Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивачі звернулись до [PERSON] з позовом про стягнення безпідствно набутих коштів та просять Суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] кошти у сумі 68 000,00 грн., інфляційні втрати у сумі 15 191,20 грн., 3% річних у сумі 6 069,70 грн., а всього 89 287,90 грн., на користь [PERSON] кошти у сумі 30 000,00 грн., інфляційні втрати у сумі 6 702,00 грн., 3% річних у сумі 2 677,81 грн., а всього 39 379,81 грн. Свій позов позивачі мотивують наступним. [PERSON] познайомилася з відповідачем в 2016 році, він працював брокером на фінансовому ринку. В грудні 2017 року відповідач запропонував їй вкласти гроші в криптовалюту. Під впливом відповідача [PERSON] купила електронну валюту на суму еквівалентну 1000 доларів США та переказала її на електронний гаманець відповідача у фірмі «Бітрекс», оскільки не знала, як відкрити власний гаманець та повністю довіряла відповідачу. В подальшому [PERSON] ще декілька разів перераховувала грошові кошти на рахунок відповідача. В липні 2018 року відповідач попросив [PERSON] востаннє інвестувати гроші на електронний гаманець з обіцянкою повернути усі раніше інвестовані кошти за два тижні. За два тижні позивачу зателефонували якісь люди, які представились представниками компанії «Бітрекс» і повідомили, що на ім`я [PERSON] перерахована уся сума коштів, але остання мала сплатити гроші за послуги компанії та податок у сумі 3700 доларів США. При цьому відповідач обіцяв, що після сплати цих коштів [PERSON] отримає свої гроші наступного дня, тобто 25.07.2018. [PERSON] взяла кредит та перерахувала грошові кошти у сумі 68 000,00 грн. на картковий рахунок відповідача. Крім того, вона попросила свою доньку [PERSON] допомогти з грошима. [PERSON] перерахувала на картковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 30 000,00 грн. Дані обставини підтверджуються довідками АКБ «ПриватБанк». Будь-яких угод з відповідачем позивачі не укладали, перерахунок коштів відбувався на підставі усної домовленості. Наступного дня після отримання від позивачів грошових коштів відповідач зник зі зв`язку і на вимоги повернути гроші жодним чином не реагував. Оскільки жодного договору між позивачами та відповідачем укладено не було, [PERSON] вважає, що кошти були передані відповідачу за нікчемним правочином, тобто без будь-якої правової підстави. Отже, спір виник внаслідок того, що позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти без правової підстави, а відповідач безпідставно набуті грошові кошти позивачу не повернув. Позивач просить повернути сплачені грошові кошти на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. 06.12.2021 на адресу Суду з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м.Києві та Київської області надійшло підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою [ADDRESS] . 24.01.2022 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачам у строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали привести позовну заяву у відповідність до ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України. 01.02.2022 від [PERSON] надійшла заява про виправлення недоліків позовної заяви. 13.05.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі. 24.05.2022 від позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 08.06.2022 від відповідача надійшов відзив, у якому останній заперечував проти задоволення позиву з наступних підстав. Так відповідач зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на статтю 1221 Цивільного кодексу України та стверджують, що відповідач, нібито без достатньої правової підстави набув майно позивачів, тобто гроші, та зберігав їх у себе. Дане твердження відповідач вважає безпідставним, оскільки в позові позивачі особисто зазначили, що нібито перерахували гроші на картковий рахунок відповідача за власної волі, і саме вони мали за мету з цього збагатитися. Крім того зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, на думку відповідача, випливає, що у позивачів немає жодних доказів, які надавали б їм законні підстави стверджувати, що [PERSON] нібито без достатньої правової підстави набув та зберігає їх майно. Крім того, як вказує відповідач, він ніколи не був знайомий особисто з позивачами. Також, відповідач звертає увагу Суду на те, що позивач [PERSON] купила електронну валюту на суму еквівалентну 1000 доларів США та переказала її на електронний гаманець відповідача у фірмі «Бітрекс». Зміст даного твердження позивачів однозначно вказують на те, що вони, якщо і переводили, то переводили свої гроші вищенаведеній фірмі, тобто юридичній особі, а зовсім не відповідачу [PERSON] . В даному випадку позивачам, у виконання вимог цивільного процесуального законодавства, було б доцільніше і логічніше подати даний позов до фірми «Бітрекс» як до юридичної особи. А у фірмі «Бітрекс» відповідач ніколи не працював та взагалі ніколи не працював на фінансовому ринку. Відповідач вважає, що зазначені твердження позивачі виклали в позові лише з метою ввести суд в оману для винесення незаконного рішення по справі. 20.06.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08.07.2022 о 15 год. 00 хв. 08.07.2022 від відповідача надійшло клопотання про витребування додаткових документів, а саме: - зобов`язати позивачів надати суду відомості, які підтверджують, що вони вимагали від відповідача повернути гроші, про що зазначено в абзаці п`ятому позовної заяви, для спростування даних тверджень; - зобов`язати позивачку [PERSON] надати суду скриншоти її переписки в програмі SKYPE за період з грудня 2017 року по 01.09.2021 року; - зобов`язати позивачку [PERSON] надати суду довідку АТКБ «ПриватБанк» про транзакції по її банківськім картам № [NUMBER] та № [NUMBER] за період з 01.01.2016 року по 01.09.2021 року для спростування або підтвердження обставин. Крім того відповідач просив Суд залучити до матеріалів справи виписки з електронного реєстру криптовалютних переказів, які підтверджують факт здіснення [PERSON] в серпні 2018 року відправлення криптовалюти на електронний гаманець, адресу якого було зазначено в криптообмінній операції, а також виписку про курс криптовалюти на серпень 2018 року та відповідні електронні посилання. 08.09.2022 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 09.09.2022 від відповідача надійшли письмові пояснення (промова в дебатах), в яких останній ще раз заперечував проти задоволення позову зазначивши, що при участі у криптовалютних операціях не має особистого контакту між контрагентами. Для здійснення транзакцій с криптовалютою, тобто її придбання або продажу, існує криптовалютний «обмінник». В цьому «обміннику» весь час доби виставлена інформація від великої кількості учасників з пропозиціями купівлі або продажу криптовалюти із зазначенням її вартості у доларах США. Кожен продавець вказує вартість своєї криптовалюти на свій розсуд, а покупець визначає у кого йому вигідно купити криптовалюту і направляє тому продавцю заявку про купівлю. Продавець надає, також через «обмінник» атрибути своєї банківської карти. Покупець перераховує гроші в гривнях на банківську карту продавця в сумі, що еквівалентна вартості кількості криптовалюти в доларах США яку покупець вирішив купити. Після надходження грошей на свою банківську карту продавець відправляє визначену суму криптовалюти через «обмінник» на електронний гаманець покупця, який останній зазначив в «обміннику». Таким чином, при здійсненні таких транзакцій особистий контакт, знайомство або будь-яка переписка між контрагентами не потребується і не практикується. При цьому, увесь рух грошей від покупця продавцю і рух проданої криптовалюти в зворотній бік, тобто покупцю фіксується та зберігається в базі «обмінника». Дану інформацію легко перевірити та отримати в базі вказаних транзакцій (база криптовалютних переказів - Блок ЧЄЙН). На думку відповідача, факт наявності у позивача електронного гаманця, на який відправлялась криптовалюта, свідчить про її обізнаність в криптовалютних операціях та тривалу участь в них з метою з метою збагачення. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно із частиною 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] 22.06.2017, 10.08.2018 та 23.08.2018 перерахувала на картку отримувача [NUMBER] [PERSON] гроші на загальну суму 68 000,00 грн та 29.34 доларів США, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 10.06.2021 та [PERSON] 24.08.2018 перерахувала кошти на загальну суму 30 000,00 грн. одержувачу - [PERSON] , що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10.06.2021. Також матеріали справи містять скріншот переписки у SKYPE з користувачем [INFO], яка не дає можливість Суду встановити, що це є особа відповідача - [PERSON] . Крім того, з даної переписки встановлено, що до особи, яка просить скинути кошти, звертаються на ім`я [PERSON] , що не відповідає імені відповідача. Однак, Суд критично оцінює надані позивачем доказу з огляду на те, що відсутні докази що саме картка [NUMBER] належить [PERSON] . А переписка у SKYPE не доказує того факту, що [PERSON] безпідставно набув кошти позивачів. Оцінюючи копії виписок з електронного реєстру криптовалютних переказів, яка була надана відповідачем, Суд також не може брати дані докази до уваги, оскільки неможливо встановити факт того, що позивач [PERSON] є електронний гаманець. Також відсутні докази того, що вона дійсно купувала криптовалюту у відповідача або у компанії «Бітрікс». Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] є представником компанії «Бітрекс». Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставної набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинита на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою, другою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14. Відповідно до ч. з ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадів встановлених цим Кодексом. Виходячи з наданих суду доказів, а також обставин викладених в позові та заперечень відповідача, суд вважає, що позивачами не надано доказів того, що між ними та [PERSON] виникли відносини зобов`язального характеру, тому твердження позивачів про безпідставність перерахованих грошових коштів не знайшло підтвердження під час судового розгляду справи. Крім того, у відзиві відповідача та в позовній заяві зазначається, що позивач [PERSON] , перераховуючи кошти для придбання електронної валюти, зверталась до представника компанії «Бітрікс» та фінансового брокера. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилаються позивачі як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України. З цих підстав у позові [PERSON] та [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed