Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

28.08.2022 позивач звернувся до суду Івано-Франківського міського суду з позовом до відповідача у якому просить: сягнути з відповідача на свою користь невиплачене страхове відшкодування за свідоцтвом про страхування №D2065329/2 від 02.12.2020 до Генерального договору №20.015017.1801-481 від 20.06.2020 в розмірі 18\~838, 49 грн., неустойку за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 440\~820,67 грн., а також моральну шкоду в розмірі 9419,25 грн.; стягнути на його користь в інтересах [PERSON] невиплачене страхове відшкодування за Свідоцтвом про страхування за № D2065329/2 від 02.12.2020 до Генерального договору №20.015017.1801-481 від 20.06.2020 в розмірі 18\~838, 49 грн., неустойку за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 440\~820,67 грн., а також моральну шкоду в розмірі 9419,25 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] 10.08.2020 року путівку на подорож до Об`єднаних Арабських Еміратів (м.Дубай) у період з 05.12.2021 року по 12.12.2020 року для трьох осіб, договір укладено з ФОПХ арко О.М., від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Джоін Ап!». Вартість туру становила 2250,50 доларів США, що на день укладення договору становило 72563,51 гривень. ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» видано свідоцтво добровільного страхування № D2065329/2 до генерального договору №20.015017.1801-481 від 20.06.2020 року добровільного страхування фінансових ризиків внаслідок неможливості здійснення подорожі за кордон або зміни строків перебування за кордоном укладеного туроператором ТОВ «Джоін АП!» із ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ». особами, що вказав в свідоцтві є [PERSON] , її чоловік ( позивач) [PERSON] та дитина [PERSON] . Страхова сума становить 25 034,32 гривень на кожну особу, що разом складає 75102,96 гривень. 02.12.2020 року у [PERSON] виявлено гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, унаслідок чого він не змогла відбути у туристичну подорож. 03.12.2020. [PERSON] провела повторне дослідження, за яким підтверджено вказану хворобу. Вважає, що таким чином у застрахованих осіб виник страховий випадок, який не дозволяє скористатись туристичними послугами. 04.12.2020 ними було здійснено повідомлення на номер гарячої лінії, що зазначений у свідоцтві. 28.04.2021 [PERSON] звернулася до ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про страхову виплату, надала усі необхідні для прийняття рішення документи, однак страховиком страхову виплату не здійснено. У процесі розгляду страхової справи, туроператором повернута сума, що складає 12\~308 грн., що складає 10 % від страхової суми. Таким чином, відшкодованими залишаються ( 25\~034,32 4\~102,67)- 10%=18\~838,49 грн. на кожну особу. Після тривалих спроб отримати страхове відшкодування, у телефонному режимі їх повідомлено, що призначена дата виплати 28.04.2021. Проте станом на вказану дату, як на дату подання позову, страхове відшкодування проведене не було. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 28.06.2022 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с.54-55). Ухвалою суду від 01.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.56). Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав, а в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти заочного рішення. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин своєї неявки не повідомив, відзиву не подав. За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 20.06.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю «СК «Ю.ЕС.АЙ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін АП!» укладено генеральний договір добровільного страхування фінансових ризиків внаслідок неможливості здійснення подорожі за кордон або зміни строків перебування за кордоном № 20.015017.1801-481, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з матеріальними (фінансовими) збитками, яких зазнала застрахована особа внаслідок неможливості здійснення оплаченої подорожі за кордон, виникнення непередбачених фінансових втрат під час подорожі (в тому числі зміни строків перебування за кордоном) з причин, що не залежали від волі застрахованої особи, та які зазначені у договорі страхування. Укладення договору страхування по відношенню до кожної застрахованої особи підтверджується свідоцтвом про страхування (п. 1.4 генерального договору). 02.12.2020 ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» видало свідоцтво про страхування № D2120689/2, за умовами якого застраховано ризик - настання раптової, непередбаченої події, що призвела до понесення застрахованими особами: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] матеріальних (фінансових) збитків внаслідок неможливості здійснення подорожі у період (поїздки) за кордон у зв`язку з інфікуванням застрахованої особи вірусом COVID-19 (коронавірус), що підтверджено лабораторними дослідженнями шляхом ланцюгової реакції (ПЛР) або іншим методом за розпорядженням МОЗ України, за виключенням будь-якого експрес-тестування. Документ, що підтверджує позитивний результат тестування має бути датований не раніше ніж 48 годин до дати початку туру (пп. 3.1.13 п. 3.1 договору). Страхова сума визначена в розмірі 24 935,38 гривень на кожну з трьох осіб. Безумовна франшиза визначена в розмірі 10% від страхової суми. азом з тим, у документах, наданих Страховиком, відсутня інформація щодо виплати страхового відшкодування, а також сплати пені за кожен день прострочення у виплаті страхового відшкодування. Враховуючи викладене, за результатами розгляду наданих Страховиком інформації та документів, Національним банком було виявлено ознаки порушення Страховиком вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а саме: п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону «Про страхування» щодо невиконання страховиком обов`язку при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України № 21/921-пк від 19.04.2021, до Страховика було застосовано захід впливу у вигляді тимчасового зупинення ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг. За приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на те, що захворювання дружини позивача, перебування його самого на самоізоляції унеможливили здійснення їх туристичної подорожі, позивач звернувся до тур агента та страхової компанії із заявою про повернення коштів та виплату страхового відшкодування. 02.12.2020 у застрахованої особи [PERSON] було діагностовано гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-19, у зв`язку з захворюванням. Що також підтверджено 03.12.2020. 28.09.2021 листом Національного Банку України про розгляд скарги вказано, що 28.12.2020 року страховик отримав від [PERSON] заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку разом із додатками. Страховиком було здійснено запит до туроператора ТОВ «Джоін АП!» з метою отримання інформації щодо розміру понесених витрат. Страховиком було прийнято рішення щодо виплати на користь [PERSON] страхового відшкодування в розмірі : 64\~094,17 7\~480,61 ( франшиза за Договором) 12\~308 = 44\~305, 56 грн. У позовній заяві зазначено, що позивачем отримано страхове відшкодування у сумі 12 308 грн. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.05.2022 у справі №344/19701/21 стягнуто із ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» в користь [PERSON] суму невиплаченого страхового відшкодування за Свідоцтвом про страхування №D2065329/2 від 02.12.2020 року в розмірі 18 254 грн. , 876,19 грн. пені за прострочення страховиком виплати страхового відшкодування, 5000 грн. моральної шкоди. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, з приводу невиплати позивачам страхового відшкодування відповідачем Національним банком України проведена перевірка, результати якої відображені у вищевказаному листі. Зважаючи на відсутність доказів виконання відповідачем обов`язку щодо виплати страхового відшкодування у строк, встановлений договором, та на момент розгляду справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на корись позивача, в своїх інтересах та і інтересах дитини, страхового відшкодування у сумі 18\~749,10 гривень, (24 935 гривень страховий ліміт, який визначено окремо для кожного з трьох осіб, свідоцтвом не передбачено сумарний ліміт, а не у сумі 25\~034,32 грн. як зазначено позивачем) 12 308 гривень( виплачена сума): 3 осіб) 10%. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його, а також окремо на його користь в інтересах малолітньої дитини, користь пеню за порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Розглянувши вказану позовну вимогу, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в п. 7.9 свідоцтва про страхування зазначено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01 % за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу. Натомість, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 559/1605/18 зроблено наступний висновок: «У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». Тлумачення п.3 ст. 3, ст. 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових.\~Зокрема, свобода укладання договору;\~у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абз. 2 ч.3 ст. 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно ч.5 ст. 576 ЦК України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом); якщо зі змісту акту цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абз. 2 ч.1 ст. 739 ЦК України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною); якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст. 551 ЦК України). У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги),якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. За таких обставин, застосовуючи висновок Верховного Суду у справі №559/1605/18, викладений в постанові від 30.09.2020, та приписи матеріального законодавства, суд приходить до висновку про те, що відповідач повинен сплатити на користь позивачів пеню в розмірі, визначеному ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (3 % за кожен день прострочення), а не п. 7.9 свідоцтва про страхування (0,01 % за кожен день прострочення). Зважаючи на те, що розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню становить по 18\~749,10 грн..\~Враховуючи те, що період прострочення розпочався з 28.04.2020 і триває по 15.06.2022, то кількість днів прострочення становить\~780 днів, за розрахунком позивача.\~За таких обставин, розмір пені згідно ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» становить 438\~728,94 грн. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір нарахованої позивачами неустойки значно перевищує розмір збитків, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення її розміру до 10 % суми вартості стягнутої судом страхової послуги в розмірі 1\~874 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог про стягнення пені на суму 1\~874 грн. на кожного, тобто окремо в користь позивача та окремо позивача в інтересах доньки. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приймаючи до уваги той факт, що позивачу, так і його дитині, дійсно було завдано майнової шкоди, враховуючи глибину і тривалість душевних страждань, порушенням її звичайного способу життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає адекватною компенсацію моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., які повинні бути стягнуті на користь позивача особисто, так і в інтересах малолітньої дитини, з відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні за три матеріально-правових вимоги, що були пред`явлені позивачем.

Outcome: dismissed