Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

У квітні 2018 року представник позивача ПАТ «Київенерго» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за центральне опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води, які постачає ПАТ "Київенерго". За результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого заборгованість за центральне опалення становить 14881,02 грн., а з постачання гарячої води - 2927,26 грн., Позивач вказує, що з огляду на неналежну сплату відповідачем коштів за житлово-комунальні послуги, відповідач також має сплатити на користь позивача три відсотки річних та інфляційні втрати в сумі 4519,20 грн. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з центрального опалення у сумі 14 881,02 грн., заборгованість з постачання гарячої води у сумі 2927,26 грн., а також три відсотки річних та інфляційну складову боргу на загальну суму 4519,20 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Мирошниченко О.В. від 25.04.2018 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2018 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В зв`язку із закінченням у судді Мирошниченко О.В. строку повноважень, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 1515 від 04.07.2018 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2018 року, позов було задоволено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2019 року, заяву представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про заміну сторони її правонаступником у даній цивільній справі № 752/6891/18 було задоволено. Замінено у виконавчому провадженні первісного позивача (стягувача) Публічне акціонерне товариство «Київенерго», - на його правонаступника Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.03.2021 року, заяву відповідача [PERSON] про поновлення строку та перегляд заочного рішення у даній справі було задоволено. Поновлено відповідачу [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2018 року у даній справі. Скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2018 року у даній справі, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання. В ході розгляду справи було замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року, позов було залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 21.06.2022 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року було скасовано, а справу направлено до суду для продовження розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, вказуючи на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності. спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення. Відповідно до п. 8 Правил, послуги надаються споживачу згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 статті 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах стоку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи ( рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. ПАТ "Київенерго", правонаступником якого є Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», - було визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" з 01.07.2014 року. Відповідач [PERSON] із 28.08.2013 року є власником квартири [ADDRESS] , а відтак є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачав позивач по справі ПАТ "Київенерго", правонаступником якого є Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Відповідно до п.11 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирних будинках, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця. юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менше як двох мешканців будинку. Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання абз. 2 п. 21 з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.м. опалювальної площі квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення ( радіаторів) згідно з законодавством. Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим , якщо договором не встановлено інший строк. Позивач вказує, що відповідач користується послугами, але не повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Будь-яких заяв або звернень до позивача від відповідача щодо відключення у встановленому законом порядку квартири від внутрішньо будинкових мереж, не надходило, та стороною відповідача не було надано суду достатні докази, які б свідчили про неналежну якість наданих позивачем послуг та/або фактичного ненадання позивачем та неотримання відповідачем житлово-комунальних послуг, про які зазначає позивач. Позивач вказує, що свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, в результаті чого має заборгованість за період із липня 2014 р. по січень 2017 р. за централізоване опалення в розмірі 14881,02 грн., з постачання гарячої води в сумі 2927,26 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який стороною відповідача належними доказами спростовано не було. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунками, наданими позивачем, на суму заборгованості було нараховано збитки від інфляції в розмірі 3964,77 грн., та 3% річних в сумі 554,43 грн., який стороною відповідача також спростовано не було, як і не було надано доказів безпідставності позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг за вказаний період та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг, а також не надано доказів на спростування наданих позивачем розрахунків боргу та штрафних санкцій. Крім того, слід зазначити про те, що в матеріалах справи відсутні докази звернень відповідача до позивача та/або до іншої установи (організації) зі скаргами (заявами) щодо ненадання послуг чи надання неякісних послуг, та/або неналежного виконання позивачем умов договору, стороною відповідача не надано суду контррозрахунку пред`явленої до стягнення заборгованості, а відтак посилання сторони відповідача про відсутність у позивача права вимоги боргу із відповідача є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Також в ході розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотань про застосування до позовних вимог строків позовної давності. Суд відмічає, що інші наведені відповідачем доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в ході розгляду справи доведено обґрунтування позовних вимог та неналежне виконання відповідачем, як споживачем послуг, договірних зобов`язань по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, та стороною відповідача доводи позову та розмір боргу достатніми доказами не спростовано, а відтак позовні вимоги є законними, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved