Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради та просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову зазначив, що у вказаній квартирі позивач проживає з 2010 року, де став проживати зі згоди попередніх наймачів вищезазначеної квартири. У 2011 році попередні наймачі виїхали на заробітки до Росії де залишились на постійне проживання та у вказану квартиру не повертались по теперішній час. Позивач фактично проживає у вказаній квартирі та є законним наймачем цього житла сплачує усі комунальні послуги, робить капітальний та поточний ремонт, підтримує квартиру у житловому стані. Позивачем було проведено капітальний ремонт за власні кошти, що підтверджується квитанціями та фіскальними чеками, а також проводяться поточні роботи стосовно газопостачання квартири (заміна газо-проводу), що як він зазначає може підтвердити його товариш [PERSON] , який неодноразово допомагав йому матеріально. Також факт постійного проживання позивача у вказаній квартирі може підтвердити його сусід [PERSON] . З метою реалізації своїх прав, щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] позивач звертається до суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2021 позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 09.03.2021 позивачем через канцелярію Київського районного суду м.Харкова подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2021 позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 13 квітня 2022 року через канцелярію Київського районного суду м.Харкова позивачем подано уточнену позовну заяву з додатками. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25.08.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом на надання відзиву не скористався. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що, [PERSON] проживає з 2010 року, зі згоди попередніх наймачів у квартирі [ADDRESS] . У 2011 році попередні наймачі виїхали на заробітки до Росії де залишились на постійне проживання та у вказану квартиру не повертались по теперішній час. Позивач фактично проживає у вказаній квартирі та є законним наймачем цього житла сплачує усі комунальні послуги, робить капітальний та поточний ремонт, підтримує квартиру у житловому стані. Позивачем було проведено капітальний ремонт за власні кошти, що підтверджується квитанціями та фіскальними чеками, а також проводяться поточні роботи стосовно газопостачання квартири, що підтверджено його сусідом та друзями. Позивачем надано технічний паспорт, на квартиру [ADDRESS] , зроблений на його замовдення, інвентаризаційна справа № 207/04/21-ТП, згідно якого загальна площа квартири складає 79,40 кв.м., а житлова 52,60 кв.м. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1, ч. 4ст. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено,що відповідно до частини першоїстатті 344 ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач надав суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] , не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved