Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем з підстав відсутності можливості подальшого спільного проживання та неможливості його збереження. Крім того, просить стягнути з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, обґрунтовуючи тим, що діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Крім того, позивач зазначила, що відповідач самоусунувся від участі у вихованні, розвитку та оздоровленні дітей. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти в частині від його доходу на утримання спільних дітей. У судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як убачається із матеріалів справи, 20.07.1996 Гружчанською сільською радою Макарівського району Київської області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №04 (а.с.11) Від зареєстрованого шлюбу сторони мають трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва, актовий запис №1199, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2769, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12-14). Станом на день звернення до суду [PERSON] , [INFO] досягла повноліття. Із пояснень позивача убачається, що сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як убачається з пояснень позивача, почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить із наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік та стан здоров`я дітей, а також визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе визначити стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved