Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

02 травня 2022 року адвокат Луконіна Н.В, в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом , в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог посилається на те, що під час перебування у шлюбних відносинах з відповідачем [INFO] у них народилася спільна дитина - [PERSON] . Певний час після народження дитини, сторони проживали однією сім`єю але без реєстрації шлюбу, суперечок щодо участі у вихованні дочки між ними не виникало. Згодом через несумісність поглядів на ведення спільного побуту та виховання дитини, [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання. Донька залишилась проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] на повному його забезпеченні. Мати жодної фінансової допомоги дитині не надавала, аліменти судом не призначались, участь у вихованні та розвитку доньки приймала епізодично. В 2013 році між сторонами почали виникати суперечки щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] [INFO] , а також участі матері у її вихованні та розвитку. 14.05.2014 року відповідачка звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою щодо визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду суду про затвердження мирової угоди від 17.11.2014 року визначено, що малолітня [PERSON] проживатиме зі своїм батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Визначено спосіб участі матері дитини - [PERSON] у вихованні та розвитку дитини. Спочатку відповідачка виявляла цікавість до дитини та намагалася виконувати свій батьківський обов`язок перед донькою, як це було визначено судом, але згодом втратила цікавість до [PERSON] та зникла з її життя. Йому відомо, що у 2016 році відповідачка створила сім`ю, уклавши шлюб з [PERSON] , у зв`язку із чим в усній формі неодноразово повідомляла, що не має зацікавленості у подальшому вихованні доньки та навіть пропонувала скласти нотаріально посвідчену «відмову» від дитини. На даний час [PERSON] зареєстрована та проживає разом із батьком, перебуває на його повному забезпеченні, він піклується про доньку та займається її вихованням. Всі питання щодо виховання, навчання та лікування дитини вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться на його повному утриманні , а мати жодної матеріальної допомоги не надає. Через бойові дії, що ведуться РФ на території України, відповідачка зі своєю новою сім`єю евакуювалася до Італії, де перебуває на даний час. В телефонній розмові [PERSON] повідомила позивачу, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки та свідомо надає вільну і безумовну відмову від виховання та утримання своєї дитини, проте, не може на даний час скласти та посвідчити відповідну заяву, оскільки в країні, де вона перебуває зараз, наразі великі черги до консула. [PERSON] не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Вона ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі та не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти, чи створює умови, які шкодять інтересам дитини. Позивач розцінює це як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. Ухвалою від 11 травня 2022 відкрито загальне провадження по справі та одночасно зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в строк до 18 липня 2022 року скласти висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, оскільки виїхала на постійне місце проживання до іншої країни. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , про що 06.09.2012 року Міським відділом ДРАЦС ММУЮ було зроблено відповідний актовий запис №2983. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва суду про затвердження мирової угоди від 17.11.2014 року (ц/с №487/4821/14-ц) визначено, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] проживатиме зі своїм батьком - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Визначено спосіб участі матері дитини - [PERSON] у вихованні та розвитку дитини. На даний час [PERSON] зареєстрована та проживає разом із батьком за адресою [ADDRESS] , перебуває на його повному забезпеченні, він піклується про доньку та займається її вихованням. Згідно довідки директора Миколаївської гімназії №36 позивач цікавиться питанням виховання та навчання доньки, дослуховується до рекомендацій вчителів, класного керівника. Створює умови для гармонійного розвитку особистості. Батько є активним учасником громадського самоврядування гімназії. Мати дівчинки - [PERSON] батьківські збори не відвідує, навчанням дитини не цікавиться. Згідно відповіді КНП ММР ЦПМСД №3 від 22.04.2022 №203/01-24 між лікарем педіатром [PERSON] та [PERSON] укладено декларацію на обслуговування його доньки - [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою [ADDRESS] . На прийом до лікаря дитину завжди приводить батько - позивач [PERSON] , він цікавиться здоров`ям дитини, виконує поради та рекомендації лікарів. Мати дитини - [PERSON] жодного разу на прийом до лікаря з донькою не з`являлася, педіатр з нею особисто не знайома. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської області від 04.08.2022 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитни [PERSON] . Зазначено, що дитина після припинення сімейних відносин залишилася проживати з матьком, мати з тих пір не виконує батьківськиобов`язки по вихованню та розвитку дитини, не забезпечує її матеріально. При спілкуванні з праціниками органу висловила свою згоду на позбавлення її батьківських прав. Згідно соціально-психологічного висновку проведення психологічного діагностування малолітньої [PERSON] , стосунки між матір`ю та донькою напружені через відсутність контакут та рідкі побачення, дитина по відношенню до матері відчуває злість та образу, [PERSON] має надійну прив`язанність до батька. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування .Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини наявні в матеріалах справи. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81 ч.І ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (із змінами від 17.05.2017 року, які набули чинності 09.07.2017 року), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 81 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, також враховуючи визнання позову відповідачем, вважає доведеним той факт, що відповідачка не піклується про свою доньку, ухиляється від своїх обов`язків по її вихованню, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в частині вирішення позовнихв имог про стягнення алміентів слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved