Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

11 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив 11 серпня 2022 року, в якій остаточно просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь належні йому при звільненні суми у розмірі 123 137,33 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 16 березня 2018 року до 17 вересня 2020 року [PERSON] працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське». 17 вересня 2020 року наказом № 262/к його звільнено за заявою про звільнення за власним бажанням (ч. 1 ст. 38 КЗпП України). Однак, при звільненні повний розрахунок з ним так і не був проведений, станом на теперішній час відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року. Загальна сума невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням всіх податків та зборів) складає 123 137,33 грн. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача - [PERSON] не з`явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - Руденко А.А. в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та ухвалити рішення у відповідності до норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 16 березня 2018 року працював у Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 6-9). Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. 17 вересня 2020 року [PERSON] подав до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» заяву про звільнення за власним бажанням з 17 вересня 2020 року, у зв`язку з чим того ж дня, тобто 17 вересня 2020 року, на підставі наказу № 262к від 17 вересня 2020 року (а.с. 29) електрослюсар підземний 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті [PERSON] був звільнений з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» за власним бажанням, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, з 17 вересня 2020 року, що також підтверджується копією його трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно довідки № 125 від 08 серпня 2022 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», вбачається, що залишок заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року становить 123 137,33 грн., при цьому сума заборгованості зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів (а.с. 28). Отже, з вищевказаної довідки вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 123 137,33 грн. та вказана заборгованість визначена вже за вирахуванням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів, тобто є сумою, яка належить позивачу до виплати. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року, у розмірі 123 137,33 грн., без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом - 123 137,33 грн.; період стягнення дорівнює 11 місяців. Отже, розмір заробітної плати який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 123 137,33 / 11 = 11 194,30 грн., без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені на загальну суму 123 137,33 грн. та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 231,37 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved