Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] та [PERSON] . З уведенням в дію Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, але вищевказані особи в установленому порядку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на дане майно. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належного йому на праві спільної сумісної власності житлового будинку по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачеві. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв, спадкова справі відкрита в Ніжинській міській державній нотаріальній конторі Чернігівської області. Нотаріусом позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з тим, що за життя померлий офіційно не зареєстрував право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і змінити статус колгоспного двору неможливо. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належного їй на праві спільної сумісної власності житлового будинку по [ADDRESS] , та земельної ділянки, наданої для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,5198 га, кадастровий номер: 7423887000:01:001:2070, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 004467, виданого 21 лютого 2000 року на підставі протоколу № 2 рішення виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради від 24 лютого 2000 року за № 10, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 329. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Спадщину він прийняв. Спадкова справа відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі Чернігівської області. Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутній дійсний правовстановлюючий документ на будинок, а також у зв`язку з тим, що за життя померла офіційно не зареєструвала право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і змінити статус колгоспного двору неможливо. Нотаріус також відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з тих підстав, що державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 004467 виготовлений у порушення вимог чинного на той час законодавства, а саме: державний акт був виданий 21 лютого 2000 року, а рішення № 10 виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради, на підставі якого [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, прийнято 24 лютого 2000 року. Саме тому позивач просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право власності на: - 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] ; - 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ; - земельну ділянку, надану для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,5198 га, кадастровий номер: 7423887000:01:001:2070, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 004467, у порядку спадкування за законом після матері [PERSON] . Ухвалою судді від 04 лютого 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а. с. 46). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада не заперечує проти позовних вимог, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 86). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] мало статус колгоспного двору, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Носівської районної Ради народних депутатів 05 листопада 1988 року (а. с. 13). Станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/334 від 29 березня 2021 року (а. с. 27). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів з 15 квітня 1991 року з уведенням в дію Закону України «Про власність» вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 15 березня 2000 року приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Бублик Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 6589, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідав сину [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 63) та копією заповіту (а. с. 76). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Із копії довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області № 15.1-02/1351 від 30 березня 2021 року вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] один (а. с. 28). Судом установлено, що до майна померлого [PERSON] . Ніжинською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 5/2009, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 61). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 5/2009, спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , подавши у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Дружина померлого [PERSON] відмовилася від отримання обов`язкової частки у спадщині у визначений законом шестимісячний строк, подавши відповідну заяву про це до нотаріальної контори. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, причіп, грошові вклади (а. с. 67-85). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] 1/2 частини спірного житлового будинку по [ADDRESS] стала належати [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до Ніжинської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній дійсний правовстановлюючий документ на будинок, а також у зв`язку з тим, що за життя померлий офіційно не зареєстрував право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на даний час змінити статус колгоспного двору неможливо, окрім того з уведенням в дію 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, а, отже, свідоцтво про право власності на колгоспний двір на даний час не є чинним, що підтверджується постановою в. о. завідувача Ніжинської міської державної нотаріальної контори Чернігівської області Кухти Т.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 93 від 30 липня 2021 року (а. с. 34). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала їй як члену ліквідованого колгоспного двору, а також земельної ділянки, наданої для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,5198 га, кадастровий номер: 7423887000:01:001:2070, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 004467, виданого 21 лютого 2000 року на підставі протоколу № 2 рішення виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради від 24 лютого 2000 року за № 10, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 329, що підтверджується копією відповідного державного акта (а. с. 20) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6814996882021 від 11 листопада 2021 року (а. с. 21-25). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 59). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Із копії довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 335/№1 від 29 березня 2021 року вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] одна (а. с. 26). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10). Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом установлено, що до майна померлої [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною контрою Чернігівської області заведена спадкова справа за № 207/2020, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 58). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 207/2020, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , подавши у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 56-57). Судом установлено, що позивач звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, надану для ведення підсобного господарства, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 004467, виданого 21 лютого 2000 року. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а із уведенням в дію 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано. Що стосується свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку нотаріусом встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 004467 виготовлений із порушенням вимог чинного на той час земельного законодавства, а саме: державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 004467 зареєстровано у Книзі реєстрації державних актів 21 лютого 2000 року, а рішення № 10 Червонопартизанської сільської ради Носівського району, на підставі якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,52 га, видано 24 лютого 2000 року. Ці обставини підтверджуються постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 706/02-31 від 6 липня 2021 року (а. с. 33). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 14-16), зроблено звіт про незалежну оцінку цього житлового будинку (а. с. 29-30) та земельної ділянки, кадастровий номер 7423887000:01:001:2070, загальною площею 0,5198 га за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Володькова Дівиця (а. с. 31-32). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 6). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved