Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою, у якій просить встановити факти належності їй трудової книжки серії [NUMBER] від 13.07.1979р., свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.05.1961р., атестата № [NUMBER] від 30.06.1979р. Свою заяву вона обґрунтовує тим, що згідно паспорта громадянина України її прізвище, ім`я та по-батькові зазначено « [PERSON] », однак у її трудовій книжці серії [NUMBER] , заповненій на російській мові від 13.07.1979р. прізвище, ім`я та по-батькові вказано « [PERSON] ». Також у її свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 30.05.1961р. прізвище, ім`я та по-батькові вказано « [PERSON] ». Крім цього у її атестаті № [NUMBER] від 30.06.1979р. вона записана як « [PERSON] ». Так само вона записана і в ряді інших документів, таких як свідоцтво про одруження, свідоцтва про народження її дітей, тощо. У зв`язку з чим через невідповідність даних, що містяться у її документах, у неї виникли труднощі із оформлення пенсії в органах пенсійного забезпечення. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року було відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження (а.с. 42). Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Заінтересована особа до суду не прибула, про дату час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши пояснення заявниці, розглянувши наявні в матеріалах справи документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 13 листопада 1996 року, заявниця по справі має прізвище, ім`я, по-батькові « [PERSON] », [INFO] (а.с. 6). У той же час у її свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 30.05.1961 року, вона записана як « [PERSON] » (а.с. 15). Як вбачається із атестату № [NUMBER] від 30.06.1979 року, виданого Державним комітетом Ради Міністрів Української РСР по професійно-технічній освіті, заявниця записана як « [PERSON] » (а.с. 33). У трудовій книжці серії [NUMBER] від 13.07.1979 року, заповненої на російській мові, заявниця записана як « [PERSON] » (а.с. 16). Листом від 26.07.2022 року Відділу обслуговування громадян № 8 ГУ ПФУ в м. Києві відмовлено у призначенні [PERSON] пенсії за віком, оскільки відомості у зазначених документах не відповідають паспортним даним, що унеможливлює зарахування страхового стажу за певні періоди (а.с. 38). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, що визначено ч. 1 ст. 293 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, серед іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови за № 5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявниця зазначала, що вона позбавлена можливості виправити в позасудовому порядку зазначені помилки в прізвищі, імені та по-батькові в порядку визначеному законом. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що помилки допущені у трудовій книжці та атестаті можуть бути виправлені в позасудовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] у частині встановлення належності їй таких документі як трудова книжка та атестат підлягає задоволенню, оскільки розбіжності в прізвищі, імені та по-батькові в даних документах виникли внаслідок неправильного їх перекладу. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Враховуючи вищезазначене, встановлення факту належності особі свідоцтва про народження судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають, суд вважає за необхідне у задоволенні вимог в цій частині відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial