Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

08 серпня 2022 до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статтю 24, частини 3-4 статті 56, частину 2 статті 112 СК України, просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 17 грудня 2017 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2541. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 17 грудня 2017 року між позивачем, [PERSON] , та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2541. Сторони сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, між ними відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Через постійні конфлікти, суперечки спільне життя позивача з відповідачем стало неможливим. У зв`язку з цим шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. За вказаних обставин шлюб позивача з відповідачем носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе. Сім`я фактично розпалась, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Ухвалою судді від 23 серпня 2022 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 21 вересня 2022 року. В призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. В позовній заяві позивач просив розглянути справу без його особистої участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася за адресою зареєстрованого місця проживання в прядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. До суду від відповідача надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її особистої участі, позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 грудня 2017 року у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 17 грудня 2017 року складено відповідний актовий запис № 2541. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду є те, що сторони сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, між ними відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Через постійні конфлікти, суперечки, спільне життя позивача з відповідачем стало неможливим, шлюб позивача з відповідачем носить лише формальний характер. Відповідно до\~положень\~статті\~51\~Конституції\~України,\~частини\~1\~статті\~24\~СК\~України,\~шлюб\~ґрунтується\~на вільній\~згоді\~жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітніх дітей у сторін немає. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496,20 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved