Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~про стягнення\~боргу за\~надання послуг\~з централізованого\~опалення,\~в обґрунтування\~якого зазначає,\~що [PERSON] є власником особового рахунку № [NUMBER] , є споживачем послуг з централізованого\~опалення за\~адресою:\~ [ADDRESS] , та несе відповідальність за несплату наданих послуг по теплопостачанню. Згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний укладати договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. З огляду на вказане, на відповідача було покладено обов`язок укладення договору з позивачем на надання житлово-комунальних послуг, а саме, послуг централізованого опалення. Відповідач не уклав зазначений договір, однак послуги з теплопостачання отримував. Станом на 01.01.2021 року, договір між сторонами не укладено. Враховуючи відсутність договору між сторонами, облік кількості відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому для фіксації коштів, що надходять за послуги теплопостачання. Зважаючи на приписи ч.1 ст.11 ЦК України відсутність підписаного договору не звільняє відповідача від сплати наданих послуг. Вказаною нормою чинного законодавства передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Фактично послуги були надані, відхилення від укладання Договору не є підставою для відмови від сплати за спожиту послугу теплопостачання. В порушення вищезазначених вимог відповідач не здійснює оплату наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії (централізоване опалення) в повному обсязі, в зв`язку із чим у Позивача виникли підстави для звернення з даною позовною заявою до суду. На момент звернення з позовом до суду, заборгованість [PERSON] за користування послугами з централізованого опалення з листопада 2018 року по вересень 2021 року становить 18725 грн. 26 коп., яка відповідачем в добровільному порядку не відшкодована. Просить суд, стягнути з [PERSON] , на користь «Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомунененрго» 18725 грн. 26 коп. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по вересень 2021 року та судовий збір в сумі 2270 грн. Ухвалою судді від 17.12.2021 року\~відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. Ухвалою судді від 17.02.2022 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача направив до суду заяву відповідно до якої просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] надала до суду клопотання про закриття провадження у справі, відповідно до якого вказує на те, що вона є неналежним відповідачем у вказаній справі, оскільки з 26.01.2018 року вона по [ADDRESS] не проживає і ніякого відношення до зазначеного позивачем боргу не має. Суд, врахувавши процесуальну позицію сторін, вивчивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони послалися як на підставу своїх вимог та заперечень, що підтверджені наданими доказами, які були досліджені та оцінені судом, прийшов до таких висновків. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] в Уманському КП «Уманьтеплокомуненерго» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомунененрго» від 05.10.2022 року. Розмір заборгованості за надання послуги з централізованого опалення відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з листопада 2018\~року по\~вересень 2021\~рокустановить 18726 грн. 26 коп. Відповідно до копії паспорта № [NUMBER] , що виданий 08 квітня 1998 року Уманським РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] з 26.01.2018 року зареєстрована по [ADDRESS] . З копії заяви [PERSON] за вх.469 від 10.12.2021 року, вбачається, що [PERSON] повідомила Уманське КП «Уманьтеплокомуненерго», що на підставі ордеру №25 від 05.08.2003 року вона зі своєю сім`єю до січня 2018 року проживала в гуртожитку ТОВ «Уманьпромжитлобуд-2», який розташований за адресою: [ADDRESS] . З січня ж 2018 року вона змінила місце проживання і тому жодного договору з комунальними підприємствами м.Умані на воду, теплопостачання в кімнату [ADDRESS] не укладала. Просить не виказувати на її адресу претензії з приводу не отриманих нею комунальних послуг та розібратися у ситуацій. Відповідно до довідки №0912 від 09.12.2021 ТОВ «УМАНЬПРОМЖИТЛОБУД» [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою [ADDRESS] , в тому, що дійсно на підставі ордеру №25 від 05.08.2003 р. [PERSON] проживала в гуртожитку, який знаходиться на балансі ТОВ «Уманьпромжитлобуд-2» з серпня 2003 р. по 26.01.2018р. В січні 2018 [PERSON] здала ордер коменданту гуртожитку [PERSON] і більше даним приміщенням не користувалась. З січня 2018 року в кімнаті [ADDRESS] проживає [PERSON] з сином. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII (далі Закон №2189) житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 5 Закону №2189 до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Частина 1 статті 6 Закону №2189-VIII встановлює, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Згідно з п. 6 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтями 7, 8 вищевказаного Закону №2189 визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. За змістом ст. ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] в період з листопада 2018\~року по\~вересень 2021\~рокуне була споживачем послуги з\~централізованого опаленняпроживає за адресою: [ADDRESS] , а тому не є відповідачем по справі, оскільки відповідачем повинна бути особа, яка на час виникнення спірних правовідносин проживає за адресою, по якій надаються послуги з централізованого опалення, в кімнаті [ADDRESS] , тобто [PERSON] . Вказану особу до участі у справі позивачем залучено не було. Отже позивачем пред`явлено позов лише до [PERSON] та в ході розгляду справи будь-яких клопотань щодо заміни відповідачів на належних, та/або залучення співвідповідачів до розгляду даної справи, стороною позивача заявлено не було. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, слід вказати на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, відповідно до положень статті 13 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що спір, переданий на вирішення суду позивачем шляхом подання ним позову до [PERSON] , про стягнення боргу за використану теплову енергію за адресою: в кімнаті [ADDRESS] , є безпідставним та поданим до неналежного відповідача. Варто відзначити, що згідно із п. п. 3, 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Разом з цим суд враховує, що стороною позивача клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. Судом встановлено, що предметом спору\~в даній\~справі є\~наявність боргу\~за використану\~теплову енергію\~з листопада\~2018\~року по\~вересень 2021\~року за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~і тому\~відповідачем у\~справі мають\~бути мешканці\~спірного житла,\~що споживали\~теплову енергію\~у вказаний\~період.\~Отже, заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача [PERSON] , оскільки остання у спірному житлі з січня 2018 року не проживає і ніякого відношення до житла не має. Тому враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позов заявлений позивачем до неналежного відповідача, який повинен відповідати за позовом з підстав, які в ньому викладені, відповідачем не порушуються та не оспорюються права позивача, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому вважає, що в позові слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належних відповідачів, визначивши належні підстави та предмет позову. На підставі положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed