Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Подану заяву мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2022 року. Після реєстрації шлюбу, позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Сторони спільних дітей не мають. Сімейні відносини не склалися з причин відмінностей у поглядах на життєві обставини, цілі та прагнення, через що постійно виникають суперечки, як наслідок - сімейне життя стало неможливим. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, шлюб існує формально. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити з викладених підстав. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Вислухавши вступне слово сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 червня 2022 року у Деснянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 659. Сторони не мають спільних дітей. На прохання позивачки розірвати шлюб поза судовому порядку, відповідач проігнорував, а відтак - змушена була звернутися до суду. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку , що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved