Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS] . Свої вимоги\~мотивує тим,\~що він є власником житлового будинку за вищевказаною адресою. У ньому зареєстрований він та його син [PERSON] . Однак останній більше 4-х років не проживає за даною адресою. Його особистих речей у будинку немає, витрат по утриманню житла він не несе, комунальні послуги не сплачує. Його син чотири роки тому переїхав на проживання до своєї дружини у Херсонську область, потім влаштувався на роботу за межами України. Два роки тому він заїжджав у гості на один день і знову поїхав за межі України. Він втратив зв`язок із сином, оскільки між ними неприязні відносини. Зважаючи на теперішні події у країні, він позбавлений можливості повідомити відповідача про необхідність зняття з реєстрації. Він є особою з інвалідністю ІІІ групи і йому необхідна будь-яка допомога від держави, оскільки розмір його пенсії є незначним. Він має складність в оформленні субсидії, так як не може надати довідку про доходи усіх зареєстрованих у його помешканні осіб. Також при бажанні відчужити домоволодіння у майбутньому, він не зможе його реалізувати через формальну реєстрацію відповідача. Позивач та його представниця, яка дії на підставі довіреності Калуського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 09.06.2022, в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, викладених в ньому. Не заперечили проти ухвалення заочного рішення в справі. Додатково [PERSON] вказав, що у травні 2022 року було чотири роки як його син не проживає у його будинку. Жодних коштів на його утримання не надає, його особисті речі у будинку відсутні. Він, позивач, потребує операції, на яку йому не вистачає коштів. Отримати субсидію чи одрозазову допомогу не має можливості через формальну прописку відповідача у його будинку. Повідомлений у встановленому законом порядку відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзив на позов не подавав. Як зазначено на поштових відправленнях рекомендованих повідомлень, адресата немає на Україні, перебуває за кордоном (а.с. 31-32, 34-35). Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду: ухвалою суду від 05.07.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Ухвалою суду від 20.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 05.09.2022 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину від 01.03.2006 та витягу № 10378497 від 12.04.2006, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.08.2014 і витягу № 26179913, сформованого 29.08.2014 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON] (а.с. 7, 8, 9, 10). Домоволодіння за вказаною адресою складається з житлового будинку, літньої кухні, вбиральні, воріт та огорожі, про що свідчить технічний паспорт на вищевказаний садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 11-12). Будинкова книга для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , розпочата 04.10.2004, вказує на те, що у будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , які, як вказав позивач, померли, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13-14). Комісія у складі депутата Долинської міської ради та сусідів [PERSON] і [PERSON] склали акт обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 02.06.2022, згідно з яким [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с. 6). У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] більше 4 років не проживає у домоволодінні свого батька [PERSON] , що у [ADDRESS] . Проживає за кордоном. Вони не бачили, щоб відповідач брав участь в утриманні домоволодіння, чи позивач чинив перешкоди йому у користуванні ним. [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи та отримує мінімальну пенсію, що підтверджеється довідкою сер. МСЕ серії ІФ № 135030, посвідченням № [NUMBER] , довідкою про доходи № 5173 2611 5119 0686 (а.с. 15, 16, 17). Між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом (будинком), яке належить на праві приватної вланості позивачу. Оцінка суду: вислухавши сторону позивача, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та представлені позивачем на виконання вимог ст. 80, 81 ЦПК України, які він вважає достатніми для обґрунтування позовних вимог, покази свідків, та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає у будинку [ADDRESS] , який належить йому на праві приватної власності. У вищевказаному будинковолодінні зареєстрований його син - відповідач по даній справі [PERSON] , однак фактично у ньому не проживає, з реєстрації не знявся. Реєстрація відповідача у будинку, який на праві власності належить позивачу, перешкоджає останньому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однак суд також враховує, що відповідач є повнолітнім, мав свою сім`ю, з якою до виїзду за межі України проживав в іншій області, а взаємні права та обов`язки, які притаманні членам сім`ї, зі своїм батьком, позивачем по справі, у нього відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто позивач на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач добровільно не знявся з реєстраційного обліку, хоча фактично не проживає у спірному будинковолодінні більше одного року, чим створює для позивача незручності у реалізації права власності та користуванні будинком. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше року без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, а його реєстрація у будинку перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, так як він не може оформити субсидію, розпорядитися та користуватися на власний розсуд належним йому нерухомим майном тільки через те, що за реєстрацією у належному йому будинку значиться відповідач. Дана обставина відповідачем не спростована, доказів поважності непроживання в будинку чи наявності іншої домовленості між ним і власником не представлено. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, а відповідача визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що позивач просив залишити судові витрати за ним. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. 41 Конституції України, ст. 150 ЖК України, ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та

Outcome: approved