Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 20.06.2003 року у село Збора Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4. Від спільного проживання народився син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Причиною розлучення є несумісність характерів та різні погляди на життя, через що між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Вказує, що основною причиною розірвання шлюбу є зрада у подружній вірності відповідача. Тому просить розірвати шлюб, дітей залишити на проживанні з батьком, оскільки вона має намір виїхати на постійне місце проживання в Канаду,і не буде мати змоги здійснювати догляд за дітьми, однак матеріально буде допомагати. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про слухання справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », синів [PERSON] та [PERSON] залишити проживати з відповідачем про що дійшли взаємної згоди (а.с.20). Відповідач [PERSON] в судове засідання також надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу та задоволення вказаних позовних вимог, не заперечує проти того, щоб їхні сини [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу залишалися на вихованні та проживанні з ним. З приводу проживання дітей з ними вони з позивачкою дійшли добровільної згоди. (а.с.21). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 20.06.2003 року у село Збора Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 (а.с.5). Від спільного проживання народилися син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.13,14). Згідно довідки про склад сім`ї виданої виконкомом Верхнянської сільської ради за №213 від 12.08.2022 року сини [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з позивачкою в [ADDRESS] (а.с.12). Причиною розлучення є несумісність характерів та різні погляди на життя, через що між ними часто виникали сварки та непорозуміння, а також зрада відповідача у подружній вірності, у зв`язку з чим позивачка зазнає психологічного страждання. Згідно із ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Згідно із ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в заяві зазначила, що після розірвання шлюбу хоче залишити прізвище, а тому після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивачки не змінити на дошлюбне. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо визначення місця проживання дітей з батьком суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статей 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2007 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.04.2015 року. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] зазначила, що діти проживають разом з нею, однак, в зв`язку з тим, що вона має намір виїхати в Канаду просить визначити місце проживання дітей з батьком. Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком, суд виходить з того, що на час розгляду справи, спір про місце проживання дітей між сторонами відсутній. Відповідачем було подано до суду заяву, в якій він зазначив, що пред`явлений до нього позов про розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з ним. Згідно довідки про склад сім`ї виданої виконкомом Верхнянської сільської ради за №213 від 12.08.2022 року сини [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з позивачкою в [ADDRESS] (а.с.12) . А згідно довідки виданої виконкомом Верхнянської сільської ради за №220 від 15.08.2022 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с.6) Висновку щодо визначення місця проживання дітей до суду не надано. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання, звернення до органу опіки та піклування з цього приводу, засідання комісії та надання висновку з вказаного питання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. В матеріалах справи відсутні дані про те, що позивачка подавала до суду заперечення проти залишення дітей проживати разом з батьком, та мала намір залишити проживати дітей за своїм місцем проживання та сторони зверталися з вказаного приводу до органу опіки та піклування в порядку ст. 161 Сімейного кодексу України. Фактично спір щодо місця проживання дітей був ініційований матір`ю дітей, з якими сини і так фактично проживають і від якого батько дітей не вимагав зміни їхнього місця проживання. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України). Судом, в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дітей проживати з батьком, встановлено, що діти до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживали разом з матір`ю.Інших доказів сторонами не надано. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу та залишаючи дітей разом з батьком, суд лише констатує, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їхнє місце проживання. Відсутність спору має наслідком залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 200//952/18 (провадження № 61-14859св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809-св21). При цьому, суд звертає увагу, що можливість залишення дітей проживати з одним з батьків при розірванні шлюбу, не є тотожним вимозі про визначення місця проживання дітей, розгляд якої судом можливий лише за наявності спору. Наведене також відповідає правовим висновкам, що викладені Верховним Судом у постанові від 22.12.2021 у справі № 339/143/20. Зважаючи на те, що сторони не позбавлені звернутися із вимогою про визначення місця проживання дітей у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України, а наявність чи відсутність спору з даного приводу на даний час жодними доказами не підтверджено, то позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial