Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є власницею житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21.01.2015 року. У житловому будинку також зареєстрований, але не проживає у ньому, колишній чоловік позивачки [PERSON] . Після розірвання шлюбу, 25.06.2020 року [PERSON] вивіз усе своє майно з будинку та виїхав до іншого місця проживання [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] спільним побутом з позивачкою не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачці на праві власності житлового будинку у відповідача відсутні. Реєстрація відповідача у вказаному будинку створює позивачці, як власниці будинку, перешкоди в реалізації права власності, оскільки вона не в змозі у повному обсязі користуватися і розпоряджатися своєю нерухомістю, використовувати свої права, передбачені діючим законодавством України. З огляду на зазначене, позивачка просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними спорудами, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. від 18.04.2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання (а.с.44). Ухвалою суду від 26.05.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (а.с.49). Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивачки - адвокат Рудніченко І.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua, а також за адресою реєстрації, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу без його участі . Вислухавши представника позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16,\~386,\~391 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст.405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72\~ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 21.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Ляпустіною Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №44, [PERSON] є власницею житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №32482233 від 21.01.2015 року (а.с.13) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №262801111 від 23.06.2021 року, №309773795 від 14.09.2022 року (а.с.16-17). Позивачка [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями паспорту громадянина України (а.с.20-22). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 26.04.2011 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.04.2011 року, актовий запис про шлюб №04 (а.с.7). Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 20.06.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 20.06.2020 року складено відповідний актовий запис №22 (а.с.8). Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 19.07.2021 року [PERSON] з 20.08.2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Як вбачається з довідки Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 25.05.2021 року №666, колишній чоловік [PERSON] [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але, з її слів, з 2020 року за даною адресою не проживає (а.с.18). Як вбачається з пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2020 року. Після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідач вивіз свої речі з житлового будинку по [ADDRESS] , та зараз проживає в [ADDRESS] . Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, оскільки відповідач за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживає більше одного року, він втратив право користування житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст.7 цього Закону зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч.2 ст.405\~ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності його у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачці майна у відповідача відсутні. Своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачці, відповідач створює перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушує ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрація місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , оскільки позовні вимоги обґрунтовані. При подачі позову позивачкою сплачено судовий збір в сумі 908,00грн. згідно квитанції від 31.05.2021 року (а.с.5). За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved