Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Юхименко О. Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовує тим, що 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. вчинено виконавчий напис № 17643 про стягнення з [PERSON] в користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості на загальну суму 37 810,06 гривень. 23 серпня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Юхименко О. Л. відкрив виконавче провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса. Про існування вказаного виконавчого напису нотаріуса позивач дізналася після отримання документів від приватного виконавця. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. № 17643 від 05 серпня 2019 року незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не надало приватному нотаріусу належних доказів безспірності заборгованості, яка належить до стягнення за цим виконавчим написом нотаріуса. Крім того, відповідач не направив їй письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому в розпорядженні нотаріуса під час вчинення спірного виконавчого напису не було доказів визнання нею суми заборгованості, пред`явленої банком до стягнення. Також позивач зазначає, що нотаріус не мав правових підстав для вчинення цього виконавчого напису з огляду на те, що чинна редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Враховуючи вищезазначене, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., реєстраційний номер виконавчого напису 17643, від 05 серпня 2019 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року позов передано за підсудністю до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2022 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., вчиненого 05 серпня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, одночасно просить розгляд справи здійснювати без її участі. 07 вересня 2022 року від представника відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» надійшла заява про визнання позовних вимог. У вказаній заяві представник відповідача зазначає про визнання позову в повному обсязі та просить здійснити розподіл судових витрат та підставі ст. 142 ЦПК України, тобто стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 50 відсотків від суми сплаченого позивачем судового збору. Крім того, представник відповідача заявляє про розгляд справи без участі представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Юхименко О. Л. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 17643, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №26250018866961 від 18 грудня 2013 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал». Загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 37 310,06 гривень. Період стягнення: з 31 липня 2018 року по 31 липня 2019 року (а.с. 9). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О. Л. від 23 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження №59886662 щодо примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 10). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О. Л. від 25 серпня 2020 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] шляхом здійснення відрахування з її доходів на користь стягувача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу (а.с. 11). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. У частинах першій, другій статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19). Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 05 серпня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. Судом встановлено, що позивачем не визнає заборгованості, вказаної у виконавчому написі. Підтвердження того, що позивач отримувала вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором від стягувача до видачі виконавчого напису суду не надано. В розпорядженні суду відсутні відомості про те, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом саме на нотаріально посвідченому кредитному договорі. Крім цього, з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вказане також зазначено у постанові Верховного суду від 10 листопада 2021 року справа №758/14854/20. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять. При вирішенні цього спору суд виходить з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. З наведених мотивів суд дійшов висновку про задоволення позову. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи висновок суду про задоволення позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача половини понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Установлено, що [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, сплатила 992,40 гривень судового збору, а також 496,20 гривень судового збору за заяву про забезпечення позову. Таким чином, з відповідача в користь позивача належить стягнути 681 гривень, а також повернути [PERSON] з державного бюджету 681 гривень судового збору.

Outcome: approved