Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся в Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 19 січня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14-160-017К. Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 20000 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 процентів річних та з кінцевим терміном погашення до 19 січня 2022 року. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] іпотечний договір № 14-160-017І від 19 січня 2007 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю будинок [ADDRESS] . На момент отримання кредитних коштів [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Відповідачами 15 січня 2007 року було подано до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву про отримання кредиту, де міститься згода [PERSON] на отримання кредиту. 17 січня 2008 року шлюб між відповідачами розірвано, [PERSON] змінює прізвище на « [PERSON] ». На підставі договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору. Станом на 02 лютого 2021 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить 290418 гривень 02 копійки, з яких: -154990 гривень 64 копійки - заборгованість за кредитом; -135427 гривень 38 копійок - прострочені відсотки за користування кредитом. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2021 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 січня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14-160-017К. Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 20000 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 процентів річних та з кінцевим терміном погашення до 19 січня 2022 року (а.с. 22-24). Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] іпотечний договір № 14-160-017І від 19 січня 2007 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю будинок [ADDRESS] (а.с. 38-41). На підставі договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору (а.с. 45-51). Відповідач свої зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору не виконує. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата процентів та пені за несвоєчасне повернення кредиту обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погашувала суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Станом на 02 лютого 2021 року відповідачами прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить 290418 гривень 02 копійки, з яких: - 154990 гривень 64 копійки - заборгованість за кредитом; - 135427 гривень 38 копійок - прострочені відсотки за користування кредитом. Розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору станом на 02 лютого 2021 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 60-62). Позивач просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором солідарно з [PERSON] та [PERSON] . На момент отримання кредитних коштів [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 17). Відповідачами 15 січня 2007 року було подано до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву про отримання кредиту, де міститься згода [PERSON] на отримання кредиту (а.с. 19-20). 17 січня 2008 року шлюб між відповідачами розірвано, [PERSON] змінює прізвище на « [PERSON] » (а.с. 18). Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 639/7335/15-ц. За таких обставин, враховуючи згоду [PERSON] на отримання кредиту, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню солідарно з відповідачів. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає 4356 гривень 28 копійок судового збору, по 2178 гривень 14 копійок з кожного.

Outcome: approved