Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради звернувся до суду в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову зазначають, що [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком/вітчимом за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] перебуває на тимчасовому утриманні у свого вітчима [PERSON] , як дитина позбавлена батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 01.03.2018 №50 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав» орган опіки та піклування міської ради звернувся з відповідним позовом до Синельниківського міськрайонного суду. 05 вересня 2018 року заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду задоволено позов про відібрання малолітнього [PERSON] від його матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав строком на один рік. З 2020 року мати дітей ні разу не приїздила і не навідувала їх. Матеріально та морально не підтримувала. При бесіді з дітьми було встановлено, що вони не бажають спілкуватися з матір`ю, оскільки вона завжди погано до них відносилася. За період навчання в школі, уроками та досягненнями хлопців цікавився лише батько [PERSON] , який сам утримує та виховує дітей з 2018 року. Саме у 2018 році мати дітей покинула, і переїхала жити за адресою свого місця реєстрації, а саме: [ADDRESS] . При неодноразовому виході за адресою спеціалістами служби у справах дітей міської ради було встановлено, що у будинку ніхто не проживає, вхідні двері виламані. При спілкуванні із сусідами стало відомо, що [PERSON] іноді з`являється за вищевказаною адресою у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з вищенаведеним просять позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав за невиконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь осіб, на утриманні яких буде перебувати малолітній [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1000 гривен щомісячно до досягнення дитиною повноліття. До початку слухання справи представник позивача [PERSON] надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання повторно не з`явилася по невідомим суду обставинам, про причини своєї неявки суду не повідомила, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, відзиву не надала. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб відповідач [PERSON] 21.07.2009 року уклала шлюб з [PERSON] , про що виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №8, в якому зазначено, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . З копій свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ,вбачається, що матір`ю дитини є [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) З копій свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вбачається, що матір`ю дитини є [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] ). Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року задоволено позов Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Малолітнього [PERSON] відібрано від його матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав строком на один рікта передано Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради. Відповідно до рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від № 417 від 26.12.2018 року малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до наказу служби у справах дітей Синельниківської райдержадміністрації від 05.03.2018 №45 малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до родини вітчима [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . В актах обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.11.2021 та 13.05.2022, складених начальником ССД Сітало Н.М., головним спеціалістом ССД Колінько В.В. та інспектором Прус Ю. зазначено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] та малолітній [PERSON] . На даний час [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, місце проживання її не відоме. Малолітній [PERSON] проживає з 2018 року у вітчима [PERSON] в с. Новоолександрівка. В будинку ніхто не проживає, умови для проживання взагалі не створені, вхідні двері виламані, електро-газо та водопостачання відсутнє, присадибна ділянка поросла бур`яном. Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 05.08.2022 №200/0/8-22 затверджено висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На думку суду позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зав`язків між матір`ю та дітьми і будуть відповідати інтересам дітей. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до своїх дітей, не доглядає та не виховує їх, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання тощо. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей, її поведінка є незмінною, тому наявні всі підстави для позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з цим, підлягають також задоволенню вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, відповідно до наступних норм права. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1,2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останньої інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач є працездатною, має можливість утримувати свою неповнолітню дитину, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в розмірі 1984,80 грн.

Outcome: approved