Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

23 липня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, поданим в її інтересах адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем, про визнання батьківства, стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 12 листопада 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2009 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Після офіційного розірвання шлюбу сторони, з грудня 2009 року, почали знову проживати разом та вести спільне господарство, вирішивши вдруге шлюб не реєструвати. Під час спільного проживання та під час ведення спільного господарства у сторін, [INFO] народився другий син [PERSON] . Проте відповідач [PERSON] відмовився подати до відділу реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, тому запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому\~ ст. 135 СК України. Разом з тим, відповідач [PERSON] спілкується з сином, підтримує теплі відносини з ним, водночас відмовляється визнавати себе його батьком та виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини. Посилаючись на\~викладені обставини,\~позивачка [PERSON] \~просила суд\~визнати відповідача\~ [PERSON] \~батьком [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~стягнути з\~відповідача аліменти\~на її\~користь на\~утримання сина\~в розмірі\~ј частки\~від усіх\~видів його\~доходів до\~повноліття дитини,\~а також\~зобов`язати Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), внести зміни до актового запису № 13 від 11.01.2011 про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши в графі батько - відповідача. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2021 року відкрито провадження у цій справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В подальшому, позивачкою була заявлена вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , з часу його народження, з огляду на те, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, проте останній ухилявся від надання утримання дитині. 20.09.2021 відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого останній у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити в повному обсязі, оскільки позивачкою не надано належних доказів щодо його батьківства відносно [PERSON] , [INFO] , що, в свою чергу, виключає його обов`язок по утриманню обумовленої дитини. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 30.05.2022 було закрито підготовче\~провадження,\~призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті. \~ \~ \~ \~ В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Згідно заяви, що надіслав на адресу суду, просив розглянути справу без його участі. При цьому при вирішенні справи по суті, просив врахувати його майновий стан, оскільки він є платником аліментів (на утримання старшого сина сплачує аліменти в розмірі ј частки від доходів), має ІІІ групу інвалідності, потребує постійного лікування, в зв`язку з чим позбавлений можливості влаштуватися на роботу. Тому не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/8 частки, при цьому стягнення має відбуватися з часу набрання рішенням суду законної сили. Також вказував на відсутність підстав для стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки вказані витрати не підтверджені належними доказами, їх розмір є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 12 листопада 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2009 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15-17, 20-21). Матеріали справи не містять доказів щодо періоду сумісного проживання сторін після розірвання шлюбу та ведення спільного господарства. [INFO] народився [PERSON] (а.с.18). Оскільки на момент народження дитини позивачка в шлюбі не перебувала, заява про визнання батьківства не була подана, тому запис про батька [PERSON] до актового запису про його народження був внесений на підставі\~ст. 135 СК України, а саме за вказівкою матері (а.с.103). Аналізуючи доводи сторін, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм\~СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства (п. 3). Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3\~ст.\~128\~СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: - дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1\~ст.\~135\~СК України); - у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання у випадках, коли запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина (ч. 1\~ст.\~135\~СК України); - батьки дитини невідомі і запис про них у Книзі реєстрації народжень учинено за рішенням органу опіки та піклування (ч. 2\~ст.\~135\~СК України) (п. 4). Відповідно до норм\~ ЦПК\~рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це (п.9). Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації» No 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи за №103-294-2021 від 25.01.2022 відповідач [PERSON] на 99,99 % є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.173-176). Вказаний висновок відповідачем не спростовано. За встановлених обставин, суд вважає доведеним те, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126\~цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с.22). Відповідності до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. І цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181\~СК України). Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3ст. 181\~СК України). Згідно ч. 1 ст. 182\~СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2\~ст. 182 СК України). Отже, відповідач [PERSON] зобов`язаний матеріально утримувати свого сина. Таким чином, виходячи з встановлених обставин, доказів, наданих сторонами, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (судом враховано наявність у відповідача іншої дитини [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі ј частки). \~Інших доказів, що б могли вплинути на визначення розміру аліментів, відповідачем не надано (зокрема, доказів щодо стану здоров`я, необхідності проходження лікування, понесення в зв`язку з цим витрат, беззаперечних доказів, що відповідач не отримує жодних доходів тощо). Згідно\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині (вказаний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року, справа № 215/5867/17). Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. При цьому, присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог (вказаний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 року, справа №199/3429/18). Сама по собі відсутність матеріального забезпечення на утримання дитини не можна ототожнювати з доведеністю вжиття позивачкою заходів щодо отримання аліментів. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.\~77,\~78,\~80 ЦПК України). Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 83 ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Проте, доказів, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, в тому числі офіційних зверненнь\~\~до нього, та не могла їх одержати в зв`язку з дійним ухиленням останнього від їх сплати, в розумінні ч.2\~ст.191 СК України, останньою не надано. Отже, аліменти на дитину підлягають стягненню з відповідача від дня пред`явлення позову, тобто з 23.07.2021. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп. (судовий збір), 15\~048 грн. 00 коп. (вартість експертизи). Що стосується витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до ч.2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3\~ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).\~\~ При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (ч.3\~ст. 141 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8\~ст. 141 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справах «Ботацці проти Італії», «East/West Alliance Limited проти України»). Згідно наявних у справі матеріалів (договір про надання правової допомоги №09-07/21 від 09.07.2021, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №09-07/21 від 09.07.2021, акт виконаних робіт №1 до додатку №1 до договору про надання правової допомоги №09-07/21 від 09.07.2021, додаткова угода №1/1 до договору про надання правової допомоги № 09-07/21 від 09.07.2021, квитанція до прибуткового касового ордеру № 09-07/21 від 09.07.2021) були надані наступні послуги: складання позовної заяви про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини; складання клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи. Вартість наданих послуг становить 7\~000 грн. 00 коп. (складання позовної заяви 5000 грн. 00 коп., складання клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи 2000 грн. 00 коп.). Таким чином, враховуючи викладене, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд прийшов до висновку, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, а тому наявні підстави для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 3\~500 грн. 00 коп. Крім того, в силу\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача також підлягає стягненню на користь держави (згідно розміру задоволених позовних вимог) судовий збір у розмірі\~681 грн. 00 коп. Згідно ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial