Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

18 січня 2022 року адвокат Сенкевич Володимир Іванович (надалі також представник позивача, адвокат Сенкевич В.І.) звернувся в інтересах [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Добробут» (надалі також відповідач, ТОВ Агрофірма «Добробут»), в якій просив: - розірвати договір оренди землі № 120 від 01.04.2013, що був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Добробут» відносно земельної ділянки загальною площею 4,23 га, кадастровий номер 5323486800:00:003:0377, що розташована на території Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та припинити право оренди землі; - скасувати рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області Камуза Олега Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 14711714 від 27.06.2014) права оренди земельної ділянки за договором оренди землі, серія та номер: 120 від 01.04.2013, який укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Добробут», щодо земельної ділянки площею 4,23 га, кадастровий номер 5323486800:00:003:0377, що розташована на території Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (зареєстроване 22 липня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 6464954 (спеціальний розділ), з одночасним припиненням такого речового права. Ухвалою суду від 21 січня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 21). Ухвалою суду від 22 березня 2022 року продовжено строк підготовчого провадження до 90 днів (а.с.67). Своєю ухвалою від 14 червня 2022 року суд продовжив відповідачу процесуальний строк для подання заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 106-107). Ухвалою від 14 червня 2022 року Новосанжарський районний суд Полтавської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 108-109). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] посилалась на те, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 650011 від 16.01.2008. Між нею та ТОВ Агрофірмою «Добробут» укладено договір оренди землі №120 від 01.04.2013, а саме: оренди земельної ділянки загальною площею 4,23 га, кадастровий номер 5323486800:00:003:0377. Мотивуючи свої позовні вимоги, [PERSON] зазначала, що відповідно до приписів статті 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України укладений між нею та ТОВ Агрофірма «Добробут» договір оренди землі має бути розірваний та повинно бути скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки, оскільки в порушення умов договору орендар не сплачує орендодавцю орендну плату за 2014-2021 роки. Акцентовано увагу на тому, що договір оренди землі № 120 від 01.04.2013 року не має державної реєстрації. У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] звернулась до суду з відповідною позовною заявою. 10 лютого 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 33-34), за змістом якого ТОВ Агрофірма «Добробут» просило у задоволенні позову відмовити. Мотивуючи свої заперечення проти позову, відповідач вказав про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі, оскільки 02.04.2013 [PERSON] за своєю ж ініціативою отримала орендну плату від відповідача наперед в сумі 55 000 грн, що підтверджується наданими відповідачем видатковим касовим ордером від 02.04.2013 та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2013 року по 3 квартал 2021 року [PERSON] , наданими до суду самим позивачем. На аргумент позивача про те, що договір оренди землі не має державної реєстрації, відповідачем зазначено, що з 01.01.2013 виключено статтю 18 Закону України «Про оренду землі», яка передбачала набрання договором оренди землі чинності після його державної реєстрації, а тому здійснюється тільки державна реєстрація права оренди, а договір набирає чинності з моменту реєстрації такого права. 18 лютого 2022 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 44-46), в якій вказано, що аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, та наданий доказ сплати орендарем орендної плати наперед, на думку позивача, не спростовують підстав позову. Зокрема, зазначено, що видатковий касовий ордер, наданий відповідачем, не містить інформації про те, що видані кошти є орендною платою, не вказано за який період сплачена така орендна плата, та за оренду якого земельного паю. Зауважено, що договір передбачав таку умову набрання його чинності як його державна реєстрація, яку не було проведено у зв`язку із внесенням змін у земельне законодавство. Проте 22.07.2014 була здійснена державна реєстрація права оренди спірної земельної ділянки. Позивач, посилаючись на аналогію права, наголошувала, що всі права та обов`язки за відповідним договором виникли саме з моменту державної реєстрації права оренди, а доказів сплати орендної сплати відповідачем за оренду такої земельної ділянки з дня державної реєстрації права оренди не надано. 18 травня 2022 року від відповідача до суду надійшли заперечення (а.с. 91-92), в яких повторно наголошено на тому, що державна реєстрація договору оренди землі не здійснювалась через те, що з 01.01.2013 перестали бути чинними норми Закону України «Про оренду землі», які зазначали, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Роз`яснено, що видатковий касовий ордер є належним доказом сплати орендної плати наперед, оскільки інших правовідносин, ніж ті, що виникли між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Добробут» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5323486800:00:003:0377, між сторонами не має. З огляду на це, інших коштів аніж орендна плата за відповідну земельну ділянку, відповідач не сплачував позивачу. Відповідно до договору відповідач мав сплачувати [PERSON] орендну плату в розмірі 4622 грн 35 коп. на рік. Жодної додаткової угоди про зміну розміру орендної плати між сторонами договору оренди не укладалось. Враховуючи зазначене, відповідно до видаткового касового ордеру орендодавець отримавши кошти в сумі 55000 грн, фактично отримала орендну плату наперед майже за 12 років, до кінця 2025 року. Відповідачем акцентовано увагу на тому, що чинне законодавство не містить заборон сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Враховуючи зазначене, відповідач наполягав на тому, що станом на день пред`явлення позову у нього була відсутня заборгованість перед орендодавцем по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково в судовому засідання представником висувались версії про те, що виплачені [PERSON] кошти за видатковим касовим у сумі 55\~000 грн могли бути заохоченням зі сторони відповідача до укладення договору, в подальшому представником позивача висловлена думка про те, що кошти у сумі - 50000 грн могли бути гонораром (мотиваційними коштами), а 5 000 грн це сума орендної плати за 2013 рік. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, навів аргументи, що є аналогічними, викладеним у відзиві на позов та у запереченнях, додатково зазначивши, що підстав вважати виплачені [PERSON] кошти мотиваційними (заохоченням або гонораром за укладення договору оренди) не має, оскільки з відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків вбачається, що плачені у 2 кварталі 2013 році кошти у сумі 55956 грн (виплачено) за ознакою доходу мають код 106, тобто дохід від надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 650011 від 16.01.2008 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер: 5323486800:00:003:0377, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,230 га, розташованої на території Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 7). 01 квітня 2013 року між [PERSON] та ТОВ Агрофірмою «Добробут» укладено договір оренди землі №120. За змістом вказаного договору орендодавець ( [PERSON] ) надає, а орендар (ТОВ Агрофірма «Добробут») приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Супротивнобалківської сільської ради. Об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 4,23 га, кадастровий номер: 5323486800:00:003:0377 (а.с. 8-9). Відповідно до пункту 5 зазначеного Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 92447 грн 08 коп. Пунктом 8 Договору передбачено, що договір укладено на 49 років, але у будь-якому випадку він діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Згідно з пунктом 9 Договору, за користування вказаною в Договорі земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки в грошовій формі у гривнях шляхом видачі готівки в касі Орендаря. Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. Відповідно до пункту 43 вказаного Договору, цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до акту прийому-передачі об`єкта оренди за договором оренди від 01 квітня 2013 року № 120 власник [PERSON] як орендодавець передала зазначену земельну ділянку, а орендар її прийняв в оренду (а.с. 10). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.01.2022 (номер довідки 293588943), 22 липня 2014 року на земельну ділянку кадастровий номер: 5323486800:00:003:0377, що розташована на території Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстровано право оренди за ТОВ Агрофірма «Добробут» строком на 49 років, орендодавець [PERSON] (а.с. 11). Вказуючи на те, що орендар не виконує свій обов`язок щодо сплати орендної плати за спірну земельну ділянку за 2014-2021 роки, [PERSON] звернулась до суду із цим позовом про розірвання договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням речового права. Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частини 1, 2 статті 12 ЦПК передбачають, що цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно з\~абз.\~7\~частини 2\~статті 25\~Закону України\~«Про оренду\~землі», орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті "д" частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних із орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д" статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Висновки щодо правозастосування Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилалась на те, що відповідачем не виплачено їй як орендодавцю земельної ділянки орендної плати за землю за 2014-2021 роки. Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до видаткового касового ордера від 02 квітня 2013 року [PERSON] отримала від Товариства з обмеженою відповідальністю з кодом ЄДРПОУ 32682703, що відповідає ідентифікаційному коду відповідача, тобто від орендаря, за оренду земельного паю кошти в сумі 55 000 грн (а.с. 35). Видатковий касовий ордер містить підписи керівника підприємства [PERSON] , головного бухгалтера [PERSON] , касира [PERSON] , та одержувача коштів [PERSON] . Відповідачем під час розгляду справи наголошувалось, що відповідний касовий ордер підтверджує факт оплати коштів за оренду спірної земельної ділянки наперед. Зокрема, вказувалось, що відповідно до умов договору оренди орендна плата складає 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 92 447 грн 08 коп. (п. 5 Договору). Отже, орендна плата за рік дорівнює 4622 грн 35 коп. Сплативши [PERSON] відповідно до видаткового касового ордера кошти у сумі 55\~000 грн, відповідач фактично сплатив наперед орендну плату за майже 12 років, починаючи з 2013 року й до 2025 року. З огляду на викладене, відповідач вказував про те, що в його діях не вбачається факту систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати, що дає підстави для розірвання такого договору. Твердження позивача та його представника про неналежність відповідного доказу з огляду на те, що видатковий касовий ордер, наданий відповідачем, не містить інформації про те, що видані кошти є орендною платою, в ньому не зазначено періоду, за який сплачена така орендна плата, а також, що в ньому не вказано ідентифікуючих ознак земельного паю, за який сплачена така орендна плата, суд оцінює критично, з огляду на наступне. В судовому засідання позивачем [PERSON] вказано, що інших земельних ділянок, окрім спірної, яка передана в оренду відповідачу, вона на праві власності не має. Отже, отримати від ТОВ Агрофірма «Добробут» кошти за оренду будь-якої іншої земельної ділянки від відповідача вона не могла. Представником відповідача вказано, що окрім укладеного договору оренди земельної ділянки, відповідач не має інших правовідносин із [PERSON] , вказане твердження позивачем не спростовано. Та обставина, що відповідні кошти є саме орендною платою, і не є мотиваційними, заохочувальними коштами за для спонукання позивачки до укладення договору оренди, спростовується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2013 року по 3 квартал 2021 року, з яких вбачається, що у 2 кварталі 2013 року від ТОВ Агрофірма «Добробут» (32682703) [PERSON] отримала дохід: нарахований - 64707 грн 65 коп., виплачений 55956 грн, вказаний код та назва ознаки доходу - 106 надання майна в лізинг. Відповідно до Довідника ознак доходів фізичних осіб до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015\~ № 4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 15 грудня 2020 року № 773), код 106 відповідає ознаці - дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 розділу IV Кодексу (підпункт 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу). Крім цього, за змістом договору оренди землі не вбачається, що сторони обумовлювали сплату орендодавцю мотиваційних (заохочувальних) коштів орендарем, та їх розмір. Доказів, які б достовірно вказували на заохочувальний характер відповідної виплати, позивачем до суду не надано. З огляду на викладене, підстав вважати, що виплачені [PERSON] кошти відповідно до видаткового касового ордеру в сумі 55000 грн були мотиваційними коштами, або заохоченням, у суду не має. Аргумент позивача, про те що в договорі сторони домовились сплачувати орендну плату щороку, і договір не містить умов про сплату орендної плати наперед і законодавством не передбачено можливості сплати орендної плати наперед, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Згідно зі статтею 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України "Про оренду землі". Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 321/329/17 (провадження № 61-16545св18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17 (провадження № 61-32303св18), від 22 січня 2020 року в справі № 387/193/19 (провадження № 61-15879св19). Враховуючи положення статті 531 ЦК України, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про отримання [PERSON] за відповідним касовим ордером саме орендної плати за оренду земельної ділянки 5323486800:00:003:0377, так як іншої земельної ділянки в неї не має, за відсутності інших правовідносин між позивачем та відповідачем, окрім укладеного договору оренди спірної земельної ділянки, зважаючи на зміст видаткового касового ордеру від 02 квітня 2013 року, який свідчить про те, що [PERSON] погодилась та отримала орендну плату в загальному розмірі 55 000 грн, а також дії орендаря, який сплатив вказану суму, можливо дійти висновку, що сторони погодили у письмовій формі вказаний порядок сплати орендної плати, і цей порядок було реалізовано сторонами, отже у орендаря була відсутня заборгованість перед орендодавцем по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою. Також, необхідно зауважити, що умови договору оренди землі № 120 від 01.04.2013 не містять заборон щодо можливості виплати орендарем орендної плати за землю наперед. Позивач у цій справі не довів істотного порушення орендарем умов договору, позбавлення його права на те, на що він розраховував при укладенні договору оренди (стаття 651 ЦК України). Твердження позивача про систематичну несплату орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі, є безпідставними, оскільки позивачем у цій справі не доведено факту систематичної несплати орендної плати. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про те, що сплативши [PERSON] відповідно до видаткового касового ордера кошти у сумі 55\~000 грн (враховуючи визначений договором розмір орендної плати та нормативну грошову оцінку земельної ділянки), відповідач фактично сплатив наперед орендну плату за майже 12 років, починаючи з 2013 року. Підстав вважати, що кошти за видатковим касовим ордером не були отримані [PERSON] у суду не має, оскільки позивач підтвердила факт отримання зазначеної суми, та у судовому засіданні підтвердила справжність її підпису у видатковому касовому ордеру від 02 квітня 2013 року. Доводи позивача щодо неналежності, як доказу, видаткового касового ордеру з тих підстав, що вказаний документ не містить номеру договору, періоду за який сплачено орендну плату, відомостей про земельну ділянку (пай), спростовуються змістом самого касового ордеру, який власноручно підписаний орендодавцем, та встановленими судом обставинами. В обґрунтування позову також зазначалось, що договір передбачав таку умову набрання його чинності як його державна реєстрація, яку не було проведено у зв`язку із внесенням змін у земельне законодавство. Проте 22.07.2014 була здійснена державна реєстрація права оренди спірної земельної ділянки. Позивач, посилаючись на аналогію права, наголошувала, що всі права та обов`язки за відповідним договором виникли саме з моменту державної реєстрації права оренди, а доказів сплати орендної сплати відповідачем за оренду такої земельної ділянки з дня державної реєстрації права оренди не надано. Судом встановлено, що до 01.01.2013 року діяла стаття 18 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, а також стаття 20 вказаного Закону, згідно з якою укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Поряд з цим, з 01.01.2013 на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року N 1878-VI, відповідні норми були виключені, тобто станом на дату укладення договору не передбачалось обов`язкової державної реєстрації договору оренди. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, чинною на час укладення договору, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. В той же час, право оренди це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Тобто, Закон обумовлює виникнення саме права володіння та користування земельною ділянкою орендарем моментом державної реєстрації цього права, зазначаючи, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (стаття 17 Закону України «Про оренду землі»). Однак, розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, і факт оплати відповідних платежів (орендної плати) до моменту державної реєстрації права оренди, не свідчить про те, що орендна плата не виплачена, або виплачена безпідставно. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено підстав для припинення договору оренди землі шляхом його розірвання через неналежне виконання орендарем взятих на себе зобов`язань (сплати орендної плати). Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні в позові у повному обсязі, підстави для вирішення питання щодо розподілу судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed