Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджував, що відповідач від виконання батьківських обов`язків свідомо ухиляється, син постійно проживає із батьком, знаходиться на його утриманні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття. Позивач в процесі розгляду справи заяви про залишення позову без розгляду, відмову від позову не подавав. Відповідач позов визнала, про що надав відповідну заяву від 25.04.2022 року вх.12462. Підстави для відмови у прийнятті судом визнання позову відповідачем у суду відсутні, що з урахуванням наявних доказів тягне задоволення позову. Третя особа пояснень по суті спору не надала. Так, за ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони з 23.02.2007 року перебували у шлюбі. За рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.03.2012 року (справа №2-928/12) шлюб між сторонами розірваний. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про народження дитини, Серія [NUMBER] , актовий запис № 500. Відповідач самоусунулась від спілкування із дитиною, її виховання, матеріальну та іншу допомогу дитині не надає. Вищевикладені обставини підтверджуються заявою відповідача від 25.04.2022 року вх.14052; висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР від 17.08.2022 року № 1460/01-20 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Так, органом опіки встановлено, що мати інтересу до дитини не проявляє, умов для розвитку утримання сина не створює. При таких обставинах, суд погоджується із доводами позивача про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню дитини (винна поведінка), коли вона не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не виявлення до неї інтересу, що передбачає застосування до матері такого крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків як позбавлення батьківських прав. Встановлене судом узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», за п.16 якої зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, за наявності винної поведінки батьків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Враховуючи обставини справи, характер поведінки відповідача, її ставлення до дитини, суд вважає вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав обґрунтованими, а застосування такого крайнього заходу впливу на батьків доцільним. За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України несуть батьки або особи, які їх замінюють. На час розгляду справи сторони проживають окремо. Дитина проживає із батьком, знаходиться на його утримані, що визнано відповідачем. Угоди про сплату аліментів між сторонами, укладеної відповідно до ст. 189 СК України не існує. Договору про припинення права на аліменти дитини у зв`язку з передаванням права власності на нерухоме майно відповідно до ст. 190 СК України сторони не укладали. Самостійного доходу, який би повністю забезпечив потреби дитина не має. Зазначені обставини надають позивачу право на стягнення аліментів за рішенням суду. Доказів майнового стану відповідача позивачем в процесі розгляду справи не надано. Виходячи з інтересів дитини зазначене не є підставою відмови у позові. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право обрання способу захисту порушеного права (способу стягнення аліментів) за загальними вимогами СК України належить позивачу. Відповідно до Закону України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковим мінімумом відповідно до ч.1ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд враховує також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, працездатний вік кожного із батьків, розмір середньої заробітної плати в м. Одесі на час ухвалення рішення, мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, визначений законом. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу)матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи в межах позовних вимог розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи її рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. Позбавлення батьківських прав відповідно до ч.2 ст. 166 СК України не звільняє відповідача від обов`язку зі сплати аліментів. З метою забезпечення мінімально нормального рівня життя, розвитку дитини в межах розмірів, встановлених законом, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів в розмірі згідно заявлених позовних вимог. Судовий збір підлягає присудженню з відповідача в порядку статті 141 ЦПК України в дохід держави.

Outcome: approved