Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності правовстановлюючого документу Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 035219 від 12 березня 2003 року, його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивує заяву тим, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,20 га, що знаходиться на території с. Т.Поляна, кадастровий номер 2123286200:03:014:0019, та належала матері на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 035219 від 12 березня 2003 року, яку він має намір успадкувати за законом. Вказує, що після смерті матері у встановлений законом строк він звернувся до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 25 лютого 2015 року; для успадкування вказаної земельної ділянки, площею 0,20 га, ним вже було замовлено виготовлення технічної документації та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер, після чого земельна ділянка повинна була бути зареєстрована у державному реєстрі. Однак, державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Т.Реметівського сільської ради, йому було відмовлено у реєстрації права на спадщину на вказану земельну ділянку через виявлені у документах розбіжності та роз`яснено необхідність встановлення факту, що має юридичне значення. Так у всіх документах за життя та свідоцтві про смерть прізвище, ім`я та по батькові його матері було зазначено [PERSON] , а у Державному акті на право приватної власності на землю її прізвище вказано [PERSON] , тобто з однією буквою «л». На підставі наведеного змушений звернутися до суду та просить задовольнити його заяву. У судове засідання [PERSON] не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити вимоги заяви у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не з`явилася, попередньо подавала заяву про розгляд справи без участі в судовому засіданні представника сільської ради. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Т.Полянською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 31 грудня 1958 року, батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Ради народних депутатів 12 сесії 23 скликання від 27 серпня 2001 року [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , видано Державний акт на право приватної власності на землю, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 247, серії ІІІ ЗК № 035219, передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,20 га в межах згідно з планом; земельна ділянка розташована на території с. Т.Поляна та передана для ведення товарного сільгоспвиробництва. Відтак прізвище матері заявника у вказаному правовстановлюючому документі зазначено як « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, що стверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 04 листопада 2014 року.\~ Наведені розбіжності перешкоджають заявнику [PERSON] як спадкоємцю за матір`ю [PERSON] , у повній мірі реалізувати свої права на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.\~ Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Як роз`яснено у Постанові Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, а це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, зважаючи на вказані норми закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що його вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved