Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

В травні 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.01.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Курако К.Л. вона, [PERSON] , придбала у власність житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані по [ADDRESS] . Зазначений договір у встановленому порядку зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом 295217518 від 18.01.2022 року. На момент придбання будинку відповідно до домової книги від 11.01.2018 року сторонніх осіб зареєстровано не було. Однак 19.01.2022 року стало відомо, що в належному їй будинку зареєстрована стороння для її сім`ї людина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом № 36-6 про зареєстрованих у житловому приміщення осіб від 19.01.2022 року. Відповідно до пояснень сусідів - [PERSON] та [PERSON] та акту Житлової комісії при виконавчому комітеті Роздільнянської міської ради Одеської області від 21.02.2022 року зазначена особа ніколи в будинку не проживала. На даний час при оформленні документів щодо реалізації свого права власності в повному обсязі в неї виникли труднощі в здійсненні свого права користування та розпорядження майном у зв`язку з тим, що належному їй будинку зареєстрована особа, яка не є членом її сім`ї, самостійно за власним бажанням з обліку зніматись не хоче. Тобто знаходження відповідача [PERSON] на реєстраційному обліку обмежує її право розпорядження власним майном. У зв`язку з чим позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований в буд. [ADDRESS] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням буд. [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] [INFO] . Додатково позивач просить допитати в якості свідків: [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.06.2022 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.08.2022 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Надала суду заяву проводити судові засідання за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду повертаються поштові конверти «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи - Роздільнянської міської ради Одеської області надав суду клопотання, відповідно до якого просить суд розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.89 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України"). Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору- купівлі продажу зареєстрованого в реєстрі № 43 від 18.01.2022 року. Відповідач дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 36-6 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Відповідно цього витягу відповідач [PERSON] зареєстрований з 13.06.2019 року по теперішній час. Станом на 19.07.2022 року відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Не проживання відповідача у будинку підтверджується актом не проживання осіб за місцем реєстрації Житлової комісії при виконавчому комітеті Роздільнянської міської ради Одеської областівід 21.02.2022 року, підписаного головою комісії - [PERSON] , заступником голови комісії - [PERSON] та членом комісії - Вікторією Миндра, також факт не проживання відповідача підтверджують свідки - [PERSON] (яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] (яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ), які надали письмові заяви від 21.01.2022 року про те, що вони підтверджують, що відповідач не мешкає та ніколи не мешкав у будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] . У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові N 6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Як вбачається із приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS] , не проживає. Доказів створення відповідачем перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] як власника житлового будинку законні та обґрунтовані, реєстрація відповідача [PERSON] в належному йому житловому будинку, порушує його право власності, створює перешкоди в користуванні власністю, а тому суд вважає за необхідним визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved