Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

18.05.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 14.05.2016 він уклав шлюб з відповідачкою. За час спільного проживання у них народився син: [PERSON] , [INFO] . 26.11.2020 рішенням Червоноградського міського суду Львівської області шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати з ним і перебуває на його утриманні. Позивач працює, має дохід для утримання дитини та забезпечення нормального розвитку. Квартира, де проживає дитина придатна для проживання. Відповідачка за його словами проживає окремо. Також позивач обґрунтовує свій позов тим, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16.02.2021 визначено місце проживання дитини з батьком за адресою: [ADDRESS] . 15.04.2021 року Червоноградським міським судом Львівської області задоволено його заяву та видано судовий наказ про стягнення із відповідачки аліментів на утримання сина. На даний момент відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів та відповідно до розрахунку заборгованості борг відповідачки становить 40 147, 14 грн. Позивач таким чином підсумовує, що відповідачка ухиляється від утримання дитини. Додає, що остання взагалі не цікавиться дитиною, її фізичним та психологічним здоров`ям, не займається та жодних контактів з дитиною не здійснює. Тому, позивачем подана дана заява про позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] з підстав п.2. ч.1 ст. 164 СК України, а саме за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Ухвалою від 24.05.2022 було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.06.2022. Ухвалою від 14.06.2022 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням позивача. Ухвалою від 15.07.2022 судове засідання було повторно відкладено у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина. Ухвалою від 01.08.2022 було призначено справу до судового розгляду на 20.09.2022. В судове засідання, яке відбулося 20.09.2022 відповідачка та представник третьої особи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. 06.07.2022 позивачем була долучена до матеріалів справи копія нотаріально-посвідченої заяви відповідачки від 23.06.2022, посдвідченої приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Павлик П. О., про розгляд справи у її відсутності та про те, що вона отримала копію позову з додатками. Поряд з цим, у даній заяві викладено відношення відповідачки до позову, а саме те, що вона проти задоволення позову не заперечує, підтверджує факт того, що дитина проживає з батьком, батько займається дитиною та дитина перебуває на його утриманні ( а. с.37). В подальшому, в судовому засіданні, яке відбулося 20.09.2022, до матеріалів справи позивачем було долучено оригінал вищевказаної заяви (а. с. 59). Представник третьої особи 20.09.2022 подала до суду витяг з рішення ВК ЧМР №104 від 26.07.2022 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини». Проте, в судове засідання не з`являлася, подала заяву про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування, у якій вказала, що підтримує рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області від 26.07.2022 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки щодо сина [PERSON] . Позивач та його представник - адвокат Сковронський Т. С. у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні з тими, що викладені в позовній заяві. Також у цьому судовому засіданні були допитані свідки, заявлені позивачем, а саме сусідка позивача [PERSON] , яка повідомила, що раніше позивач з відповідачкою проживали однією сім`єю, однак останні 2-3 роки не живуть разом. За словами свідка відповідачка пішла від них та залишила сина з батьком. Вказала, що особисто не знає відповідачки і охарактеризувати її не може, але зауважила, що на даний момент вихованням дитини займається батько. Додала, що бачила як раніше відповідачка приходила додому напідпитку. Після того, як подружжя розійшлося, бачила як вона приходила до дитини лише 1 раз, орієнтовно 2-3 роки тому. Також свідок позитивно охарактеризувала сина сторін - [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка являється матір`ю позивача, повідомила, що одружилися сторони, коли відповідачка була уже вагітна. Згодом у них народився син [PERSON] . Батьки позивача не втручалися у вибір сина, не знали з ким він одружився, адже він взяв жінку з двома діточками, взяв на себе відповідальність за двох чужих дітей. Вказала, що відповідачка не займалася хатніми справами, син дуже схуд відколи почав проживати з нею. Сама свідок зазначає, що називала дітей внуками, обіймала як своїх, ніколи між ними не робила різниці. Сьогодні її син сам виховує сина, за останні 2 роки жодного разу не залишав його у матері на ніч, дуже його любить. Свідок додала, що син позивача жодного разу не згадував про свою матір, а коли вони щось питали у нього про неї, він нічого не відповідав. За словами цього свідка відповідачка не робить жодних спроб для спілкування з дитиною, всім займається лише її син - позивач, онук росте дуже здібною і розумною дитиною. Свідок вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав є доцільним. Також додала, що відповідачка мала психіатричні проблеми і зверталася до психдиспансеру. У цьому ж судовому засіданні суд дослідив письмові докази та завершив з`ясування обставин у справі та перевірку їх доказами. Вислухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11.08.2016 року Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а. с. 8). Згідно з даним свідоцтвом про народження його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26.11.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 9-10). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16.02.2021 було визначено місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а. с.11-14). Там вони на даний час проживають. Із копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №68790954 від 12.04.2022 з відовідачки [PERSON] здійснюється стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини починаючи з 30.03.2021 (а. с. 15). Відповідно до копії розрахунку заборгованості №6755 від 05.05.2022 року боржнику [PERSON] нарахована заборгованість зі сплати аліментів у сумі 40 147 (сорок тисяч сто сорок сім) гривень 14 копійок (а. с. 17). Відповідно до витягу з рішення ВК ЧМР №104 від 26.07.2022 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», копія якого додана до матеріалів справи, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] є доцільним (а. с. 44). При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази свідчать про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками матері і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, не цікавиться навчанням дитини, не створює жодних умов для нормального спілкування з ним чи отримання сином доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені обставини є свідченням винної поведінки відповідачки та умисного ухилення нею від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка проти задоволення позову не заперечила, що не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги інтереси дитини, визнання позову відповідачем, суд дійшов до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved