Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , в якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно неї та малолітньої дитини, 2013 року народження, строком на 6 місяців з наступними заборонами: заборонити наближатися не ближче ніж на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , заборонити особисто і через третіх осіб переслідувати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] ,\~та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ними через інші засоби зв 'язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що вона та відповідач мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2012 року, у шлюбі народилася донька, яка зареєстрована Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, як [PERSON] . В актовому записі про народження дочки № 1383 від 05.11.2013 р. батька дитини записано зі слів заявниці: [PERSON] . 05.11.2013 року за заявою [PERSON] про визнання батьківства Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис про народження № 1383, згідно якому [PERSON] набула ПІБ [PERSON] та її батьком зазначений [PERSON] . До лютого 2022 р. сторони мешкали однією сім`єю за місцем проживання [PERSON] в двокімнатній квартирі комунальної власності за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з військовою агресією російської федерації в березні 2022 року заявниця разом з малолітньою дочкою [PERSON] за погодженням з [PERSON] виїхала для тимчасового проживання за межі України та мешкала з дочкою в Республіці Польща. З травня 2022 р. [PERSON] припинив спілкування із заявницею та з дочкою навіть в телефонному режимі, який раніш він підтримував. 03.07.20222 р. вона з дитиною повернулась до України та дізналась, що [PERSON] створив другу сім`ю з іншою жінкою- [PERSON] , яка має свою дочку від іншого чоловіка. До 10.07.2022 р. [PERSON] забрала все належне їй та дитині майно з квартири за адресою:\~ [ADDRESS] та оселилась для постійного проживання в квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Протягом липня 2022 р. [PERSON] у тверезому стані приїжджав до дочки і вони зустрічались та спілкувались на вулиці. В черговий раз він приїхав 05.08.2022 р. о 21 годині у стані алкогольного сп`яніння і через це вона відмовилась з ним спілкуватись. Він намагався потрапити до її квартири, однак вона його не пустила та знаходилась з дочкою в квартирі. Через вхідні двері [PERSON] виказував заявниці погрози фізичної розправи. Проте на другий день 06.08.2022 р. близько 20 години [PERSON] знову в стані алкогольного сп`яніння прийшов до будинку за місцем нашого проживання за адресою:\~ [ADDRESS] ,через що вона не стала з ним спілкуватись і заперчувала спроти його спілкування з дочкою. Він почав сваритися, ображати заявницю\~та погрожувати\~фізичною розправою\~із застосуванням\~пневматичного пістолету,\~який мав\~при собі,\~тобто вчиняв\~щодо неї\~психічне насильство. При цьому порушував спокій громадян і перешкоджав їх відпочинку. Мешканці житлового будинку викликали поліцію, яка затримала [PERSON] та примусово доправила до відділу поліції № 4, де щодо нього було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП і видано обмежувальний припис на 3 дні. Після 06.08.2022 р. [PERSON] неодноразово телефонував їй та пропонував й надалі жити разом, обіцяв змінити свою поведінку, влаштуватись на роботу і не вживати надмірно алкогольні напої, інакше погрожував викрасти дитину і утримувати її в себе. 27.08.2022 р. [PERSON] приїхав за місцем мого проживання близько 9-ї години і переконав дозволити взяти дочку [PERSON] за місцем його проживання, внаслідок чого дочка поїхала з батьком до його житла. Однак вже через дві години [PERSON] зателефонував і поставив ультиматум: або заявниця\~буде жити\~з ним,\~або дочку\~більше ніколи\~не побачу.\~Воназвернулась за допомогою до поліції, звідки її скерували до органу опіки та піклування райадміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради, де запропонували спірні питання щодо дитини вирішувати в суді з батьком дитини. Пройшов тиждень, а [PERSON] не дозволяв дочці повернутись додому, утримував проти її волі, а по телефону продовжував вимагати спільного з ним проживання в його квартирі. Оскільки вона дуже хвилювалась за дитину та не змогла отримати допомогу від поліції та служб у справах дітей, то змушена прийняти умови [PERSON] та 04.09.2022 р. поїхала до нього за адресою: [ADDRESS] . Проте вже 05.09.2022 р. [PERSON] почав пити, лаятись, вимагав звільнитись з роботи та не працювати, припинити спілкування з матір`ю та ріднею. Така поведінка продовжувалась декілька днів, супроводжувалась психічним насиллям та погрозами фізичного насилля. 07.09.2022 р. [PERSON] до психічного насилля розпочав застосовувати до заявниці фізичне насилля: бити та\~штовхати,\~погрожувати мені\~вбивством.[PERSON] змогла зателефонувати своїй матері, яка й викликала поліцію. На вимогу поліції [PERSON] все ж відчинив двері до квартири, однак вів себе\~агресивно навіть\~по відношенню\~до поліціянтів,\~провокував їх\~на конфлікт,\~погрожував,\~в т.\~ч.\~із застосуванням\~бойової гранати.\~Поліціянти затримали\~ [PERSON] ,\~а заявниця\~з дочкою\~змогла вийти\~з квартири\~і повернутись\~додому.\~За фактом\~зберіганням [PERSON] \~бойової гранати\~відкрито кримінальне\~провадження за\~незаконне поводження\~зі зброєю\~за ст.\~263\~КК України.\~Також складено\~протокол про\~притягнення до\~адміністративної відповідальності\~за ст.\~173-2\~КУпАП і\~видано обмежувальний\~припис на\~10\~днів.\~Проте [PERSON] \~продовжує телефонувати\~заявниці,\~примушує до\~спільного проживання\~та погрожує\~викраденням дитини,\~застосуванням фізичного\~насилля та\~навіть вбивством.Тому\~заявниця сприймає\~його погрози,\~як реальні,\~та разом\~з дочкою\~потребую захисту\~від психічного\~і фізичного\~насилля з\~боку [PERSON] . У зв`язку з викладеним, для забезпечення дієвого та ефективного захисту від кривдника, [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис. Заявниця у судовому засіданні задовольнити її заяву у повному обсязі на підставі викладених в ній доводів. Заінтересована особа у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про видачу відносно нього обмежувального припису, пояснив, що конфлікту між ним та заявницею не існує. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (Повторно), виданим Шевченківським відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1383. Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 290230 від 07.09.2022 року, [PERSON] , [INFO] , заборонено контактувати в будь-який спосіб з постраждалою особою, заборонено входити та перебувати в місці проживання постраждалої особи, зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи строком на 10 діб. Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 16557 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення від [PERSON] , яка просить вжити заходи відносно колишнього співмешканця [PERSON] , який провокує конфлікти та погрожує заявниці. Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою\~статті\~3\~Закону\~України\~«Про запобіганню\~та\~протидію\~домашньому насильству»\~визначено\~перелік\~осіб,\~на\~яких\~поширюється дія\~законодавства\~про\~запобігання та\~протидію\~домашньому\~насильству незалежно\~від\~факту\~спільного проживання,\~серед\~яких\~-\~подружжя,\~батьки\~(мати,\~батько)\~і\~дитини\~(діти), дід (баба) та онук (онука). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне і фізичне насильство, а щодо їхньої дитини психологічне насильство. Під час судового розгляду було встановлено випадки вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] , зокрема, і у присутності малолітньої дитини. За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт неодноразового звернення [PERSON] до правоохоронних органів з підстав вчинення [PERSON] домашнього насильства свідчить про тривалий та невирішений конфлікт між ними, а відносини між учасниками справи на час розгляду справи не покращилися. Суд, враховуючи встановлені обставини та надані сторонами докази, вважає встановленим обставини про факти насильства [PERSON] щодо заявниці та малолітньої дитини. Зважаючи на тривалість та системність протиправної поведінки [PERSON] , суд виходить з того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії відносно заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому доводи заявника про ризик продовження кривдником таких дій відносно неї у присутності малолітньої дитини, а отже і необхідність застосування обмежувального припису, є обґрунтованими. Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у Постановах від 22 вересня 2020 року у справі №520/13677/19, від 26 лютого 2020 року у справі №154/1692/19. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях, зокрема Мудрик проти Республіки Молдова, скарга № 74839/10), неодноразово вказував, що домашнє насильство та певна бездіяльність держави відносно кривдника може свідчити про порушення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Визначення формою домашнього насильства над дитиною у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і випадку, коли дитина стала свідком (очевидцем) насильства, та встановлення судом обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначених частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. На підставі встановлених обставин справи та оцінки фактів небезпеки (ризиків), суд дійшов висновок, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, з яких вбачається вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо своєї колишньої співмешканки у присутності малолітньої дитини, і відсутність зміни своєї поведінки. А тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не правам кривдника, поведінка якого переходить у більш жорстку форму. Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у подібній справі № 766/13927/20-ц, провадження № 61-17471св20. Таким чином, зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved