Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 09 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить усунути їй перешкоди у користуванні ѕ квартири [ADDRESS] шляхом вселення її у вказану квартиру. Позовні вимоги мотивує тим, що її на праві власності належить 3/4 квартири [ADDRESS] , власником 1/4 вказаної квартири є [PERSON] , яка чинить їй перешкоди у користуванні вказаною власністю, а саме займає повністю всю квартиру, яка обладнана замком на вхідних дверях, ключів не дає, перешкоджає вселенню в квартиру. Таким чином, у зв`язку із складними відносинами, що склалися між нами із відповідачем вона не має можливості вільно користуватися належною часткою у праві спільної часткової власності, яка при цьому є значно більшою. З цього приводу вона зверталась до поліції. Також вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але остання відмовляється і взагалі ігнорує всі її пропозиції та вимоги. 22 вересня 2021 року вона надіслала на адресу відповідача лист - пропозицію, у якому висловила свої пропозиції щодо можливості вселення у квартиру, проте жодної відповіді не надійшло. Таким чином відповідач не забезпечує їй можливості вільного доступу до спірної квартири, а тому її порушене право підлягає захисту, зокрема, усуненням перешкод в користуванні квартирою шляхом її вселення у дану квартиру. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подавала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача - адвокат Бодачевська М.В. подала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Лобуренко С.В. подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у його та відповідача відсутність, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити в їх задоволенні. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що ѕ частини квартири [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10), підстава виникнення права власності рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.03.2021 по справі № 135/1591/20 (а.с. 8-9). 1/4 частини квартири [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12-14). Позивач [PERSON] зверталась до відповідача з листом - пропозицією, у якому висловила свої пропозиції щодо можливості вселення у квартиру (а.с. 19-21). Також позивач [PERSON] зверталася із заявою до ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, у якій повідомила про те, що їй перешкоджають потрапити до квартири [ADDRESS] (а.с. 16-18). V. Оцінка суду. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач своїми діями створює перешкоди позивачу у користуванні квартири [ADDRESS] , не впускаючи останню до житла, що в свою чергу унеможливлює позивачу вільний доступ до даного нерухомого майна. Окрім того, саме не визнання позову відповідачем про вселення позивача до належної позивачу частини у спірному майні є також підтвердженням перешкод у користуванні даним спірним майном. З огляду на вказане вище суд приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенням, що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 28.12.2020, справа № 127/240/17-ц. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. V. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При зверненні з цим позовом до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved