Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

У червні 2022 року заступник керівника Летичівської окружної прокуратури Хмельницької області Гриньків В. в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах -- Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області звернувся до Віньковецького районного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки, у якому просив скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права власності [PERSON] та припинити право власності [PERSON] на цю земельну ділянку та зареєстровані обтяження (номер запису про обтяження 34803032), а також скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072. В обґрунтування вимог прокурор зазначив,що вивченням питання законності надання земельних ділянок державної власності встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру в області) від 11.10.2017 № 22-20130-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0051), що знаходиться за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу, 18.10.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Проте, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що [PERSON] , на підставі наказу ГУ Держгеокадастру в області від 04.01.2017 № 22-167-СГ раніше вже отримала у приватну власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6821286500:05:001:0010) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району, право власності на яку зареєстровано 13.01.2017. Таким чином, на момент отримання спірної земельної ділянки (наказ від 11.10.2017 № 22-20130-СГ) [PERSON] вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. За таких обставин, земельна ділянка, відведена у власність [PERSON] відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру в області від 11.10.2017 № 22-20130-СГ, незаконно вибула з державної власності та підлягає витребуванню на користь дійсного власника - держави. Рішенням Віньковецького районного суду від 03.05.2018 у цивільній справі № 670/1019/17 визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру в області від 11.10.2017 № 22-20130-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0051) для ведення особистого селянського господарства. Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 20.09.2018 вказане рішення Віньковецького районного суду від 03.05.2018 в частині зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку скасовано у зв`язку з відсутністю підстави для витребування у [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 6820680500:04:003:0051), так як 21.12.2017 на підставі договору купівлі-продажу вона продала її [PERSON] . 11.07.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 4 га кадастровий номер 6820680500:04:003:0072, яка утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 6820680500:04:003:0051 та 6820680500:04:003:0052. Рішенням Віньковецького районного суду від 14.12.2018 у справі № 670/490/18 вирішено витребувати у [PERSON] на користь держави земельну ділянку загальною площею 2 га, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в області від 11.10.2017 № 22-20130-СГ у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Однак зазначене рішення суду не було виконане, оскільки 24.07.2019 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 902 продав земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072 (у яку увійшла спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6820680500:04:003:0051) [PERSON] . У зв`язку з цим, заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури звернувся з позовом до суду про витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] , скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису № 47929875 від 24.07.2019 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072, скасування в Поземельній книзі запису про державну реєстрацію цієї земельної ділянки та поновлення запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6820680500:04:003:0051. Рішенням Віньковецького районного суду від 25.06.2021 у справі № 670/999/19 позовну заяву задоволено частково, та витребувано в [PERSON] на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру в області земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0051 площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницьої області в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в області від 11.10.2017 № 22-20130-СГ у власність [PERSON] , та скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 47929875 від 24.07.2019 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1596250868206), у решті позовних вимог - відмовлено. Вказане рішення суду рішенням Хмельницького апеляційного суду від 06.12.2021 залишено без змін. Разом з тим рішення суду про витребування у [PERSON] на користь держави земельної ділянки з кадастровим номером 6820680500:04:003:0051 площею 2 га, розташованої за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького (Хмельницького) району Хмельницьої області, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в області від 11.10.2017 № 22-20130-СГ у власність [PERSON] , неможливо виконати та неможливо відновити порушене право власності держави на неї, бо вона входить в об`єднану земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072, державна реєстрація якої не скасована. Таким чином без скасування об`єднаної земельної ділянки територіальна громада не зможе реалізувати своє право на володіння і розпорядження вказаною землею. Тому з метою відновлення порушених прав дійсного власника, забезпечення витребування спірної земельної ділянки та реєстрації права власності на таку земельну ділянку за належним власником, наразі способом судового захисту порушених прав та інтересів держави є судове рішення про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, що утворилась в результаті об`єднання, а також скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі. Ухвалою від 21.06.2022 року у справі відкрите провадження. Ухвалою суду від 05.08.2022 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор Лісовий О.І. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити, а судові витрати компенсувати за рахунок держави, оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим належним чином про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Заслухавши прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Віньковецького районного суду від 03.05.2018 у цивільній справі № 670/1019/17 визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.10.2017 № 22-20130-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0051) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області,та зобов`язано [PERSON] повернути державі вказану земельну ділянку (а.с. 23-34). Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 20.09.2018 вказане рішення Віньковецького районного суду від 03.05.2018 року в частині зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку скасовано та відмовлено у задоволенні позову заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] у цій частині в зв`язку з відсутністю підстави для витребування у [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 6820680500:04:003:0051), так як 21.12.2017 на підставі договору купівлі-продажу вона продала її [PERSON] (а.с. 35-38). 11.07.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 4 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 6820680500:04:003:0072, яка утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 6820680500:04:003:0051 та 6820680500:04:003:0052 (а.с. 18). Рішенням Віньковецького районного суду від 14.12.2018 року у справі № 670/490/18 витребувано у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2 га, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в області від 11.10.2017 № 22-20130-СГ у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення,що знаходиться за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Рішення набрало законної сили 15.01.2019 року (а.с. 39-44). Однак зазначене рішення суду не було виконане, оскільки 24.07.2019 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 902 продав земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072 (у яку увійшла спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6820680500:04:003:0051) [PERSON] (а.с. 18). Рішенням Віньковецького районного суду від 25.06.2021року у справі № 670/999/19 витребувано у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0051 площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницьої області в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в області від 11.10.2017 № 22-20130-СГ у власність [PERSON] , та скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 47929875 від 24.07.2019 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1596250868206). Вказане рішення суду постановою Хмельницького апеляційного суду від 06.12.2021року залишено без змін. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю (ст. 152 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України). Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Обраний спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, як і у власність (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України, у тому числі й право володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц). Проте на теперішній час неможливо витребувати земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0051 площею 2 га, розташовану за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького (Хмельницького) району Хмельницьої області, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в області від 11.10.2017 № 22-20130-СГ у власність [PERSON] , бо вона входить в об`єднану земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072, державна реєстрація якої не скасована, і таким чином без скасування об`єднаної земельної ділянки територіальна громада не зможе реалізувати своє право на володіння і розпорядження вказаною землею. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон) Державний земельний кадастр -єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Статтею 202 ЗК України передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється у Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом. До повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та державних кадастрових реєстраторів його територіальних органів належать здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації (підпункт 3 пункту 6 Порядку). За змістом ч.ч. 1-3, 6 Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Ведення Поземельної книги врегульовано ст. 25 Закону і Порядком ведення державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року (далі - Порядок). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; є) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів. Згідно з\~ч.ч.\~2,\~4\~ст.\~25\~Закону,\~п.\~57\~Порядку поземельна\~книга відкривається\~одночасно з\~державною реєстрацією\~земельної ділянки\~та закривається\~-\~у разі\~скасування державної реєстрації земельної ділянки. У разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається (ч. 1 ст. 27 Закону). Згідно з ч. 13 ст. 79-1 ЗК України, ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 114 Порядку, земельна ділянка припиняє своє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується Державним кадастровим реєстратором у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у підпунктах 2, 3 п. 114 Порядку, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав. Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання (п. 114 Порядку). За змістом частини 2 статті 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави не з його волі на підставі незаконного рішення державного органу, якому держава делегувала повноваження щодо розпорядження землями державної власності, то відновлення права держави на неї необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача. При цьому, у відповідності до наведених вище норм законодавства, права дійсного власника - держави на належне йому майно, мають бути зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі. Тому з метою відновлення порушених прав дійсного власника, забезпечення витребування спірної земельної ділянки та реєстрації права власності на таку земельну ділянку за належним власником,ефективним способом судового захисту порушених прав та інтересів держави є судове рішення про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, що утворилась в результаті об`єднання, а також скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі. Рішенням Віньковецького районного суду від 25.06.2021року у справі № 670/999/19 скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 47929875 від 24.07.2019 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1596250868206). Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-ІХ від 05.12.2019, що набрав чинності 16.01.2020, внесено зміни до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 79-1 Земельного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», інших законодавчих актів в частині державної реєстрації виникнення, переходу і припинення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, а також державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Зокрема, частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у чинній редакції) визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми Закону у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом рішення у справі № 670/999/19 та діє станом на даний час), на відміну від положень частини 2 статті 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. Відповідно до наведених норм чинного законодавства неможливо провести державну реєстрацію спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, без скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі об`єднаної земельної ділянки,оскільки згідно п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення реєстраційних дій державний реєстратор обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру. Такі обставини унеможливлюють реєстрацію за державою права власності на належну їй земельну ділянку та зумовлюють необхідність додаткового захисту її права. Поряд із цим, захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (позиція Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 911/678/18). При цьому, факт об`єднання [PERSON] земельних ділянок, у результаті якого земельна ділянка із кадастровим номером 6820680500:04:003:0051 увійшла до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072 не перешкоджає поверненню її у власність держави як незаконно вибутої. Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 640/8456/16-ц, у разі об`єднання земельних ділянок не відбувається виникнення чи створення іншого нового майна, відмінного від попереднього, не має місце перетворення або переробка тощо, фактично та юридично відбувається заміна кількох правовстановлюючих документів на один новий, яким засвідчено право власності на те саме майно, що й у попередніх документах. Залишаються попередніми як правові, так і фізичні характеристики об`єднаних ділянок, зокрема, не відбувається зміна їх цільового призначення, розташування тощо. Подібна правова позиція сформована також у п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, відповідно до якої формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб, зокрема шляхом витребування таких земельних ділянок. Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. З моменту державної реєстрації, незалежно від її подальшого скасування, земельна ділянка є об`єктом Державного земельного кадастру, а всі відомості про неї та її кадастровий номер зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно (ст. 10, ч. 8 ст. 16, ч. 19 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Згідно ст. 16, ст. 27 Закону у разі об`єднання земельних ділянок, державна реєстрація та кадастровий номер земельної ділянки, яка увійшла у склад новоутвореної скасовуються, поземельна книга на неї закривається. Відомості про таку земельну ділянку у Державному земельному кадастрі набувають статусу архівних та зберігаються постійно. Такі особливості правового статусу земельної ділянки дають можливість її ідентифікувати та повернути у державну власність навіть у випадку здійснення державної реєстрації її поділу (виділення), об`єднання з іншими ділянками, вчинення інших реєстраційних дій, внаслідок яких державна реєстрація цієї земельної ділянки скасовується. Враховуючи вказане, вимога про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 6820680500:04:003:0072, є такою, що ґрунтується на вимогах закону і в даних спірних правовідносинах є необхідним для ефективного захисту порушених інтересів держави в особі Зіньківської сільської ради. Відповідно до ст.ст. 142, 143 Конституції України, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» земля є однією із складових матеріальної та фінансової основи місцевого самоврядування Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. 27.05.2021 набув чинності Закон України № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин». Вказаним законом розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено п. 24 згідно якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, які залишаються у державній власності (наприклад, які використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування тощо). Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Відповідно до ч. 3 п. 22 Постанови Верховної ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ, у Хмельницькій області ліквідовано: Білогірський, Віньковецький, Волочиський, Городоцький, Деражнянський, Дунаєвецький, Ізяславський, Кам`янець-Подільський, Красилівський, Летичівський, Новоушицький, Полонський, Славутський, Старокостянтинівський, Старосинявський, Теофіпольський, Хмельницький, Чемеровецький, Шепетівський, Ярмолинецький райони. На даний час спірна земельна ділянка знаходиться в межах території Зіньківської сільської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, до складу якої увійшла територія колишньої Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 727-р. За таких обставин, належним власником земель сільськосподарського призначення, розташованих за межами населеного пункту Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, є Зіньківська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Щодо представництва прокурора у даній справі,то суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 3 ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Належне (законне) розпорядження земельними ділянками державної власності, які відповідно до ст. 14 Конституції України є основним національним багатством, що перебувають під особливою охороною держави, а право власності на які набувається виключно відповідно до закону, безумовно є складовою питання державного (загального) інтересу (вказане цілком узгоджується із правовою позицією ЄСПЛ, п.п. 70-71 рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», п. 54 рішення від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України»). Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні в розпорядження територіальної громади земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес [PERSON] . Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. При цьому, враховуються висновки Верховного Суду, зроблені при розгляді інших справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 у справі № 687/379/17-ц, постанови від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17). Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 906/506/18, від 11.04.2019 у справі № 904/583/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18. На думку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу та органу місцевого самоврядування може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин. Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема: повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. Ураховуючи, що вказані інтереси позивача до цього часу залишаються незахищеними, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів у спірних правовідносинах, а відповідна позовна заява окружної прокуратури є єдиним ефективним засобом захисту цих інтересів. У даному випадку порушено інтереси держави в особі Зіньківської територіальної громади у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів,тому прокурор листом № 53/1-149 вих-22 від 17.02.2022 повідомив Зіньківську сільську раду про неможливість повернення у власність територіальної громади земельної ділянки та необхідність заявлення позовної заяви із застосуванням способу захисту відновлення інтересів громади. Натомість Зіньківська сільська рада листом від 20.01.2022 року повідомила про відсутність наміру вживати заходи представницького характеру у судовому порядку самостійно, у тому числі, через відсутність коштів на сплату судового збору. Така бездіяльність уповноваженого органу призводить до неможливості повернення у власність держави незаконно вибутої земельної ділянки площею 2 га та захисту прав територіальної громади у вказаній сфері. 03.02.2022 року на адресу Зіньківської сільської ради направлено повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво, після чого Зіньківська сільська рада надіслала відповідь із проханням вжити заходів представницького характеру прокуратуру. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено повністю, то до стягнення на користь позивача підлягає сплачений судовий збір за дві немайнові вимоги у сумі 4962,00 грн. При цьому, частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 17.5.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи, відповідачу [PERSON] довічно призначено пенсію по інвалідності 2 групи. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 груп. Отже судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь Хмельницької обласної прокуратури має бути компенсований за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved