Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 17 листопада 2020 року позивач звернулася до суду із позовом про зняття арешту з майна, що належить їй накладений на підставі: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47851546 від 15.06.2015, номер запису обтяження 10581224 від 28.07.2015; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43811438 від 20.06.2014, номер запису про обтяження 7566013 від 04.11.2014; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41481344 від 14.01.2014, номер запису про обтяження 4468087 від 29.01.2014; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №26627296 від 15.04.2013, номер запису про обтяження 730444 від 19.04.2013. Зняти арешт з усього майна, що їй належить, накладений Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі постанови про відкриття провадження В-9 №18333725 від 30.03.2010, реєстраційний номер обтяження 9687501, зареєстровано 01.04.2010. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона в процесі успадкування майна після смерті матері дізналася від нотаріуса про існування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно арештів накладених на все майно. Станом на сьогодні активних виконавчих проваджень щодо неї немає, проте вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд у зв`язку з наявними арештами. Шевченківський відділ\~державної виконавчої\~служби у\~місті Дніпрі\~Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Дніпро) у своєму відзиві просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки повернення виконавчих документів не передбачає наслідку як зняття арешту з майна боржника. Крім того, доказів щодо виконання вимог за виконавчими документами позивачем не надано, заборгованість позивачем не погашена. Знищення виконавчого провадження не ж підставою для зняття арешту з майна боржника. ГУ\~Пенсійного Фонду\~України в\~Дніпропетровській області у своєму відзиві зазначає, що ведення обліку єдиного соціального внеску та акумулювання платежів покладено на органи Державної фіскальної служби України. Заборгованість згідно вимоги №1242 від 08.08.2013 було передано до органів ДФС України. АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» надало\~письмові пояснення\~в яких\~зазначило,\~що з\~позову не\~вбачається спору\~між сторонами\~про право\~власності \~на майно,\~на яке\~накладено арешт\~і таке\~право ніким\~не оспорюється,\~а тому\~позовна заява\~не підлягає\~розгляду в\~порядку позовного\~провадження,\~оскільки передбачений\~інша форма\~звернення та\~порядок вирішення.\~ Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву чи пояснень щодо предмету позову не скористалися. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про розгляд справи на підставі наявних доказів. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді від 17 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року до участі у справ залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Альфа-Банк», ГУ Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області. Ухвалою суду від 11 червня 2021 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області.\~\~\~\~\~\~\~\~ ІІІ. Позиції сторін. Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні з підстав зазначених у позовній заяві. Представники відповідачів та третіх осіб без самостійних вимог до судового засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи направлялись судові виклик належним чином. Неявка учасників розгляду справи не перешкоджає розгляду справи по суті. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно представлених позивачем доказів убачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається наявність наступних обтяжень: номер запису обтяження 10581224 від 28.07.2015, вид обтяження: арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47851546 від 15.06.2015, видавник [PERSON] , Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, предмет обтяження все нерухоме майно. 23.12.2015 за даним виконавчим провадженням повернуто виконавчий документ в порядку п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». номер запису про обтяження 7566013 від 04.11.2014, вид обтяження: арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43811438 від 20.06.2014, видавник державний виконавець Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Савостіна О.В., предмет обтяження все нерухоме майно. 19.11.2014 за даним виконавчим провадженням повернуто виконавчий документ в порядку п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». номер запису про обтяження 4468087 від 29.01.2014, вид обтяження: арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41481344 від 14.04.2014, видавник державний виконавець Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Єгорова О.А., предмет обтяження все нерухоме майно. 26.10.2014 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». номер запису про обтяження 730444 від 19.04.2013, вид обтяження: арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №26627296 від 15.04.2013, видавник старший державний виконавець Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Єгорова О.А., предмет обтяження все нерухоме майно. 30.04.2013 за даним виконавчим провадженням повернуто виконавчий документ в порядку п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». реєстраційний номер обтяження 9687501, зареєстровано 01.04.2010, тип обтяження арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження В-9 №18333725 від 30.03.2010 Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ, об`єкт обтяження невизначене майно, на все майно в межах суми звернення стягнення в розмірі 50280,87 грн. Згідно листів наданих відповідачами адвокату Серебрякову Е.С., який діє в інтересах позивача, вбачається що виконавчі провадження знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як було роз`яснено п. 2 Постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам надано роз`яснення про те, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. В роз`ясненнях, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України 2004 року. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. За змістом наведених правових норм та правових позицій Великої Палати Верховного Суду у випадку звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) орган державної виконавчої служби не може бути належним відповідачем у такій справі. Вказані позовні вимоги можуть бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт (стягувача у виконавчому провадженні) VI. Мотиви та висновки суду. Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, [PERSON] визначила відповідачами Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), які є неналежними відповідачами в даній категорії справ, а задоволення позову до неналежного відповідача матиме наслідком порушення принципів рівності сторін та змагальності процесу. Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Окрім неналежно визначеного відповідача, позивачем не надано доказів про виконання вимог за вищезазначеними виконавчими документами, заборгованість позивачем не погашена, причиною завершення виконавчого провадження не було повне фактичне виконання рішення суду, підстави накладання арешту не зникли, а у стягувача є можливість в законному порядку на поновлення виконавчого провадження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed