Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

18 серпня 2022 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2022 року позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. 12 вересня 2022 року позивач подала до суду заяву про винесення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. 21 вересня 2022 року від представника відповідача адвоката Восковського Ю.О. надійшли заперечення щодо стягнення суми заявлених витрат, в яких сторона відповідача зазначає, що їх розмір є неспівмірним та зауважує на відсутність доказів їх обґрунтованості. 22 вересня 2022 року [PERSON] подала на адресу суду додаткові заперечення на пояснення відповідача, в яких вказує, що заявлений розмір витрат був попередньо погоджений з адвокатом, є співмірним зі складністю справи та справедливим. В судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення сторони не з`явились, що відповідно до положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що слід ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат наступного змісту. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В даному випадку позивач із вказаною заявою звернулась у визначений законом строк, з відповідним повідомленням про це до закінчення судових дебатів. Отже, позивачем дотримано процесуальний порядок вирішення питання про відшкодування понесених судових витрат. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такі правові висновки сформовано у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 372/1010/16-ц), від 27 липня 2021 року (справа № 671/1957/20). Право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи (постанови Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020). Повноваження адвоката Гринчука І.С. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1074 від 18 грудня 2018 року) здійснюються на підставі ордеру серії АС № 1044329 від 08 вересня 2022 року, відповідно до договору про надання правової допомоги б/н від 08 серпня 2022 2022 року. Заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 7000 грн. підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги б/н від 08 серпня 2022 року та додатком до нього б/н від 08 серпня 2022 року, рахунком б/н від 09 вересня 2022 року, актом надання послуг від 09 вересня 2022 року з відповідним описом наданих юридичних послуг від 22 вересня 2022 року (аналіз позовної заяви та консультація клієнта - 1 год.; підготовка та подання заяви 4 год.; представництво інтересів у судовому засіданні 0,5 год., підготовка та подача заяви про винесення додаткового рішення 05 год.). Варто зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад, у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. У постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги позицію сторін, обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, цінами на ринку адвокатських послуг щодо справ розглядуваної категорії, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, їх фінансовий стан та можливості. В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Враховуючи наведене, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved