Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду .м Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 3 782 842,63 з яких: 3 008 700 - основний борг; 604 748,70 грн. - інфляційні втрати; 169 393,93 - 3% річних та судовий збір у розмірі 9605 грн. В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що 07 грудня 2016 року до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити йому 1 352 500 грн. [PERSON] погодився надати вказану суму [PERSON] за умови повернення її в строк до 01 травня 2017 року. Після чого, на підтвердження передачі грошей, [PERSON] написав позивачу розписку. 29 грудня 2016 року [PERSON] повторно звернувся до позивача з проханням додатково позичити йому 1 381 000 грн. Позивач погодився позичити відповідачу вказану суму в строк до 01 травня 2017 року. Після чого на підтвердження передачі грошей [PERSON] написав позивачу розписку про отримання коштів в сумі 564 000 грн., в сумі 544 000 грн., в сумі 273 000 грн. із зазначенням дати повернення вказаних сум до травня 2017 року. Згодом, 10 лютого 2017 року [PERSON] знову звернувся до [PERSON] з проханням надати йому кошти в сумі 192 850 грн. В підтвердження отримання коштів відповідач надав власноручно складену розписку про отримання коштів та зазначив дату повернення до 01.05.2017. Поряд з цим, за проханням [PERSON] 22 лютого 2017 року [PERSON] було надано відповідачу у борг кошти в розмірі 82 350 грн. В даному випадку, відповідач також склав розписку про отримання коштів та зобов`язався повернути займану суму в строк до 01 травня 2017 року. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово звертався з вимогою до відповідача повернути йому грошові кошти, однак [PERSON] займану суму не повернув, у зв`язку з чим, [PERSON] був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження по справі на час проведення вказаної експертизи. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року поновлено провадження по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно розписки від 29 грудня 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову грошові кошти у розмірі 564 000 грн., що еквівалентно 20 000 дол. США. Строк повернення отриманої позики до травня 2017 року (а.с. 148). Згідно з розпискою від 26 грудня 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 564 000 грн., що еквівалентно 20 000 дол. США. Строк повернення отриманої позики до травня 2017 року. (а.с. 149). Згідно з розпискою від 10 лютого 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 192 850 грн., що еквівалентно 7 000 дол. США. Строк повернення отриманої позики до травня 2017 року. (а.с. 150). Згідно з розпискою від 22 лютого 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 82 350 грн., що еквівалентно 3 000 дол. США. Строк повернення отриманої позики до травня 2017 року. (а.с. 151). Згідно з розпискою від 07 грудня 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 352 500 грн. Строк повернення отриманої позики до 01 травня 2017 року. (а.с. 152). Згідно з розпискою від 29 грудня 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 273 000 грн., що еквівалентно 10 000 дол. США. Строк повернення отриманої позики до травня 2017 року. (а.с. 153). Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Сторони дотримались письмової форми договору та [PERSON] були передані [PERSON] грошові кошти у розмірі вказаним у боргових розписках на загальну суму 3 008 700 грн. Згідно висновку експерта НДЕКЦ МВС №СЕ-19/121-21/15762-ПЧ від 28 жовтня 2021 року, отриманого на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2021 року вбачається, що рукописний текст у розписці від 07.12.2016 року, виконаний [PERSON] . Питання: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у розписці від 07.12.2016 року [PERSON] чи іншою особою?» - не вирішувалось. Рукописний текст у розписці від 29.12.2016 року на суму 564000.00 грн., виконаний [PERSON] . Питання: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у розписці від 29.12.2016 року на сумі 564000.00 грн. [PERSON] чи іншою особою?» - не вирішувалось. Рукописний текст у розписці від 26,12.2016 року на суму 544000.00 грн., виконаний [PERSON] . Питання: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у розписці від 26.12.2016 року на суму 544000,00 грн. [PERSON] чи іншою особою?» - не вирішувалось. Рукописний текст у розписці від 29.12.2016 року на суму 273000,00 грн., виконаний [PERSON] . Питання: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у розписці від 29.12.2016 року на суму 273000,00 грн. [PERSON] чи іншою особою?» - не вирішувалось. Рукописний текст у розписці від 10.02.2017 року, виконаний [PERSON] . Питання: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у розписці від 10.02.2017 року [PERSON] чи іншою особою?» - не вирішувалось. Рукописний текст у розписці від 22.02.2017 року, виконаний [PERSON] . Питання: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у розписці від 22.07.2017 року [PERSON] чи іншою особою?» - не вирішувалось. Враховуючи вказаний висновок експерта, суд дійшов висновку про доведення факту складання розписок про отримання грошових коштів [PERSON] від [PERSON] відповідно до розписок від 29 грудня 2016 року у розмірі 564 000 грн.; від 26 грудня 2016 року у розмірі 564 000 грн.; від 10 лютого 2017 року у розмірі 192 850 грн.; від 22 лютого 2016 року у розмірі 82 350 грн.; від 07 грудня 2016 року у розмірі 1 352 500 грн.; від 29 грудня 2016 року у розмірі 273 000 грн. Таким чином, позивачем доведено факт укладення договорів і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписках умовах, тобто виконання ним умов договору. Проте, відповідач свої договірні зобов`язання за вказаними розписками не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписках). У відповідності до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц). За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем у позовній заяві проведено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідно до якого сума 3% річних складає 169393,93 грн. (3008700*3%:365*685), сума інфляційних втрат складає 604748,70 грн (3008700 * 1,201=3613448,70-3008700). Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем з повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за розписками в розмірі 3008700 грн., 3% річних в розмірі 169 393,93 грн. та інфляційні втрати в розмірі 604 748,70 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved