Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Яготинського районного суду Київської області з цим позовом, відповідно до якого просить: стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за минулий час (за останні три роки) та до досягнення ним повноліття; стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати в сумі 15 473,50 грн на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони у справі перебували у романтичних відносинах; позивачка завагітніла та народила сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 04.10.2021 року у справі № 382/1626/20 визнано, що відповідач є батьком [PERSON] . В даний час, вони з відповідачем ведуть різні бюджети, матеріальної допомоги на утримання сина останній не надає. Дійти згоди щодо розміру аліментів з відповідачем по справі вона не може. Зазначила, що відповідач є працездатною особою, не перебуває на обліку в лікарні з будь-якими хронічними захворюваннями. Разом з тим, просить суд стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме за останні три роки (строк позовної давності ) в зв`язку з тим, що відповідач не був зазначеним як батько їх спільного сина. Цей факт унеможливлював її звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Крім цього, згідно із договором № 1740-21 від 18.08.2021 року, укладеним між Національним транспортним університетом та позивачкою, її син навчається у вищезазначеному навчальному закладі на платній основі. Також син проживає в гуртожитку цього закладу, що підтверджується договором найму від 27.08.2021 року. Враховуючи, що навчання та проживання є платними, позивачкою понесені додаткові витрати, 1/2 частина яких становить 15437,50 грн. Ухвалою від 18.07.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 28.07.2022 року представником позивача надано заяву про усунення недоліків. Ухвалою від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення адіментів за останні три роки та в частині стягнення витрат на утримання дитини в сумі 15437,50 грн; натомість, просить визначити розмір аліментів на рівні 1/5 частини від усіх доходів відповідача. Зазначає, що для стягнення з нього аліментів за минулий період необхідно встановити факт вжиття позивачем заходів, спрямованих на отримання аліментів та ухилення відповідача від їх сплати. Проте, позивач не надав доказів на підтвердження цих обставин. Відповідач дізнався, що він є батьком дитини після ознайомлення із висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 20.08.2021 № 103-156-2021, наданим у справі № 382/1626/20, після чого одразу визнав позов до нього про визнання батьківства. Тобто, відповідач не ухилявся ані від сплати аліментів, ані від будь-якої іншої участі у вихованні дитини, оскільки саме позивач шістнадцять років скривала від відповідача наявність дитини, фактично позбавивши його цим батьківства. Також вказує на те, що на утриманні відповідача перебуває ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Отже, якщо відповідач на утримання інших своїх дітей буде витрачати 3/4 від усіх своїх доходів, то останньому буде не вистачати коштів для забезпечення свого нормального функціонування. Також стверджує, що витрати, пов`язані із здобуттям дитиною вищої освіти, не є додатковими витратами у розумінні ч. 1 ст. 185 СК України. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо позовних вимог у заявленому розмірі; просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/5 від усіх своїх доходів, а в іншій частині в позові відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.08.2017, встановлено, що 26.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Яготинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 103. Прізвище позивачки " [PERSON] " після державної реєстрації шлюбу змінила на " [PERSON] ". Разом з тим сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Яготинського районного суду Київської області від 04.10.2021 року у справі № 382/1626/21, яким визнано [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивачка та не заперечує відповідач, дитина проживає разом з позивачкою. Позивачка зазначає, що відповідач не був зазначений батьком їх спільної дитини, а тому цей факт унеможливлював її звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Разом з тим, після визнання батьківства дитини, сторони не змогли дійти згоди щодо розміру аліментів; батько дитини не приймає участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Відповідач стверджує, що він дізнався про своє батьківство лише ознайомившись із висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 20.08.2021 № 103-156-2021, наданим у справі № 382/1626/20, після чого відразу визнав позов до нього про визнання батьківства. Звернув увагу суду на те, що має іншу сім`ю, в якій народились: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (надано копії свідоцтв про народження дітей), яких він також повинен утримувати. Доказів, які б свідчили, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача не дозволяє утримувати свою дитину, суду не надано. Щодо стягнення аліментів необхідно зазначити наступне. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (такий правовий висновок зазначений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 2-13112/10, провадження № 61-6385св20). За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У частині третій статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до положень ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №490/4522/16-ц від 04.07.2018, суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Вирішуючи питання щодо розміру заявлених до стягнення аліментів з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку (доказів протилежного суду не надано), а також беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на дитину з моменту подання позову до моменту досягнення нею повноліття у визначеному позивачем розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за останні три роки, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивачка вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача; також позивачкою не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України. Таким чином, заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не доведено позивачкою належними, допустимими і достатніми доказами. У задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Щодо стягнення 15 437,50 грн додаткових витрат, суд зазначає наступне. Позивачка посилається на те, що відповідно до договору від 18.08.2021 року [PERSON] є студентом Національного транспортного університету денної форми навчання у 2021-2025 роках для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр за спеціальністю "Туризм". Оплата за навчання здійснюється за рахунок фізичних осіб. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 103 000 грн; позивачка вносить плату за навчання. Крім цього, згідно з договором найму житлового приміщення від 27.08.2021, [PERSON] проживає в гуртожитку зазначеного закладу. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, якими є періодичні витрати на лікування або оздоровлення дитини; систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами; витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Виходячи із аналізу статті 185 СК України та встановлених обставин справи, що розглядається, враховуючи недоведеність позивачем наявності існування відповідних позитивних чи негативних фактів та характеру витрат в контексті положень ст. 185 СК України, суд не вбачає оплату навчання та проживання у цьому випадку тою особливою обставиною, щодо яких передбачено стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, відповідно до положень статті 185 СК України. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 15 437,50 грн додаткових витрат задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 992,40 грн судового збору. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial