Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з тих підстав, що як стверджує 17.01.2020 до нього звернулась відповідачка, його знайома [PERSON] з проханням позичити їй гроші в сумі 12000 доларів США на строк в один рік. Враховуючи те, що він добре знав відповідачку, він погодився на її прохання на наступних умовах. В цілях забезпечення виконання зобов`язання, яке було укладено між ним та відповідачкою та підтвердження їх домовленості і підтвердження факту, який визначає їх боргові взаємовідносини відповідачка 17.01.2020 написала розписку від свого імені про зобов`язання повернути кошти йому в сумі 12000 доларів США через рік, а саме 31.12.2020, які він їй передав у борг. Їх боргові взаємовідносини і факт передачі коштів підтверджується розпискою від 17.01.2020, яка зберігається у нього в оригіналі. Договір та домовленість між ними були оформлені в усній формі на принципі взаємоповаги, добросовісності та довіри між ними, оскільки вони знали один одного та він відповідно виявив бажання допомогти своїй знайомій, виходячи з принципу добросовісності та порядності в стосунках між ними. Розписка, написана відповідачкою власноруч, в якій виражено чітке її волевиявлення та зобов`язання повернути йому кошти в повній сумі боргу протягом одного року. Відповідачка свої зобов`язання згідно договору позики та вказані в боргових розписках строки не виконала і не виплатила кошти у розмірі 12000 доларів США, які були нею позичені. На його звернення повернути займані кошти відповідачка відреагувала негативно та відмовилась їх віддавати. На підтвердження цих слів відповідачки надає докази у вигляді копії скріншотів листування та відеозапис розмови з [PERSON] . Він неодноразово звертався до відповідачки з вимогою повернути йому гроші, однак вона їх не повертає до сьогоднішнього дня. Відтак на теперішній час сума боргу залишається не повернутою, є всі підстави для стягнення з відповідачки на його користь суми боргу у розмірі 12000 доларів США, а також штрафні санкції, які застосовуються за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме: 16710,48 грн. - інфляційне збільшення, а також 5297,80 грн. - штрафні санкції. Калькуляція відповідних розрахунків складена враховуючи валютний курс, який існував на момент подання позову. Просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 444258,28 грн., де 422250 грн. - сума боргу за договором позики, 16710,48 грн. - інфляційне збільшення, 5297,80 грн. - штрафні санкції та стягнути витрати зі сплати судового збору. Представник позивача [PERSON] адвокат Мельник А.С. в судовому засіданні позов підтримала, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подала відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі боргової розписки від 17.01.2020. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 по справі №369/3340/16-ц, провадження №61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Із цієї цивільно-правової угоди між сторонами справи слідує, що відповідачка [PERSON] взяла у позивача [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 12000 доларів США на один рік і зобов`язалася повернути їх до 31.12.2020. Таким чином, позивачем [PERSON] доведено належним чином факт передачі ним відповідачці [PERSON] позики у сумі 12000 доларів США, домовленість сторін про розмір і порядок отримання позикодавцем від позичальника грошових коштів, строк повернення позики. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції). Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України. Як стверджує позивач [PERSON] у позовній заяві, свого зобов`язання щодо повернення суми позики відповідачка [PERSON] не виконала. За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Із відомостей, викладених у позовній заяві, а також з наявності у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки від 17.01.2020 слідує, що відповідачка [PERSON] не повернула своєчасно і у повному обсязі до сьогоднішнього дня позикодавцю суму позики. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В той же час, відповідачка [PERSON] порушила умови боргової розписки та не повернула позивачеві [PERSON] позичені кошти у вказаний строк. Наявність боргової розписки в позивача [PERSON] підтверджує наявність боргу (постанови Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18). Крім того, відповідачка [PERSON] ніяким чином не заперечує факт невиконання договору зі свого боку. Отже, порушене право позивача на повернення переданого за договором позики майна підлягає судовому захисту. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». У ч. 4 ст. 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення боргу за договором позики а сумі 12000 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату звернення до суду становить 422250 грн. З огляду на наведені вище норми законодавства, в цій частині позов підлягає до задоволення. До повного та безумовного задоволення підлягає також вимога позивача [PERSON] про стягнення із відповідачки [PERSON] 16710,48 грн. інфляційного збільшення та 5297,80 грн. штрафних санкцій. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (п. 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Оскільки договором між сторонами не досягнуто домовленості про інший розмір штрафних санкцій, які застосовуються за порушення грошового зобов`язання, ніж передбачено ст. 625 ЦК України, суд вважає, що наявні усі підстави для задоволення частини позовної вимоги про стягнення з відповідача 16710,48 грн. інфляційного збільшення та 5297,80 грн. штрафних санкцій. Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивач [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом сплатив 4442 гривень судового збору, його позовні вимоги задоволені, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі. На підставі ст.ст. 42, 61 Конституції України, ст.ст. 6, 207, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved