Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] 02.03.2020 року був укладений договір про споживчий кредит № 601/2-к, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 48800 грн з умовою сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 56 % річних строком на 60 місяців з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.03.2025 року. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови договору та не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 20.10.2020 року становить 49703,15 грн, із яких: 44733,35 грн заборгованість за кредитом, 4906,72 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 24,16 грн три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 24,03 грн - три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів, 4,07 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу, 10,82 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 17.11.2020 року (зданий до відділення зв`язку 12.11.2020 року). Ухвалою від 26.11.2020 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12.02.2021 року по справі ухвалене заочне рішення. 17.02.2022 року від відповідача надійшла заява про перегляд заочного судового рішення по вказаній справі. Ухвалою від 20.05.2022 року заочне рішення скасоване та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Проведення відеоконференції у призначені судом день та час судового засідання неможливе з технічних причин (відсутній звук з боку представника позивача). Відповідно до ч.5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання та адресою, яку відповідач вказав у поданих до суду заявах, тому відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим). До суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач висловив свою незгоду з достроковим стягненням всієї суми кредиту без попереднього повідомлення про це позичальника, а також вважав, що нарахування неустойки та передбачених ст. 625 ЦК України платежів в період дії воєнного стану суперечить п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Крім того, вказав, що умова договору про нарахування при видачі кредиту комісії в сумі 2440 грн., яка була в подальшому врахована в суму тіла кредиту, є нікчемною, оскільки суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування». За загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. За такого, вирішивши ухвалою про відкриття провадження у справі та ухвалою про скасування заочного рішення по справі про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін, суд визнав явку сторін до суду необов`язковою. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З врахуванням того, що сторони належним чином повідомлені, відповідач подав до суду відзив, сторони не подавали до суду додаткових доказів, та з врахуванням того, що судове провадження в даній справі після скасування заочного рішення здійснюється з листопада 2020 року, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору про споживчий кредит № 601/2-к від 02.03.2020 року з додатками; копію паспорту споживчого кредиту; копію графіку платежів; виписки по рахункам; розрахунок заборгованості), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] 02.03.2020 року був укладений договір про споживчий кредит № 601/2-к, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 48800 грн з умовою сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 56 % річних строком на 60 місяців з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.03.2025 року. Заборгованість відповідача згідно з долученими до позовної заяви розрахунками позивача, станом на 20.10.2020 року становить 49703,15 грн, із яких: 44733,35 грн заборгованість за кредитом, 4906,72 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 24,16 грн три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 24,03 грн - три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів, 4,07 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу, 10,82 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. \~ \~ \~ \~Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 44733,35 грн заборгованості за тілом кредиту, то відповідно до п. 2.2 договору про споживчий кредит № 601/2-к від 02.03.2020 року кредит був наданий на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 01.03.2025 року. При цьому, відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості позивач просить стягнути заборгованість, яка нарахована станом на 20.10.2020 року. Отже позивач просить достроково стягнути з відповідача всю заборгованість за тілом споживчого кредиту. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, відповідно до п. 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі №638/13683/15-ц суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. При цьому, договір про споживчий кредит № 601/2-к від 02.03.2020 року був укладений між сторонами в той час, коли ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» мала іншу редакцію. Натомість на час укладення даного договору обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту був врегульований до ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Також відповідно до п. 3.9.2 договору про споживчий кредит № 601/2-к від 02.03.2020 року виконання позичальником вимоги банку щодо повернення кредиту та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці першому цього пункту договору строк починає відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення, яка зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати, зазначеної на такому листі позичальником при отриманні ним зазначеного листа особисто. Таким чином, законом та відповідними висновками Верховного Суду визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів споживчого кредиту, без дотримання якого неможливе дострокове стягнення з позичальника коштів споживчого кредиту в судовому порядку. Натомість позивачем не надані докази дотримання такого порядку дострокового стягнення коштів споживчого кредиту та направлення позичальнику відповідної вимоги і отримання її позичальником, що унеможливлює дострокове стягнення з позичальника на користь кредитора всієї суми споживчого кредиту. Не змінює висновків суду щодо цього і посилання позивача на положення п. 3.9.3 договору, відповідно до якого прострочення позичальником виконання зобов`язань за цим договором щодо погашення заборгованості за кредитом та/або процентами та/або комісіями на строк понад 58 календарних днів є тим випадком (обставиною), з настанням якого визнається, що строк повернення кредиту настав. По-перше, вказане положення договору не змінює описаний вище визначений законом та висновком Верховного Суду обов`язковий для дострокового повернення споживчого кредиту порядок досудового врегулювання. По-друге, як слідує з долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості (а.с. 71 та 71 зворот), відповідач 02.09.2020 року погасив виниклу раніше заборгованість за тілом кредиту та наступне прострочення відбулось 15.09.2020 року, аналогічно і за процентами відповідач сплатив за виниклу раніше заборгованість за процентами 02 та 04.09.2020 року та наступне нарахування процентів відбулось 30.09.2020 року, але вже 15.10.2020 року, тобто до закінчення визначеного п. 3.9.3 договору строку, вся сума позики була переведена в розряд простроченої, що не відповідає положенням договору, на які посилається позивач. \~ \~ \~ \~За такого, відсутні підстави для стягнення суми тіла споживчого кредиту в частині, яка стосується дострокового стягнення відповідно до дати розрахунку боргу, вказаної в позові, але позивач має право на стягнення простроченої суми заборгованості за тілом кредиту, яка в межах пред`явленого в позові строку розрахунку (станом на 20.10.2020 року) та відповідно до наданого розрахунку боргу (а.с. 71) до переведення всієї суми кредиту в розряд простроченої становила 1626,66 грн. \~ \~ \~ \~Суд, при цьому, не погоджується з позицією відповідача про нікчемність положень п. 3.1.1.1 укладеного між сторонами договору про споживчий кредит, який передбачав сплату позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в сумі 2440 грн, яка в подальшому була включена в загальний розмір заборгованості за кредитом. \~ \~ \~ \~По-перше, на час виникнення між сторонами спірних правовідносин ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вже не передбачала прямої заборони нарахування вказаної вище комісії, оскільки відповідно до вказаної норми - цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Тому відсутні підстави для висновку про те, що положення укладеного між сторонами договору щодо одноразового нарахування відповідної комісії, прямо суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, на час укладення договору також втратили чинність Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які забороняли встановлення такої комісії, натомість чинні на той час Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою правління Національного банку України від 08.06.2017 року №49, такої заборони вже не містять. \~ \~ \~ \~По-друге, положення Закону України «Про споживче кредитування» також не передбачає того, що умови договору про нарахування подібної комісії є нікчемними чи забороняються даним законом. Більше того, відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» комісія кредитодавця, пов`язана з наданням кредиту, включається до загальних витрат за споживчим кредитом. За такого Закону України «Про споживче кредитування» дозволяє нарахування комісії за надання кредиту. \~ \~ \~ \~Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в сумі 4906,72 грн., то вся вказана сума стосується прострочених процентів, тому має бути стягнута з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~При цьому проценти за користування кредитом не є будь-яким видом неустойки чи іншої цивільно-правової санкції, а відповідно до ч.1 ст. 536 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами. \~ \~ \~ \~Що стосується посилання відповідача на неможливість стягнення з нього нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, то суд не погоджується з цією позицією. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З аналізу вказаного вище положення закону слідує, що заборона нарахування відповідних неустойки, 3 % річних та втрат від інфляції стосується виключно заборгованості, яка утворилась з 24.02.2022 року та в період дії воєнного стану, але така заборона не стосується заборгованості за кредитом, яка виникла до цього та відповідних неустойки та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, які також були нараховані до 24.02.2022 року. \~ \~ \~ \~Натомість з розрахунку заборгованості слідує, що втрати від інфляції нараховані саме на прострочені тіло кредиту та проценти, які розраховані до 20.10.2020 року, тому на такі нарахування положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не діють, отже відповідні нарахування підлягають стягненню в повному обсязі в сумі 4,07 грн за тілом кредиту та 10,82 грн за процентами. \~ \~ \~ \~ \~Аналогічно підлягають стягненню нараховані на прострочені проценти три проценти річних в сумі 24,03 грн. \~ \~ \~ \~Що ж стосується трьох процентів річних, які нараховані на тіло кредиту, то з розрахунку заборгованості слідує, що вони нараховані також і на тіло кредиту, яке було достроково нараховане відповідачу, з чим суд вище не погодився, отже стягненню підлягають три проценти річних без врахування останнього нарахування на повну суму тіла кредиту (а.с. 71 колонка 11) в розмірі 5,83 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 601/2-к від 20.03.2020 року в сумі 6578,13 грн., з яких: 1626,66 грн заборгованість за тілом кредиту; 4906,72 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 5,83 грн три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 24,03 грн - три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів, 4,07 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу, 10,82 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 13%, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 273,26 грн (2102 грн. х 13%). На підставі викладеного та

Outcome: partial