Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2016 року по 01.09.2019 року в розмірі 75084 грн. 89 коп. основного бору, 3% річних в розмірі 2114 грн. 23 коп., інфляційних витрат в розмірі 8004 грн. 85 коп., а також витрат по оплаті судового збору в розмірі 2270 грн. В обґрунтування заявлених вимог пояснює, що 10 вересня 2019 року [PERSON] уклала договір реструктуризацiї заборгованостi за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, яка станом на 10.09.2019 року становила суму основного боргу 75084,89 грн., а також 3 % річних - 2114,23 грн. та iнфляцiйнi витрати 8004,85 грн. Свої зобов`язання по оплаті заборгованостi [NUMBER] не виконала, борг не оплачено. Згідно довідки з місця проживання вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживає відповідач, вiдповiдно користується послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води. Відповідачу для здiйснення оплати за надання послуг з теплопостачання був відкритий особовий рахунок. Отже, мiж відповідачем та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме позивач надав послуги відповідачу, остання такими послугами користувалася, але оплату проводила нерегулярно, чим порушувала ч.1 п.18 Постанови КМ України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно і гарячої води і водовідведення» № 630 вiд 21.07.2005 р., а також п.3.1 Договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Станом на 10.09.2019 р за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2016 року до 10.09.2020 року у відповідача перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» рахується заборгованість в сумі 75084,89 грн., яка залишилась неоплаченою, що підтверджується довідкою про стан розрахунків заборгованості за послуги з централізованого опалення, а також 3% річних - 2114,23 грн., iнфляційні витрати 8004,85 грн., витрати на оплату судового збору 2270,00. Таким чином, неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачем за надані послуги позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну оплату податків, внесків до пенсійного фонду, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2022 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала повністю, просила такі задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судові засідання не з`являлася, хоча неодноразово повідомлялася належним чином про час та місце такого. Відзиву, а також будь-яких клопотань на адресу суду не направляла. Надіслані на адресу відповідача судові повістки про виклик до суду повернуті на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній», «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З урахуванням наведеного та беручи до уваги положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК\~України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.09.2019 року між ЛМКП "Львівтеплоенерго" та [PERSON] укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до якого позивач зобов`язалась оплатити протягом 2 місяців з 10.09.2019 року по 31.10.2019 року заборгованість в розмірі 75\~084 грн. 89 коп. за період з 01.11.2016 року по 31.12.2018 року, а також оплатити штрафні санкції. Як вбачається із довідки про склад сім`ї і прописки № 826 від 28.11.2017 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Із розрахунків заборгованості [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , слідує, що сума штрафних санкцій становить: 3% річних в - 2114 грн. 23 коп., інфляційних витрат - 8004 грн. 85 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги центрального опалення та гарячої води за період з 01.07.2014 року по 10.09.2019 року борг позивача перед відповідачем складає 75\~084, 89 грн. Представником позивача також надано суду договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані\~Цивільним кодексом України,\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою КМУ від 21 липня 2005р. № 630\~та рішеннями органів місцевого самоврядування. Відповідно до\~Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Законом «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. 9 листопада 2017 року Верховною Радою України був прийнятий\~Закон України «Про житлово-комунальні послуги», за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію, у даному випадку Львівське міське комунальне підприємства «Львівтеплоенерго»). Відповідно до ч. 1\~ст.\~6\~цього\~ж\~Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі. Відповідно до пункту 8 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою КМ України від 21 липня 2005р. № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.7та п. 2 ч. 2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. обов`язком споживача є укладання договору про надання житлово- комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а обов`язком виконавця є готування та укладання із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідності за дотриманням умов їх виконання згідно з типовим договором. Відповідно до вимог ч.4 ст.13 Закону України «Про житлового-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Проте, станом на сьогоднішній день, договір приєднання не підписаний споживачем, і один із примірників даного договору виконавцю послуг не повернутий. Отже, необхідність укладання договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013р. у справі № 6-59-цс13). Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 19.08.2019 у справі №226/1437/16-ц, підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг комунальним підприємством. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Викладене також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Порядок надання комунальних послуг, їх облік та оплату, права та відповідальність споживачів в виконавців цих послуг визначено «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Правила), затверджених\~постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630. У відповідності до вимог ст.68, та ч.1 ст.162\~ЖК\~України наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію. електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 67 ЖК України). Відповідно до Закону України «Про житлового комунальні послуги» від 09.11.2017 р. (№ 2189-VIII) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 20 Правил плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу. Таким чином, згідно вказаних норм закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст.11ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між сторонами виникли відносини, в яких позивач надає послуги, а відповідач ними користується. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Отже, з огляду на вищенаведене, між відповідачем та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачеві, останній такими послугами користувався для задоволення своїх потреб, та не відмовлявся від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, проте оплату не проводив, чим порушив ч. 1ст. 9\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. (№ 2189- VIII), ч. 1 п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005р., а також п. 1.1 Договору. Таким чином, всупереч ч. 1ст. 9\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р., ч.1 п.18\~постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 р., а також п.1.1 Договору відповідач [PERSON] не виконала свого зобов`язання щодо сплати послуг з централізованого опалення і послуг з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язана сплатити заборгованість, яка складається із суми основного боргу в розмірі 75\~084 грн. 89 коп. Разом із тим, що стосується стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2114 грн. 23 коп., інфляційних витрат в розмірі 8004 грн. 85 коп. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року. Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованого 3% річних в розмірі 2114 грн. 23 коп., інфляційних витрат в розмірі 8004 грн. 85 коп., оскільки на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач належним чином не виконує своїх обов`язків по сплаті коштів за надані позивачем послуги, суд приходить до висновку про задоволення позову частково та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 75\~084 грн. 89 коп. Відповідно до \~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~280-282, 352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: partial