Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вироками Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області та Івано-Франківського апеляційного суду від 12.07.2021 р. та 04.11.2021 року відповідно доведено вину відповідача в тому, що 03.06.2019 р. приблизно о 13 год. він, керуючи автомобілем марки «Мазда 6», реєстраційний номер « [NUMBER] », рухаючись в напрямку м.Івано-Франківськ з м.Коломиї, у с.Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області, неподалік будинку №17 по вул. Шевченка, порушивши вимоги правил безпеки дорожнього руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої загинули двоє осіб, однією з яких була [PERSON] , матір неповнолітньої дочки позивача [PERSON] , [INFO] , яка дочка перебувала на утриманні її померлої матері [PERSON] . Тому позивач, посилаючись на положення статей 1168, 1187, 1200, 1202 ЦК України, вважає, що оскільки відповідач спричинив смерть матері вказаної дочки сторін, то саме він повинен надавати цій дитині матеріальну допомогу. Тому позивач просить стягувати з відповідача витрати на утримання вказаної дитини у розмірі, наближеному до прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, а саме 3 000 грн. до досягнення нею повноліття, а при її вступі до вищого навчального закладу - до закінчення нею навчання або до досягнення нею 23-річного віку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали із зазначених підстав. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав, які вказані в поданому ним 11.01.2022 року відзиві на позов, та зазначив, що позивач не надав достатніх доказів, що обгрунтовують позовні вимоги, оскільки відповідачем під час зазначеного кримінального провадження повністю відшкодована стороні потерпілих шкода, в тому числі і шкода, яка завдана дочці позивача смертю її матері. Так, потерпілі [PERSON] , [PERSON] (батьки померлої потерпілої) від свого імені та від імені малолітньої онуки [PERSON] та [PERSON] (брата померлої) у нотаріально засвідченій заяві від 06.07.2019 року зазначили, що обвинувачений (тобто відповідач) в добровільному порядку повністю відшкодував майнову та моральну шкоду, спричинену злочином. Інших претензій морального та матеріального характеру до нього з цього приводу потерпілі не мають. Крім цього, слід зазначити, що потерпіла [PERSON] у присутності потерпілих [PERSON] та [PERSON] 06.07.2019 року власноручно написала розписку про отримання в інтересах усіх потерпілих грошових коштів у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) євро на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Факт написання такої розписки й відсутності претензій матеріального і морального характеру підтверджено всіма потерпілими під час допитів у судовому засіданні у вказаному кримінальному провадженні, і про цю обставину зазначено у вказаному вироку Коломийського міськрайонного суду від 12.07.2021 року. У відзиві на позов також зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 19.03.2021 р. (цивільна справа № 466/8413/20) відмовлено у задоволенні позову позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , про стягнення невиплаченого страхового відшкодування відмовлено. Крім цього, у постанові Львівського апеляційного суду від 08.12.2021 року, прийнятої за наслідками перегляду вказаного рішення Шевченківського районного суду м.Львова, зазначено таке: «встановивши, що потерпілій [PERSON] повністю відшкодована шкода, пов`язана із смертю її матері, яка була потерпілою в ДТП, безпосереднім її завдавачем, в межах кримінального провадження, у якому позивач не визнаний потерпілим або законним потерпілим своєї дочки, яка з ним на момент смерті її матері, не проживала, і як встановлено судом апеляційної інстанції, в даний час разом з батьком також не проживає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення коштів як страхового відшкодування з М (Т) СБ України, оскільки матиме місце подвійне її стягнення, що суперечить загальним положення про відшкодування шкоди, закріпленим в Главі 82 ЦК України, а також меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, визначеній Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши зазначених учасників, перевіривши матеріали справи і оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Вона є дочкою позивача та померлої [PERSON] (а.с.7). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Відповідно до вироків Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області та Івано-Франківського апеляційного суду від 12.07.2021 р. та 04.11.2021 року відповідно доведено вину відповідача в тому, що 03.06.2019 р. приблизно о 13 год. відповідач, керуючи автомобілем марки «Мазда 6», реєстраційний номер « [NUMBER] », рухаючись в напрямку м.Івано-Франківськ з м.Коломиї, у с.Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області, неподалік будинку №17 по вул. Шевченка, порушивши вимоги правил безпеки дорожнього руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої загинули двоє осіб, однією з яких була [PERSON] , матір неповнолітньої дочки позивача [PERSON] , [INFO] (а.с.11-23). Відповідно до частини 7 статті 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні , а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень частин 1,2 ст.1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з правилами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1200 цього Кодексу у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Зокрема, дитині шкода відшкодовується до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Згідно з правилами ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. На підставі наведеного суд вважає, що позивач як батько вказаної неповнолітньої дитини має право ставити вимоги про відшкодування шкоди цій дитині, завданої (шкоди) смертю матері цієї дитини. Поряд з тим, суд вважає завищеним розмір витрат, який просить стягувати позивач, прирівнюючи цей розмір до встановленого в 2022 році прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, адже згідно з положеннями ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Тому, враховуючи, що відповідачем під час вище вказаного кримінального провадження відшкодовано потерпілим шкоду, суд вважає, що розмір зазначених витрат слід визначити як 2000 грн. щомісячно, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості. При цьому посилання представника відповідача на цілковиту безпідставність заявлених вимог позивача суд вважає не обґрунтованими, оскільки у вищевказаній заяві потерпілого [PERSON] від 06.07.2019 року зазначено, що відповідачем відшкодовано матеріальну та моральну шкоду, завдану злочином. Однак, дана заява не стосується відшкодування шкоди в порядку, передбаченому статтями 1200, 1202 ЦК України, тобто шляхом виплати періодичних платежів дочці померлої потерпілої в майбутньому. Крім того, не мають жодного преюдиційного значення для даної справи і вищенаведені висновки, вказані у постанові Львівського апеляційного суду від 08.12.2021 року, адже встановлені вказаним судом правовідносини мали зовсім іншу правову природу та стосувалися відшкодування вже завданої шкоди, тобто ретроспективного характеру, а не перспективного, який передбачений статтями 1200, 1202 ЦК України. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на утримання [PERSON] при її вступі до вищого навчального закладу - до закінчення нею навчання або до досягнення нею 23- річного віку, то в задоволенні цієї вимоги слід відмовити, так як вона є передчасною , адже згідно з положеннями ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. На підставі наведеного, ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1200, 1202 ЦК України, та,

Outcome: partial