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз статті 191 СК України, свідчить про те, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місце знаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Отже, за загальними правилами, регламентованими нормами Сімейного кодексу України, недоцільним є обтяження відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позову про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу, позивачем не додано до позову належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо стягнення з відповідача аліментів і що батько дитини ухилявся від їх сплати. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 992,40 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial