Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

28.12.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, просив стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 3 476,22 грн інфляційних втрат, 4 238,89 грн 3% річних від прострочених сум, 5 000,00 грн моральної шкоди. Позов [PERSON] обґрунтований тим, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 12.03.2020 р. по справі № 358/875/19 на його користь стягнуто 188 474,37 грн середнього заробітку за період з 01.01.2019 р. по 31.01.2020 р. Вважає, що має право згідно із частиною другою статті 625 ЦК України на відповідну компенсацію інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, що за його підрахунком станом на час винесення судового рішення становило: 3 476,22 грн, а також 4 238,89 грн 3% річних від прострочених сум за період січня 2019 р.-травня 2020 р. Тривале невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань порушило його законні права на вчасне отримання належних виплат, означене призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків, вимагало додаткових зусиль для організації життя, завдало моральної шкоди. Ухвалою суду від 06.01.2022 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Акціонерним товариством «Укртрансгаз» відзив на позовну заяву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди [PERSON] надано копію рішення Богуславського районного суду Київської області у справі № 358/875/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, [PERSON] ,звертаючись із вимогами до відповідача про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, свої вимоги обґрунтовує частиною другою статті 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Грошовим зобов`язанням за змістом статтей 524, 533-535 ЦК України є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України, і системний аналіз зазначених норм права свідчить, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові. Підстави для застосування до правовідносин, що склались між сторонами, вимог частини п`ятої статті 11 ЦК України, яка визначає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, та статті 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних відсутні, оскільки, як слідує зрішення Богуславського районного суду Київської області у справі № 358/875/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються спеціальними нормами трудового права. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed