Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила скасувати обтяження будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у вигляді арешту (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1378146, зареєстровано:14.10.2004 реєстратором : Дванадцята київська державна нотаріальна контора,03148, м. Київ, вул. Гната Юри,9,407-10-13, підстава обтяження: ухвала, КХ04,15.01.2001, Нарсуд,р-н Ленінградський,об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние:добудоване, статус: жиле, Архівний номер: 302874KIEV12, архівна дата 20.03.1980, дата виникнення 17.01.2002, номер реєстру 3733, внутрішній номер: 1В01913524DD59297A53 та вилучити вказаний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що її матері на підставі рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 17.11.1980 року належало 11/20 частин будинку [ADDRESS] . В подальшому вона успадкувала вказану частину будинку після смерті матері і користується будинком й на сьогодні. Наявний в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт будинку [ADDRESS] (номер обтяження 1378146), перешкоджає реалізації її права володіння та користування належною їй часткою (11/20) у вказаному будинку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2022 року визначено головуючого суддю Коваль О.А. (а.с. 26-27). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 03.06.2022 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 15). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06.10.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 30) Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (а.с.86). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2022 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 87-88). Справа передана судді 23.08.2022 року. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшов лист з прохання розглянути справу за відсутності представника. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, заяв, клопотань чи заперечень суду не надала. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є спадкоємцем 11/20 частини будинку [ADDRESS] після [PERSON] (а.с.19). Згідно державного акта від 07.12.2000 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0462 га по [ADDRESS] (а.с.21). Рішенням Ленінградського районного суду вуд 02.03.1982 року. яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення (а.с.18). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладена заборона відчуження нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 1378146, зареєстровано:14.10.2004 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, 03148, м. Київ, вул. Гната Юри,9,407-10-13, підстава обтяження: ухвала, КХ04,15.01.2001, Нарсуд,р-н Ленінградський,об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние:добудоване, статус: жиле, Архівний номер: 302874KIEV12, архівна дата 20.03.1980, дата виникнення 17.01.2002, номер реєстру 3733, внутрішній номер: 1В01913524DD59297A53 (а.с.22). Згідно повідомлення Дванадцятої київської державної нотаріальної контори архів щодо обтяжень по 2005 рік включно передано до Київського державного нотаріального архіву на відповідне державне зберігання. Звертаючись до суду з позовом, позивач ставить перед судом вимогу про припинення дії арешту та зобов`язання особи, яка наклала обтяження вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером обтяженняреєстраційний номер обтяження: 1378146, зареєстровано:14.10.2004 реєстратором Дванадцята київська державна нотаріальна контора,03148, м. Київ, вул. Гната Юри,9,407-10-13, оскільки наявність заборони відчуження майна порушує її право власності на частину будинку, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому, враховуючи зазначені обставини, відсутність даних, що накладена заборона стосується позивача, порушені права позивача підлягають захисту відповідно до положень ст.319, 321, 391 ЦК України. Статтею 41 Конституції Українита статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Частиною 1 статті 317 та ч. 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.3 Закону України від 01.07.2004 № 1952-VI «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-VI, державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-VI у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження майна, що є спадковою масою, створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. Таким чином, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном, яке прийняла у спадок після своєї матері, однак не може цього робити через наявність обтяження на спірне майно. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не скористалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174, 191 ЦПК України та не подала до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). Враховуючи наведене, приймаючи до уваги неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом скасування заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. В іншій частині у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру запису про скасування державної реєстрації прав.

Outcome: partial