Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Посилається на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2016 року. У шлюбі від сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] -29.12.2015 [INFO] , та син [PERSON] [INFO] . Відповідач переважно виїжджає за кордон на сезонні роботи, в\~ зв`язку з чим їхні діти постійно проживають з нею за адресою [ADDRESS] . Відповідач усунувся від виховання та утримання дітей, не підтримує їх матеріально та не цікавиться вихованням. Відповідач є молодою за віком людиною, фізично здоровим, працездатним, однак коштів на утримання дітей не надає. Просила суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на утримання неповнолітніх синів аліменти у розмірі по 3000 грн. щомісячно на дитину і до досягнення ними повнолітнього віку. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати на підставі наданих нею доказів та ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за допомогою розміщення оголошення на офіційному сайті Хустського районного суду від 28.07.2022 року, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи в його відсутності від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14 січня 2016 року, про що виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Хустського району Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] .01.2016 року (а.с. 3). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] -29.12.2015 [INFO] , про що виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Хустського району Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4) та син [PERSON] [INFO] , про що виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Хустського району Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). На даний час діти постійно проживають з позивачкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, виданими Олександрівською сільською радою №160 від 20.09.2017 та №62 від 07.08.2018 року (а.с. 6,7). Відповідно до статей 3,27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі), а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Оскільки, на теперішній час діти сторін постійно проживає разом з позивачкою, суд вважає, що позивачка має право на отримання аліментів від батька, який повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини належним чином. Згідно ч.3 ст.181, ч.2 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів, може визначити їх розмір у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їхнього здоров`я та гармонійного розвитку, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог і вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 3000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 992.40 грн. гривень. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved