Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що\~у вересні 2021 року позивачу стало відомо, що відносно неї постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучковим М. О. відкрито виконавче провадження № 66558506 від 18.08.2021, за яким з позивача стягуються на користь відповідача грошові кошти у розмірі 13\~417, 80 грн., що у сукупності з витратами на забезпечення виконавчого провадження становить 14\~958, 58 грн. Постановою приватного виконавця від 16.09.2021 кошти позивача арештовано, постановою від 02.09.2021 здійснено звернення стягнення на заробітну плату. Вважає, що виконавчий напис № 238683 є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з наступним. Нарахована відповідачем заборгованість не є безспірною. Підставою для накладення виконавчого напису став договір № 1447585 від 17.02.2021 між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Однак, позивач ніколи не отримувала жодних кредитів, не підписувала жодних угод чи договорів з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Про існування кредитного договору № 1447585 від 17.02.2021 позивач дізнавалася з постанови про відкриття виконавчого провадження. Даний договір є проявом діяльності шахраїв, які використовують персональні дані третіх осіб із метою заволодіння грошовими коштами шляхом оформлення злочинних угод. Крім того, позивач не отримувала жодних листів чи повідомлень, які б свідчили про наявність порушення договору, про наявність у неї якоїсь фінансової заборгованості та про бажання нотаріуса здійснити виконавчий напис щодо позивача. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Одночасно, позивач не мав ніколи ніяких цивільно-правових відносин та не укладав жодних угод чи договорів із ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Позивач не отримувала жодних повідомлень, листів, заяв щодо заміни сторони у зобов`язанні, а тому позивачу не зрозумілі правові підстави звернення саме відповідача для вчинення виконавчого напису на договорі, до якого останній немає жодного відношення. Також, якщо припустити факт укладання позивачем кредитного договору, це ще не надає позивачу статусу боржника, оскільки останній не давав ніякої письмової чи усної згоди на здійснення перерахування коштів з кредитного ліміту від імені позивача на рахунки третіх осіб, не оформлював, не підписував та не подавав ані відповідачу, ані первісному кредитору жоден із платіжних інструментів, чи інших заяв чи повідомлень будь-якої форми та змісту. А тому, будь-які списання з кредитного ліміту, поданого позивачу є такими, що здійсненні за ініціативи самої фінансової установи без погодження з позивачем і не можуть вважатися безспірною заборгованістю. Представник позивача зазначає, що спірним є нарахування позивачу у виконавчому написі суми заборгованості у розмірі 13\~417, 80 грн. В телефонному режимі позивачу було повідомлено, що остання, ніби-то, отримала в кредит грошові кошти у сумі 4\~000 грн. Враховуючи, що 15 вересня 2020 року ВРУ прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо споживчого кредитування і формування та обігу кредитних історій», говорити про безспірність наведеного договору не представляється можливим. Одночасно кредитний договір був підписаний онлайн, а це означає, що він є бланковим (договір приєднання), тобто містить мінімальний набір інформації та реквізити, основні умови, в свою чергу, містяться в Правилах надання фінансових послуг, які є мінливими. Фіксація домовленостей між сторонами не у договорі, а у якихось правилах, які одна сторона має можливість змінювати на власний розсуд, виключає постулат про безспірність заборгованості, яка виникає на підставі таких умов. Також, на даному кредитному договорі апріорі не може бути підпису позивача, оскільки остання не укладала жоден кредитний договір та не отримувала жодних кредитних коштів. Крім того, враховуючи, що між сторонами укладений договір онлайн, а вчинення виконавчого напису відбувається на підставі оригіналу нотаріально посвідченого напису, що є неприпустимою умовою для накладення виконавчого напису. У зв`язку з чим, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 238683, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 26 червня 2021 року щодо стягнення коштів, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 6\~362 грн., з яких 908 грн. витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви, 454 грн. витрати на оплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 5\~000 грн. витрати на професійну правову допомогу. 17.12.2021 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Крім того, представник відповідача надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрованого за № 238 683 від 26 червня 2021 року, таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. В заяві вказує, що вимогу позивача в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» орієнтовних судових витрат в розмірі 5000 грн. слід залишити без задоволення, оскільки розподіляючи судові витрати між сторонами у справі необхідно враховувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. 09.12.2021 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких він щодо заяви відповідача про визнання позову вказує, що відповідач вибірково визнає позовні вимоги позивача, аби уникнути відповідальності у вигляді покладання на відповідача судових витрат, розуміючи безперспективність своєї правової позиції. Відповідна заява подана з метою мінімізації стягнутого судового збору, а також для спроби уникнути компенсації витрат на правову допомогу. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В поданому клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу просить судові засідання слухати за його відсутності. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалася на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків.\~ Судом встановлено, що 26 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 238683 яким стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в сумі 13\~417, 80 грн., відповідно до кредитного договору № 1447585 від 17.02.2021, укладеного з ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів». 18 серпня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучковим Михайлом Олександровичем, на підставі виконавчого напису № 238683 від 26 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66558506. В рамках виконавчого провадження № 66558506, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим Михайлом Олександровичем 02.09.2022 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, 16.09.2021 винесено постанову про арешт коштів майна. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у пункті 13 роз`яснено, що відповідно до статей 34. 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актам з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, що підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувана з підписом боржника про його отримання. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (отримання вимоги про усунення порушень). Враховуючи вище викладене, а також те, відповідачем визнано позов, суд приходить до висновку про те, що станом на момент вчинення виконавчого напису заборгованість боржника не була безспірною. Одночасно, суд зазначає, що відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси позивача. Суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Крім того, стаття 137 ЦПК України детально описує порядок відшкодування та визначення вказаних витрат, зокрема: - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша); - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга); - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя); - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта); - у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята); - обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста). Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору № 1/20/09/2021 про надання правової допомоги, копію додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги, ордер про надання правничої (правової) допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію рахунку № [NUMBER] , квитанцію, копію акту приймання-передачі наданих послуг. У відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, 17.12.2021 до суду надійшло клопотання відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про зменшення судових витрат, оскільки дана справа не є складною, відноситься до категорії малозначних і доводи наведені в позовній заяві, грунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду, і практику за категорією таких справ слід вважати установленою. Вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних справах та є неспіврозмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковим цінам на адвокатські послуг в аналогічних справах. Представник відповідача просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 5000 грн. до 1907, 00 грн. В поданих до суду письмових поясненнях щодо клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу представник позивача заперечує, зазначивши свої аргументи. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 1/20/09/2021, за надання правової допомоги, відповідно до даної справи, зазначеної у п. 5 цього Додатку, позивач сплачує Бюро (передплатою) фіксований гонорар у сумі, що становить 5000 грн., який не залежить від кількості витрачених Бюро годин на роботу над справою. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність часткового відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути із відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved