Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності трудової книжки 3 [NUMBER] від 06.08.1979 та атестату № 30 з відзнакою. В обґрунтування заяви посилається на те, що 12.05.2022 заявниця звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з документами та заявою про призначення пенсії за віком. Однак згідно відповіді Пенсійного фонду від 19.05.2022 її було відмовлено в призначенні пенсії. Причиною відмови стало те що, пенсійний фонд заявниці до страхового стажу не зарахував період навчання з 01.09.1977 по 01.08.1979 згідно атестату № 30 та періоди роботи згідно трудової книжки [NUMBER] , оскільки зазначене ім`я власника документів - " [PERSON] " не відповідає імені згідно паспортних даних - " [PERSON] ". З 01.09.1977 заявниця була зарахована на навчання в Білоцерківський філіал технічного училища № 3 Київської області на професію взуттєвик. Такі ж дані містяться і в трудовій книжці. Однак, в дипломі про освіту ім`я та прізвище заявниці зазначено " [PERSON] ". В тому ж дипломі в перекладі на російську мову її ім`я та прізвище записано " [PERSON] ". В трудовій книжці прізвище та ім`я зазначено " [PERSON] " (рос.мовою), з внесеним відповідним написом про зміну прізвища на підставі свідоцтва про шлюб. На запит, з трудового архіву Білоцерківської міської ради Київської області було надано архівну довідку. З довідки вбачається, що згідно особової картки працівника АТЗТ Взуттєва виробничо-торгівельна фірма «Бівзут» [PERSON] , значиться: учнем профучилища при Білоцерківському виробничому взуттєвому об`єднанні з 01.09.1977 по 01.08.1979 та заготівельником 4-го розряду цеху № 2 Білоцерківського виробничого взуттєвого об`єднання з 01.08.1979 по 08.02.1982. Тобто, згідно даної довідки вбачається факт того, що заявниця дійсно навчалася та працювала в даному профучилищі. Через наявність саме таких розбіжностей імені "Мая" та "Майя" в трудовій книжці та атестаті, заявниця у Головному Управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області відмовили у призначенні пенсії та було рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою суду від 12.07.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи проводиться в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 07.09.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із внесенням у протокол судового засідання, задоволено клопотання представника заявника про допит свідків. Заінтересованою особою Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було подано відзив на заяву, згідно якого управління просить відмовити в задоволені заяви, оскільки вбачається спір про право і дана заява не може розглядатися в порядку окремого провадження. Заявниця в судовому засіданні підтримала подану заяву, вказуючи, що було допущено помилку у написанні її імені, однак саме вона отримала освіту та працювала, при цьому їй було видано атестат про освіту і заведено на неї трудову книжку. Представник заявниці адвокат Турянська в судовому засіданні підтримала подану заяву, просила її задовольнити та вказала, що в даному випадку відсутній спір про право, що відповідає і правовій позиції ВС, зазначеній у постанові № 636/4087/19 від 25.11.2020, та вказаний факт встановлюється в окремому провадженні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що є чоловіком заявниці та остання дійсно, будучи родом із м. Біла церква, там навчалася у місцевому училищі при Білоцерківському виробничому взуттєвому об`єднанні, а згодом працювала там і 1986 року вона з свідком переїхала у м. Дубно, пропрацювала на хлібокомбінаті, потім у гуртожитку, а згодом стала приватним підприємцем і парцює таким по даний час, підтверджує, що заявниця отримала вказаний атестат та трудова книжка заведена на неї, однак допущено помилку у написанні імені. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що уже близькло 40 років знає заявницю, яка є її сусідкою. Вона переїхала з м. Біла церква і живе у м. Дубно з чоловіком. Дійсно її ім`я в атестаті і трудовій книжці неправильно написане, бо імені " [PERSON] " взагалі не існує, а є лише ім`я " [PERSON] ", яке і має заявниця. Свідок підтвердила факт належності вказаних документів заявниці. Дослідивши матеріали справа, відзив на заяву, заслухавши пояснення заявника та свідків, судом встановлено. Прізвище, ім`я та по батькові заявниці в паспорті громадянина України серія [NUMBER] та в довідці РНОКПП зазначено як « [PERSON] » (а.с. 6). Свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане на ім`я « [PERSON] » (рос.мовою) (а.с. 6). У свідоцтві про укладення шлюбу заявниця також зазначена як « [PERSON] » (рос. мовою), серія [NUMBER] (а.с. 7). В трудовій книжці серія [NUMBER] прізвище та ім`я заявниці значено [PERSON] (рос.мовою) (а.с. 8-10). З довідки трудового архіву № 785/06-03 від 01.07.22 вбачається, що згідно особової картки працівника АТЗТ «Взуттєва виробничо-торгівельна фірма «Бівзут» [PERSON] , [INFO] , значиться: - учнем профучилища при Білоцерківському виробничому взуттєвому об`єднанні з 01 вересня 1977 року по 01 серпня 1979 року; - заготівельником 4-го розряду цеху № 2 Білоцерківського виробничого взуттєвого об`єднання з 01 серпня 1979 року по 8 лютого 1982 рік (а.с. 11). Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293). Як вбачається із п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з цією заявою, заявниця просила встановити факт належності її правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки № [NUMBER] та атестату № 30 з відзнакою, оскільки неправильне зазначення її імені у цих документах перешкоджає в отримання пенсії. Іншої можливості встановити факт належності їй цих документів - немає. Заперечуючи вимогу заявниці, представник заінтересованої особи просить відмовити у задоволенні її заяви посилаючись на відсутність правових підстав для розгляду такої заяви в порядку окремого провадження, оскільки із змісту заяви вбачається спір про право. Проте, представник заінтересованої особи неправильно розтлумачив ст. 315 ЦПК України і не звернув увагу на те, що законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження (розділ IV ЦПК України). А посилання на наявність у даному випадку спору про право, що має потягти за собою залишення заяви без розгляду, є необґрунтованим. Аналогічного висновку дійшов ВС, зазначивши у постанові від 25.11.2020 №636/4087/19 таке: "27. ... заявник фактично просив встановити факт належності йому трудової книжки для підтвердження страхового (трудового) стажу. 28. Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на пенсійне забезпечення. Чинне законодавство не передбачає можливості підтвердження трудового стажу судовим рішенням. 29. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. 30. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. 31. У пункті 26 наведеного вище Порядку визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. 32. 3 урахуванням наведеного, вимоги [PERSON] у частині встановлення факту належності йому документів: трудової книжки, заповненої від 10 вересня 1979 року; довідок про уточнення стажу роботи, виданих філією «Судоремонтний завод «Нерпа» від 23 листопада 2016 року за №533п та №534п в яких по-батькові заявника вказано « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] » за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України. 33. За таких обставин суди прийшли до помилкового висновку про наявність спору про право і залишення заяви без розгляду.". Суд звертає увагу на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції») Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Даний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 733/324/21. Дослідивши обставини справи, заслухавши свідків та враховуючи наведені норми,

Outcome: approved