Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 25/50 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , та невизначеної частки земельної ділянки, площею 0,1135 га, кадастровий номер 5323810100:50:019:0139, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 27 грудня 1979 року [PERSON] належали 12/50 часток вищезазначеного житлового будинку. Відповідно до рішення Пирятинського районного суду від 23 грудня 2011 року та рішення Пирятинського районного суду від 19 травня 2014 року, [PERSON] в порядку спадкування щодо майна своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , належала 1/2 частина спадкового майна від 26/50 часток вищезазначених житлового будинку та земельної ділянки, тобто 13/50 часток, але державним реєстратором Реєстраційної служби Пирятинського РУЮ Полтавської області 15 липня 2014 року помилково було зареєстровано право власності на ім`я [PERSON] : - 26/50 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; 26/50 часток земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] помер, виправити помилку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на даний час не можливо, що також унеможливлює оформлення позивачкою спадщини після свого чоловіка. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності на ім`я [PERSON] , померлого [INFO] , на 26/50 часток житлового будинку [ADDRESS] за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 408638753238, за номером запису про право власності 6354292, скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності на ім`я [PERSON] , померлого [INFO] , на 26/50 часток земельної ділянки по [ADDRESS] за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 408705153238, за номером запису про право власності 6355218, і визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 25/50 часток житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 25/50 часток земельної ділянки по [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Пирятинської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, при вирішення справи поклався на розсуд суду. Третя особа - Державний реєстратор відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області Правдіна-Велігоцька А. А. в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила слухати справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до договору дарування від 27 грудня 1979 року, [PERSON] належало 12/50 часток житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). Відповідно до рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2011 року, додаткового рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 травня 2014 року та додаткового рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 18 червня 2014 року, за [PERSON] було визнано право власності у порядку спадкування на Ѕ частину майна померлої [INFO] [PERSON] , що складалося, зокрема, із 26/50 частин житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] та з 26/50 частин земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 29-31,32). Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1135 га, кадастровий номер 5323810100:50:019:0139 по [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , померлій [INFO] , [PERSON] на підставі державних актів ПЛ №105944, ПЛ №105943, виданих Пирятинською міською радою Полтавської області 16 лютого 2007 року (а.с. 17-18). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про його смерть (а.с. 6). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, що його пережив, а також батьки. Позивачка по справі, яка є дружиною померлого (а. с. 5), в установленому законом порядку прийняла спадщину та звернулася до Пирятинської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, однак отримала відмову. Нотаріус у відповіді на звернення зазначив про неможливість достеменно визначити склад спадщини померлого [PERSON] , так як відповідно до рішень Пирятинського районного суду Полтавської області від 23.12.2011, 19.05.2014 та 18.06.2014, [PERSON] в порядку спадкування щодо майна своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , належала 1/2 частка спадкового майна від 26/50 часток вищезазначених житлового будинку та земельної ділянки, тобто 13/50 часток, але в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] , державним реєстратором Реєстраційної служби Пирятинського РУЮ Полтавської області, 15 липня 2014 року помилково було зареєстровано право власності за [PERSON] на 26/50 часток житлового будинку за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 408638753238, за номером запису про право власності 6354292; на 26/50 часток земельної ділянки за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 408705153238, за номером запису про право власності 6355218 (а.с. 23), що унеможливлює оформлення позивачкою спадщини після смерті свого чоловіка. Після встановлення вказаних фактів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п.3 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, є припинення дії, яка порушує право. З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , успадкувавши після своєї матері 1/2 частину спадкового майна від 26/50 часток житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , тобто 13/50 часток, у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності на нього, про що до Державного реєстру речових прав були внесені відповідні відомості, однак при цьому державним реєстратором була допущена помилка, а саме за [PERSON] було зареєстровано не 25/50 частин належного йому майна ( 12/50 частин відповідно до договору дарування та 13/50 частин у порядку спадкування після смерті матері), а 26/50 частин, що фактично призвело до перешкод в реалізації своїх спадкових прав позивачкою після смерті чоловіка [PERSON] . За встановлених обставин, враховуючи вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що помилкове рішення державного реєстратора призвело до порушення законних прав та інтересів позивачки, як спадкоємця майна свого чоловіка, а тому порушені права позивачки підлягають захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на майно, що належало спадкодавцю [PERSON] . Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 25/50 часток житлового будинку [ADDRESS] та на 25/50 часток земельної ділянки по [ADDRESS] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проаналізувавши вищенаведені обставини та матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що оскільки позивачка, яка є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, проте з незалежних від неї причин їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, при цьому обраний позивачем спосіб захисту її прав є належно обраним, а тому за нею слід визнати право власності у порядку спадкування на 25/50 частин житлового будинку [ADDRESS] та на 25/50 частин земельної ділянки по [ADDRESS] .

Outcome: approved