Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Процедура (рух справи) : У липні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. №22354 від 23 листопада 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 68 488 грн. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 11 липня 2022 року, відповідно до ст.187, ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача та треті особи про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, без поважних причин в судове засідання не з`явилися. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі доказів, які є у справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Аргументи позивача, [PERSON] : Позовні вимоги позивач мотивує тим, що у червні 2022 року вона дізналася про відкриття щодо неї виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. №22354 від 23 листопада 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 68488 грн. Позивач зазначає, що понад 5 років тому, вона мала кредитні відносини з відповідачем, а саме оформила кредитну карту, проте заборгованості по ній не має. Жодних повідомлень та досудових вимог від АТ "ПриватБанк" із визначеними сумами заборгованості, розрахунків заборгованості, вона не отримувала, а тому сума заборгованості не є безспірною. Крім цього зазначає, що виконавчий напис вчинено за спливом трирічного строку позовної давності, що в свою чергу відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» унеможливлює вчинення виконавчого напису. Таким чином, вважає що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а тому вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, [PERSON] , надала суду такі докази: - копію свого паспорта громадянина України та картки платника податків; - копію оспорюваного виконавчого напису; - копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна та коштів. Аргументи відповідача, Акціонерного товариства КБ "ПриватБанк": Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, без поважних причин в судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк до суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Отже, про можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суд не повідомив. Аргументи третіх осіб, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.та Світловодського ВДВСв Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро): Треті особи про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, без поважних причин в судове засідання повторно не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, заперечень на позовну заяву у встановлений судом строк до суду не надали, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Встановлені судом обставини справи: 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі № 22354) про звернення стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 68488 грн. 04 квітня 2019 року державним виконавцем Світловодського ВДВС в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58782640 з примусового виконання виконавчого напису № 22354 від 23.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом Київськогоміського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 68488 грн. 08 липня 2019року державним виконавцем у виконавчому провадженні №58782640 винесено постанови про арешт майна та коштів боржника. У липні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. №22354 від 23 листопада 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 68488 грн. таким, що не підлягає виконанню. Відповідач не надіслав до суду відзиву на позовну заяву, отже, про свої можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суду не повідомив. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані. Оцінка суду: Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п.п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядку та ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису за стягнення заборгованості, що випливають з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Суд зазначає, що виконавчий напис може бути вчинений нотаріусом лише після перевірки безспірності заборгованості. Розмір заборгованості не є безспірним, якщо банк не надав доказів на підтвердження розміру заборгованості боржника. Зазначеного у виконавчому написі, доказів на підтвердження своєчасного повідомлення боржника про наявність цієї заборгованості та про відповідні розрахунки. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як встановлено судом, підставою вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, як вбачається із змісту виконавчого напису, є, зокрема, п. 2 Переліку документів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. В дану постанову постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, суд зазначив: "Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника". Наведене також узгоджується з висновком, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року (справа № 910/10374/17). Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Висновок суду: Відповідач, АТ КБ "ПриватБанк", до суду відзив на позовну заяву та будь-які докази на спростування позовних вимог не надав, у зв`язку з чим, суд визнає встановленою обставину, що сума заборгованості позивача не є безспірною. Суд враховує, що до суду відповідачем не надано доказів, які б містили суми та дати, з яких можливо було б встановити, коли боржник отримав кредит та в якому розмірі, коли проводив оплату, якщо проводив, за вказаним кредитним договором, скільки днів прострочення сплати заборгованості, тобто чи є сума, заявлена банком до стягнення безспірною. Крім того, відсутня засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, яка має містити період, за який нарахована заборгованість, тому є не зрозумілим, з яких міркувань виходив нотаріус при вчиненні виконавчого напису. Отже, суду відповідачем та третьою особою не надана банківська виписка з рахунку [PERSON] , яка повинна відповідати вимогам до виписки з рахунку, має містити суми заборгованості та строки її погашення, відповідно до підпункту Б пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Разом з тим, не надано доказів, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, що також є окремою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також всупереч вимогам п. п. 2.3 п. 2 Глави 16 Розділу II Порядку, відповідачем не надано доказів того, що він надсилав позивачу письмову вимогу про усунення порушень. Суд вважає доведеними обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідачем та третьою особою на стороні відповідача не надано суду достовірних, допустимих, належних та достатніх доказів, які б підтвердили правомірність виникнення у позивача зобов`язання погасити заборгованість, свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором і відповідно виникнення у відповідача права на отримання у нотаріуса виконавчого напису. Отже, суд вважає, що твердження позивача доведено під час судового розгляду. За таких обставин, нотаріус вчинив виконавчий напис всупереч вимогам статті 18 Цивільного кодексу України, статей 87 та 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити, та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. №22354 від 23 листопада 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 68488 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 992 грн. 40 коп. за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved