Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

09.11.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовується тим, що 24.07.2020 року стосовно позивача було складено протокол АПР 18 № 360905 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, щодо порушення постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року та розпорядження КМДА № 62 від 01.07.2020 року, а саме: працівник надав послуги обслуговування без одягнених засобів індивідуального захисту (респіратора чи захисної маски). Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.09.2020 року в справі № 760/16453/20 провадження про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Оскільки стосовно [PERSON] було незаконно складено протокол про адміністративне правопорушення, він змушений був захищати свої права в судовому порядку, що спричиняло постійні хвилювання, наклало відбиток на стосунки у родині, він став нервовим, соромився того, що стосовно нього складено протокол, хвилювався, як такі обставини вплинуть на його ділову репутацію та відношення колективу до нього, як директора ТОВ «Ладекс», що викликало постійний стрес, постійні глибокі душевні переживання, почуття невизначеності, чим [PERSON] було завдано моральної шкоди. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Оскільки постанова суду від 17.09.2020 року набрала законної сили 29.09.2020 року, розрахунок моральної шкоди слід здійснювати з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на 2020 рік. Відтак, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, становить 2 (місяці) х 4723 грн. + 4723/30 (днів у місяці) х 5 днів = 10 233,16 грн. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди позивача за перебування під слідством та судом з 24.07.2020 року (дата складання протоколу) по 29.09.2020 року (дата набрання законної сили постанови суду) - 2 місяці 5 днів, що не може бути меншим ніж 10 233,16 грн. Враховуючи викладене, представник позивача просить задовольнити позов. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року позовну заяву було залишено без руху. 08.12.2020 року стороною позивача на виконання вимог ухвали від 20.11.2020 року було подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Уповноваженою особами сторони відповідача копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками отримані 31.05.2021 року та 27.05.2022 року, відповідно, відзивів на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. 08.06.2021 року та 23.06.2021 року до суду за підписом т.в.о. начальника поліції Зварича В. надійшли листи, у яких зазначається, що відповідач - Солом`янське УП є територіальним (відокремленим) структурним підрозділом ГУ НП у м. Києві та статусу юридичної особи не має, а тому не може бути відповідачем та стороною в цивільній справі, оскільки не наділене повноваженнями щодо представництва інтересів держави. Будь-яких інших документів до суду не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.07.2020 року відносно [PERSON] лейтенантом поліції ДОП Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві Тертишним С.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 360905, за порушення постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року та розпорядження КМДА № 62 від 01.07.2020 року, яке полягало в тому, що працівник надав послуги обслуговування без одягнених засобів індивідуального захисту (респіратора чи захисної маски), відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.09.2020 року (справа № 760/16453/20) провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. За доводами сторони позивача, останній був під слідством та судом 2 місяці і 5 днів (з 24.07.2020 року по 29.09.2020 року) та, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено незаконно, [PERSON] було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10 233,16 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відшкодування шкоди є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності наявність усіх його елементів: протиправна поведінка; шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина або незалежно від вини у випадках, передбачених ЦК України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За ч. 2 вказаної статті право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Представник позивача вказує, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди на підставі п. 4. ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», за змістом якого право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. При цьому, слід звернути увагу, що сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 21.10.2020 року по справі № 312/262/18). Інших доказів завдання моральної шкоди позивачем не надано. До того ж, з аналізу викладених норм слідує, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Сторона позивача в позовній заяві та в заяві про усунення недоліків зазначає, що, оскільки оскаржуваний протокол складений уповноваженими особами Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві, то, відтак, Солом`янське УП ГУ НП у м. Києві є органом яким завдано шкоди позивачу. З листів т.в.о. начальника поліції Зварича В. слідує, що відповідач - Солом`янське УП є територіальним (відокремленим) структурним підрозділом ГУ НП у м. Києві та статусу юридичної особи не має, а тому не може бути відповідачем та стороною в цивільній справі, оскільки не наділене повноваженнями щодо представництва інтересів держави. Отже, вбачається, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). В постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №752/19715/14-ц зазначено, що позивач визначає відповідача у справі самостійно. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Цивільним процесуальним законодавством встановлений порядок заміни неналежного відповідача, який визначає, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51). Разом з тим, відповідного клопотання до суду не надходило, при тому, що представник позивача зареєстрований в системі «Електронний суд» та йому відомо про заяви, які надходять до суду. З огляду на наведене у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed