Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

01 липня 2022 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Позиція позивача Позивач посилається на те, що протягом 27 років він працював на виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею у шкідливих умовах. Внаслідок важких умов праці він отримав професійні захворювання та частково втратив професійну працездатність. Позивач вважає, що саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 300 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Ухвалою від 06 липня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заяви та клопотання відповідача Від представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надійшла заява із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. На думку представника відповідача справа потребує розгляду у порядку загального позовного провадження, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер. Розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження перешкоджає стороні належним чином користуватися процесуальними правами. Також представником відповідача подано клопотання про витребування додаткових доказів у МСЕК: індивідуальної програми реабілітації позивача, документів, що свідчать про виконання або невиконання вимог індивідуальної програми реабілітації позивачем. Як передбачено частинами 4, 5 статті 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Згідно пункту 2 частини 1 статті 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є зокрема з`ясування заперечень проти позовних вимог, вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті. За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачем додані до позовної заяви письмові докази, що підтверджують обставини, на які він посилається у позовній заяві, а саме його роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, встановлення йому висновком МСЕК втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань. Також позивачем подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.42). Відповідачем не обґрунтовано необхідність витребування додаткових доказів для повного та всебічного розгляду справи. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Таким чином факт встановлення позивачу стійкої втрати працездатності висновком МСЕК вже є підставою для відшкодування йому моральної шкоди. Тому відсутня необхідність у витребуванні додаткових медичних документів за наявності відповідної довідки МСЕК. Розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін не суперечить положенням статті 274 ЦПК України, оскільки позовні вимоги виникають з трудових відносин, ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідач має можливість викласти свою позицію по справі у відзиві і заявити клопотання у письмовому вигляді. Тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотань представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, витребування у МСЕК додаткових доказів. Заперечення відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає, оскільки відсутня вина відповідача у спричиненні шкоди здоров`ю позивача, відповідачем не порушувалися вимоги нормативно-правових актів з охорони праці. Сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді відшкодування моральної шкоди. Позивач щорічно проходив медичний огляд, був обізнаний про стан свого здоров`я, однак добровільно продовжував працювати на підприємстві. Позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди, презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Самого згадування про фізичні та моральні страждання в позовній заяві недостатньо. Крім того представник відповідача зазначає, що 11 вересня 2020 року між ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та [PERSON] укладена угода, де в пункті 6 засвідчено, що у позивача відсутні претензії до відповідача щодо компенсації моральної шкоди. Будучи ознайомленим з повідомленням про професійне захворювання від 19 серпня 2020 року № 08/21-1806 та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 11 вересня 2020 року, позивач написав заяву про відсутність претензій до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в частині компенсації (відшкодування) моральної шкоди. Також на думку представника відповідача був порушений порядок проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно із записами у трудовій книжці (а.с.9-10), [PERSON] працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах з 1992 по 2020 рік, був звільнений у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Лікарсько-експертною комісією Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 18 серпня 2020 року надано медичний висновок № 1274, згідно якого у [PERSON] встановлено наявність професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої третьої стадії, емфізема легень другої-третьої стадії), група С, ЛН другого-третього ступеня, остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів суглобів (ПФ другого-третього ступеня), двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху). Повідомлення про наявність вперше виявлених хронічних професійних захворювань від 18 серпня 2020 року № 696 (а.с.24-25). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11 вересня 2020 року, хронічне професійне захворювання [PERSON] виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого (а.с.29-30). Довідкою МСЕК серії 12ААА № 062122 від 21 жовтня 2020 року [PERSON] встановлено первинно 40 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями (а.с.23). Право на компенсацію моральної шкоди виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії, як визначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-3149цс15. Таким чином безпосереднім доказом факту спричинення працівнику ушкодження здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності чи встановленні групи інвалідності, є саме первинний висновок медико-соціальної експертної комісії, який і встановлює розмір втрати працездатності у зв`язку із професійним захворюванням, та який суд приймає до уваги під час визначення розміру спричиненої працівнику моральної шкоди. Надані позивачем письмові докази є достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. Норми права, які застосував суд Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином судом встановлено наявність порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, що призвело до виникнення професійних захворювань та обмеження працездатності. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди. Відсутність доказів притягнення працівників ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до адміністративної чи іншої відповідальності не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 212/7705/16-ц. До відзиву на позов додана копія заяви [PERSON] , яка не містить дати її складення і за змістом якої [PERSON] не має претензій до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо компенсації моральної шкоди у зв`язку з професійними захворюваннями, які підтверджені актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 вересня 2020 року. Також до відзиву додана копія угоди від 11 вересня 2020 року між ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та [PERSON] , за змістом якої [PERSON] не має претензій по відшкодуванню моральної шкоди, пов`язаної з виявленими у нього професійними захворюваннями, будь-які відносини між сторонами даної угоди з приводу компенсації моральної шкоди визнає вичерпаними з моменту підписання цієї угоди. Суд не приймає до уваги письмову заяву позивача про відсутність претензій до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо відшкодування моральної шкоди, а також укладену між сторонами у простій письмовій формі угоду від 11 вересня 2020 року, за змістом якої [PERSON] не має до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» претензій по відшкодуванню моральної шкоди, пов`язаної з виявленим у нього професійним захворюванням і будь-які відносини між сторонами даної угоди з приводу відшкодування моральної шкоди визнає вичерпаними з моменту її підписання. Згідно з частинами 1, 2 статті 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень статті 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом статті 269 Цивільного кодексу України, фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Відповідно до Конституції України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Згідно статті 2 Кодексу законів про працю України до основних трудових прав працівника належить право на здорові та безпечні умови праці. Як передбачено статтею 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню. Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (частина 1 статті 215 Цивільного кодексу України). За змістом наведених положень закону, відмова позивача від здійснення права на отримання моральної шкоди, завданої порушенням особистих немайнових прав фізичної особи, є недійсною, оскільки суперечить главі 20 Цивільного кодексу України. Підписання угоди між сторонами про відсутність претензій щодо відшкодування моральної шкоди не позбавляють позивача права на звернення до суду з позовом відповідно до положень статті 4 ЦПК України. Посилання позивача на порушення порядку проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання не стосуються предмету спору. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з професійними захворюваннями, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 80 000 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я. Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2022 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою.

Outcome: partial