Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

У квітні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі за текстом - позивач) звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є споживачем послуг централізованого постачання теплової енергії у гарячій воді до приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке належить відповідачу. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не оплачувала надані послуги за період з 01.11.2015 по 10.10.2018, у неї виникла заборгованість у розмірі 91 340,66 грн, яка складається із заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді у розмірі 76 650,97 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 9 504,72 грн та трьох відсотки річних у розмірі 5 184,97 грн. Позивач, на підставі договору № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та позивачем, отримав право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 76 650,97 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 76 650,97 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 9 504,72 грн та три відсотки річних у розмірі 5 184,97 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 06.05.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.10.2021 року представник відповідача звернулася з відзивом на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову з наступних підстав. Позивач звернувся до суду із даним позовом у квітні 2021 року, а останнім місяцем нарахування переданої заборгованості позивачу згідно договору цесії від 11.10.2018 є квітень 2018 року. Заборгованість за теплову енергію виникла у період з жовтня 2015 року по 30 квітня 2018 року. Таким чином, сплинув строк позовної давності за період з жовтня 2015 по березень 2018 року. 28.10.2021 представник позивача звернувся до суду з відповіддю на відзив, в якому зазначив, що твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності тривалістю у три роки є помилковими. Так, позивачем заявлено позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за період споживання теплової енергії з листопада 2015 року по квітень 2018 року. У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Обчислення трирічного строку в даному випадку мало починатись з листопада 2015 року і закінчуватись - листопадом 2018 року, проте, позивач звернувся до суду з позовною заявою 01 квітня 2021 року, з огляду на наступне. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 3.1.1 договору про відступлення права вимоги (цесії) № 601/18 від 11.10.2018, сторони договору підтвердили, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому - передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, яке відступається, а також інші документи та інформацію. Тобто, про порушення свого права позивач дізнався 11.10.2018 та звернувся до суду з позовною заявою в межах встановленого законом трирічного строку. Крім того, відповідно до Постанови КМ України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України було установлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, а тому, строк позовної давності не було пропущено. Також, 08.12.2021 представник відповідача звернулась до суду з заявою про закриття провадження по справі, в якій пояснила, що Рішенням Подільського районного суду по справі № 758/4005/18 від 12.11.2018, яке набрало законної сили 17.12.2018, позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 49 500,56 грн. заборгованості станом на 19.09.2018 за надані послуги з центрального опалення, 5 006,34 грн інфляційних нарахувань, а всього 54 506,9 грн. Відповідно до Рішення Подільського районного суду по справі № 758/4005/18 від 12.11.2018, заборгованість у розмірі 49 500,56 грн виникла станом на 19.09.2018 на підставі договору № 250098-01. Як вбачається із матеріалів справи № 754/5558/21 та розрахунку заборгованості за теплову енергію, остання сформувалась на підставі того ж самого Договору № 250098-01 за період з жовтня 2015 по листопад 2017 у розмірі 49 500,56 грн. Позивач, який є правонаступником ПАТ «Київенерго», звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за теплову енергію вдруге, зважаючи на той факт, що існує Рішення Подільського районного суду по справі № 758/4005/18 від 12.11.2018, яким суму цієї заборгованості вже було стягнуто. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2021 року цивільну справу передано для розгляду до Подільського районного суду м. Києва. Протоколом автоматичного розподілу цивільної справи між сторонами справу передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. та прийнято суддею до свого провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації права власності на приміщення за адресою: [ADDRESS] , за відповідачем. Проте, враховуючи, що сторонами даний факт не заперечується, суд вважає доведеним факт належності на праві приватної власності приміщення за адресою: [ADDRESS] , відповідачу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору № 250098-01 від 22.05.2017 (а.с. 37-42). Позивача, який є правонаступником ПАТ «Київенерго», визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10.04.2014 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.08.2018. Позивач на підставі Договору № 601-18 про відступлення права вимоги від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та позивачем, отримав право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в тому числі і до відповідача (а.с. 77-78). Згідно п. 3.4.2 Договору цесії, позивач має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 (а.с. 79) до Договору цесії, сплати заборгованості відповідача за Договором № 250098-01 від 22.05.2017. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Таким чином, позивач отримав право вимоги до відповідача зі сплати заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 76 650,97 грн, а також право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 р. № 630 (далі - Правила). Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Зі змісту ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що споживач, зокрема, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст. 68, 156, 162. Так, за приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з матеріалів справи, приміщення за адресою: [ADDRESS] , під`єднане до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, у зв`язку з чим, відповідач, яка є власником вказаного приміщення, є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Представником відповідача у відзиві зазначено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач зазначає, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості не пропущено, оскільки про порушення прав позивача стало відомо лише в день укладення Договору цесії № 601-18 від 11.10.2018. Крім того, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжено на строк дії карантину, а тому, позивач вважає, що строк позовної давності не пропущений. Разом з тим, позивач звернувся до суду 08.04.2021, що підтверджується матеріалами справи, а відтак, враховуючи, що Договір цесії № 601-18 був укладений 11.10.2018, суд не вважає пропущеним строк позовної давності. Крім того, Постановою КМУ від 20.05.2020 № 392 дію карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 № 211, було продовжено з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року. Постановою КМУ від 22.07.2020 № 641 із змінами, внесеними згідно із Постановами КМ № 760 від 26.08.2020 № 956 від 13.10.2020 дію карантину, встановленого постановою КМ України від 11.03.2020 № 211 та від 20.05.2020 № 392 продовжено з 01 серпня до 31 грудня 2020 року. Постановою КМУ від 09 грудня 202Q року № 1236 встановлено з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2021 року на території України карантин та продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦК України (строк позовної давності), продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, починаючи з 12 березня 2020 року і по день звернення до суду з позовом на території України встановлено карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (COVID-19). Строки позовної давності було подовжено згідно рішень Уряду до спливу строку позовної давності, а тому, позовна заява позивача у даній справі була подана у межах строку позовної давності. Проте, відповідачем долучено до матеріалів справи Рішення Подільського районного суду по справі № 758/4005/18 від 12.11.2018, яке набрало законної сили 17.12.2018, за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до [PERSON] , яким задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 49 500,56 грн заборгованості за надані послуги з центрального опалення, 5 006,34 грн інфляційних нарахувань, а всього стягнуто 54 506,90 грн. Відповідно до Рішення Подільського районного суду по справі № 758/4005/18 від 12.11.2018 року, заборгованість у розмірі 49 500,56 грн виникла на підставі договору № 250098-01. Як вбачається з розрахунку заборгованості за теплову енергію, остання сформувалась станом на 19.09.2018 року на підставі того самого Договору № 250098-01 за період з жовтня 2015 по листопад 2017року у розмірі 49 500,56 грн. Суд дійшов висновку, що позивач, який є правонаступником ПАТ «Київенерго» звернувся суду з позовом про стягнення заборгованості за теплову енергію станом на 19.09.2018 року у сумі 49 500,56 грн вдруге, зважаючи на той факт, що вже існує Рішення Подільського районного суду по справі № 758/4005/18 від 12.11.2018, яким суму цієї заборгованості вже було стягнуто. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача, про стягнення заборгованості, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed