Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

27.08.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2973 від 09.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. Представник позивача просив розглянути справу за її відсутності. Відповідач та треті особи повідомлені належним чином про розгляд справи, в судове засідання не з`явились. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивач позов обґрунтовує тим, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства України. Відповідачем не надано нотаріусу документів, що підтверджують безспірність заборгованості. 31.08.2022 відповідач подав відзив та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Вважає, що борг є безспірним, а приватним нотаріусом дотримані всі вимоги під час вчинення спірного виконавчого напису. Витрати на правову допомогу в розмірі 26 750 грн. є завищеними, не співмірними зі складністю справи, не зазначено на які цілі витрачаються кошти, скільки часу витрачено адвокатом, відсутні докази оплати послуг. Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 18.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11236843000, за яким Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 100 000 доларів США строком до 18.10.2028 зі ставкою 12,90% річних за користування кредитом, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відповідні відсотки. Зобов`язання [PERSON] забезпечені договором іпотеки від 18.10.2007, за яким [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 27.09.2010 рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-4852/2010 задоволено позов ПАТ "УкрСиббанк" та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно загальну суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11236843000 від 18.10.2007 та Договором про надання споживчого кредиту № 11238324000 від 22.10.2007 в розмірі 1 286 170,21 грн. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2014 у справі №521/1634/14-ц задоволено позов ПАТ "Дельта Банк" (новий кредитор за Договором про надання споживчого кредиту № 11236843000 від 18.10.2007) до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 11.09.2019 за наслідками електроннного аукціону, між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким останній придбав за 664 307,00 грн. квартиру [ADDRESS] . 09.03.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 2973 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №11236843000 від 18.10.2007 за яким Товариство набуло право вимоги відповідно до договору про відступлення прав вимоги №2306/К від 23.09.2020. Сума заборгованості визначена за період з 23.09.2020 по 05.03.2021 та складає 7 730 408,18 грн., з яких: 2 696 292,29 грн. - заборгованість по основному боргу, 5 034 115,89 грн. - заборгованість по відсоткам та комісії, 1500 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Ухвалою Київського районного суду від 12.05.2021 у справі № 947/2297/21 залишено без розгляду заяву ТОВ "Вердикт Капітал" про заміну сторони виконавчого провадження на його правонаступника у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-4852/2010 від 27.09.2010. 29.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. відкрито виконавче провадження ВП № 65932525 щодо примусового виконання виконавчого напису № 2973 від 09.03.2021. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. У статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що підставою для вчинення спірного виконавчого напису є кредитний договір №11236843000 від 18.10.2007, укладений між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк». Договір укладений у простій письмовій формі. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29.01.2019. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів, на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Проаналізувавши зміст оскаржуваного виконавчого напису та договору на підставі якого його вчинено, суд приходить до висновку, що ними не підтверджується безспірність заборгованості. Відсутні докази, що позивач (боржник) отримував від відповідача (кредитороа) письмову вимогу про виконання зобов`язання, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги кредитора, або ж виконати їх. Також договором\~споживчого кредиту\~від 18.10.2007\~встановлено термін\~повернення кредиту\~100\~000\~дол.\~США до\~18.10.2028.\~Кредит забезпечений\~іпотекою,\~майно по\~якій реалізовано\~11.09.2019.\~Натомість стягнення\~на суму\~7\~730\~408,18\~грн.\~за оспорюваним\~виконавчим написом\~проводиться за\~період з\~23.09.2020 по 05.03.2021. Тобто, оскаржуваним виконавчим написом позивачу встановлено заборгованість за договором, зокрема і по відсотках, комісії. Воднночас після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором\~№11236843000\~від 18.10.2007, визначено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2010, також згідно з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2014 кредитор реалізував своє право на стягнення боргу за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, нотаріусом не перевірено, зокрема, й строк позовної давності на пред`явлення даної вимоги. За таких обставин оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. 08.09.2022 представник позивача подав клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 23 000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подав договір про надання правничої допомоги з додатковою угодою, акт прийому-передачі, квитанцію на суму 23 000 грн. Представник відповідача разом з відзивом на позовом подавав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, вказуючи на очевидну неспівмірність цих витрат із складністю справи. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137\~ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду також вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З договору про надання правничої допомоги № 353 від 01.05.2021 слідує, що: - адвокат розпочинає надання послуг з моменту отримання передбаченої цим договорм плати та інформації (п.3.2); - гонорар складється з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в додатковій угоді (Додаток №1 до договору); - факт наданих послуг підтверджується актом здачі-приймання послуг (Додаток 2 до договру). Згідно з Додатковою угодою № 1 від 07.09.2022 до договору від 01.05.2022 фіксований мінімальний розмір оплати за адання адвокатом послуг в рамках справи № 522/16003/21 встановлено в 23 000 грн. Вартість однієї години роботи адвоката складає 2 000 грн. Адвокатом складається розрахунок погодинної вартості правової дпомоги після надання послун клієнту. У розрахунку вказується обсяг наданої юридичної допомоги, фактичнв витрати, пов`язані з виконанням договору, кількість часу роботи адвоката та розмір плати. згідно з рахунком-фактурою №1 від 07.09.2022 вартість наданих послуг становить 23 000 грн., які клієнт оплатив 07.09.2022. Згідно з Актом №4 від 07.09.2022 прийому-передачі наданих послуг за договором про наданої правничої допомоги № 353 від 01.05.2021 адвокат надав, а замовник отримав наступні види правової допомоги: 1) підготовка, направлення клопотання про ознайомлення, ознайомлення з матеріалами виконавчого повадження № 65932525 у приватного виконавця виконавчого округу Щербакова Ю.С.: кількість витраченого часу - 2,5 год., вартість - 5 000 грн.; 2) аналіз матеріалів справи, надання консультацій клієнту, отримання витягів з Державних реєстрів, дослідження актуальної судової практики: кількість витраченого часу - 3 години, вартість - 6 000 грн.; 3) складання та подання позову про стягнення грошових коштів - 3% річних та інфляційних втрат за грошовими зобов`язаннями по справі № 947/38511/21: кількість витраченого часу - 6 годин, вартість - 12 000 грн. Загальний витрачений час 11,5 годин, загальна вартість правової допомоги за вказаний період - 23 000 грн. Перевіривши надані адвокатом докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, приймаючи до уваги заяву відповідача про зменшення розміру цих витрат, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 23 000 грн. неспівмірні зі складністю справи та частково документально не підтверджуються. Суд у вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу повинен враховувати, як доведеність, так і пов`язаність цих витрат з розглядом справи. По-перше, не всі описані в акті від 07.09.2022 послуги слід вважати пов`язаними з розглядом цієї судової справи. Так, послуга "підготовка, направлення клопотання про ознайомлення, ознайомлення з матеріалами виконавчого повадження № 65932525 у приватного виконавця виконавчого округу Щербакова Ю.С., де кількість витраченого часу - 2,5 год., вартість - 5 000 грн." не передбачена умовами договору. Позивач чи його представник вправі скористатись правом ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, але це не означає, що такі послуги пов`язані з розглядом цієї справи. Також сторона не позбавлена можливості ознайомитись з матеріалами через Автоматизовану систему виконавчих проваджень. Не виключено й, що клієнт сам представив адвокату наявні в нього матеріали виконавчого провадження, адже згідно з п. 3.4 договору від 01.05.2021 передбачено, що до початку надання послуг клієнт зобов`язаний надати адвокату всі відповідні документи, які є в його розпорядженні. Зі змісту позову вбачається, що клієнт самостійно дізнався про наявність виконавчого провадження. Крім того, документального підтвердження про те, що адвокат реально займався ознайомленням з матеріалами виконавчого провадження немає (коли ознаомився, копія заяви про ознайомлення, тощо), у той час, як усі надані послуги мають бути підтверджені. По-друге, згідно з актом надано послугу "складання та подання позову про стягнення грошових коштів - 3% річних та інфляційних втрат за грошовими зобов`язаннями по справі №947/38511/21: кількість витраченого часу - 6 годин, вартість - 12 000 грн.". Зазначена послуга взагалі не стосується розгляду даної справи. Разом з тим, зазначаючи про цю послугу в акті від 07.09.2021, де всього лише три види наданих послуг, адвокат міг би проявити уважність до переліку наведених в акті прийому-передачі послуг. Відтак надання послуги адвокатом клієнту у вигляд "складання та подання позову про стягнення грошових коштів - 3% річних та інфляційних втрат за грошовими зобов`язаннями по справі №947/38511/21" не стосується даної судової справи. По-третє, з наданого позивачем акту демонстрації виконаних робіт та витраченого часу, який брався до уваги при розрахунку гонорару за договором вбачається, що такі послуги, як "аналіз матеріалів справи, надання консультацій клієнту, отримання витягів з Державних реєстрів, дослідження актуальної судової практики", загальною кількістю витраченого часу - 3 години та вартістю 6 000 грн. є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та документально не підтвердженими. Так з матеріалів не вбачається, яка судова практика ("отримання витягів з Державних реєстрів, дослідження актуальної судової практики") була проаналізована, не надано копій судових рішень щодо знайденої судової практики. Оцінюючи характер наданої адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до представлених документів суд враховує, що ця справа є не є складною справою, а судова практика у цій категорії спорів є виробленою, зрозумілою та сталою. Тобто, дана справа є типовою та незначної складності, тому аналіз матеріалів справи, надання консультацій клієнту професійним/кваліфікованим адвокатом процесуальних документів по цій справі не потребує затрат в 6 000 грн. Суд не має застережень до кваліфікації адвоката чи якості виконання ним обов`язків, підготовлених ним документів. Разом з тим, суд, враховуючи складність та категорію цієї справи, дійшов висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи. Суд визнає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд вважає, що покладені на відповідача судові витрати повинні бути співмірними з сумою коштів, що підлягають сплаті в якості судового збору за розгляд цього спору. Підсумовуючи свої міркування суд вважає справедливим відшкодування позивачу його судових витрат на правничу допомогу у сумі 3 000 грн., - тобто в розмірі, що вдвічі більший за розмір ставки судового збору (908 грн.) за розгляд цієї справи судом.

Outcome: partial