Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Адвокат Огородник І.І. від імені та в інтересах позивачів звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів 63\~650,16 грн майнової шкоди, внаслідок залиття квартири [ADDRESS] та по 5\~000 грн моральної шкоди кожному з позивачів, покликаючись, що з квартири, яка належить відповідачам відбулось залиття квартири позивачів та такі зобов`язані відшкодувати шкоду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 27 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Качмаром І.О. подано відзив на позовну заяву, у якому в задоволенні позову просить відмовити, покликаючись, що [PERSON] , з 28 лютого 2017 року зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , а тому не змогла вчинити дії, які спричинили затоплення квартири. Наявний у матеріалах справи акт від 24 липня 2020 року складено більш ніж через три місяці після зазначеної у позові дати залиття, не зазначено коли саме відбулось залиття, а тому вказані у акті відомості не можуть бути достовірними. Огляд квартири на предмет встановлення причин затоплення взагалі не проводився, її власники чи мешканці до складення акту не залучались. З доводів та доказів поданих стороною відповідача не встановлено, що залиття та шкода через залиття мали внаслідок протиправних дій відповідача та є наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наявною шкодою. Висновок експерта не може бути належним доказом залиття, оскільки такий складений більш ніж через рік, після події затоплення. Зазначив, що [PERSON] є неналежним позивачем у справі, так як залиття квартири відбулося 08 квітня 2020 року, а вона набула право власності на квартиру 14 квітня 2021 року. Представником позивачів адвокатом Огородник І.І. подано відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задоволити, зазначила, що факт залиття та розмір майнової шкоди підтверджується доказами у справі (актом комісії від 24.07.2020, висновком експерта № 19/21 від 16.06.2021), на відповідачах як на власниках квартири лежить обов`язок утримувати наявне в такій квартирі сантехнічне обладнання у належному стані. [PERSON] є належним позивачем, оскільки таке підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 28.05.1999 та вона є спадкоємцем. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Качмаром І.О. подано заперечення на відповідь на відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, зазначив, що наявний в матеріалах справи акт обстеження приміщення не відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». Позивачами не доведено моральну шкоду. У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, просили такий задоволити. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, неодноразово належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого. Відзив на позовну заяву не подали. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 28 травня 1999 року (записано в реєстрову книгу за № 34880) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . 14 квітня 2021 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] зареєстровала право власності на 1/5 частки квартира [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 252591030 від 14 квітня 2021 року. Відповідачам на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 267783670 від 27 липня 2021 року. Як убачається з матеріалів справи та визнається сторонами, над квартирою позивачів, поверхом вище,\~розташована квартира відповідачів. Розглядаючи вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди унаслідок залиття квартири, суд установив наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.2 ст.11 України). Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст.1166 ЦК України). Виходячи із приписів ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі справа № 754/16146/17 виклав правову позицію, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 08 квітня 2020 року відбулось залиття квартири позивачів\~\~з квартири відповідачів. Даний факт підтверджується актом, складеним комісією ЛКП «Житловик-С» від 24 липня 2020 року, відповідно до якого у квартирі позивачів за [ADDRESS] виявлено старі сліди залиття: велика та мала кімнати, туалет, ванна кімната стіни і стеля повністю, коридор стіни і стеля 10 кв.м, кухня - стіни і стеля 7,5 кв.м. Залиття сталося з квартири [ADDRESS] через розрив шланга баку запасу води зі слів сантехніка та мешканців квартири. Наведений акт\~складено комісією\~в складі\~начальника технічного\~відділу Куровець\~Л.,\~майстром виробничої\~дільниці [PERSON] ,\~слюсарем-сантехніком\~ [PERSON] \~згідно з\~вимогами Правил\~утримання жилих\~будинків та\~прибудинкових території,\~затверджених наказом\~Держжитлокомунгоспу України\~від 17\~травня 2005\~року за\~№ 76,\~-\~у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). У листі ЛКП «Житловик-С» роз`яснено, що 08 квітня 2020 року на стаціонарний телефон комунального підприємства надійшло повідомлення щодо залиття квартири позивачів. Для перевірки даного факту на адресу вийшов начальник технічного відділу та сантехнік, які встановили, що залиття квартири [ADDRESS] відбулось з квартири [ADDRESS] , що знаходиться в одній проекції з квартирою [ADDRESS] повідомили представників ЛКП щодо відсутності необхідності складання акта, адже з сусідами власниками квартири [ADDRESS] вирішено питання щодо відшкодування шкоди. 24 липня 2020 року на адресу ЛКП надійшла заява від [PERSON] щодо здійснення виходу за адресою квартири позивачів та складання акта залиття такої. Цього ж дня комісія здійснила вихід за вказаною та склала акт залиття квартири. Оскільки після фактичного залиття минуло майже 4 місяці, представниками ЛКП було складено акт, яким зафіксовано старі сліди залиття, зазначено характер залиття та причину такого. Таке тлумачення події є логічним, судом не встановлено перепон, які б перешкодили відтворити дійсні об`єктивні обставини залиття, викладені в акті. Акт залиття відповідає Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, який не містить вимоги щодо обов`язкової присутності при його складенні зацікавлених осіб від потерпілої сторони та збоку винної особи, відсутні норми щодо імперативного часу складення акта саме в день події. Наведеним спростовуються доводи відповідача щодо неналежності та недопустимості акта про залиття. Дійсно, згаданими Правилами передбачено ознайомлення акта про залиття мешканців квартир, водночас недотримання такого положення є формальним, адже не впливає на правильність відображення обставин у ньому та результати фіксування події. Покликання відповідача на роз`яснення Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29 грудня 2009 року за № 12/20-11-1975) є необґрунтованим, оскільки листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Саме таку позицію сформульовано у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року\~у справі № 826/2426/16. Достовірність викладених у акті обставин підтверджується показаннями у судовому засіданні свідка [PERSON] , який перебував у складі комісії. Факт події залиття квартири позивачів з квартири відповідачів, що мало місце у квітні 2020 року, стверджується показаннями у суді наступних свідків: [PERSON] та [PERSON] , сусідів сторін, [PERSON] , чоловіка позивача [PERSON] , а також самої позивача [PERSON] , допитаної у порядку ст.234 ЦПК України в якості свідка. Досліджуючи показання свідків, попереджених про кримінальну відповідальність та приведених до присяги, суд дійшов висновку, що такі є послідовними, у сукупності та взаємозв`язку підтверджують дані, викладені в акті про залиття. Стороною відповідача не наведено жодних підстав для сумніву в об`єктивності таких показань чи ненадання їм віри. Висновком експерта судового експертно-розрахункове бюро ТзОВ «СЕРБ» за № 19/21, складеного 16 червня 2021 року за результатами будівельно-технічної експертизи, визначено розмір майнової шкоди, завданої в результаті пошкоджень, що виникли внаслідок залиття (проникнення вологи) з квартири [ADDRESS] , становить 63\~650,16 грн. Висновок у судовому засіданні підтримав експерт [PERSON] . У ч.6 ст.106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч.5 ст.106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Оцінивши згаданий висновок експерта, суд установив, що такий складений за звернення сторони позивача, відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, у ньому зазначено про підготовку для подання до суду із вказанням обізнаності експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Стороною відповідача обґрунтованих доводів неправильності чи неповноти висновку експерта суду не наведено, жодних доказів іншого розміру шкоди не надано. Саме по собі проведення експертизи по спливу року після події залиття квартири не є достатньою та самостійною підставою для відхилення висновку експерта. Окремо суд звертає увагу на те, що самим відповідачем заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи у строк більше двох років після події. До того ж клопотання сторони відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи, суд залишив без задоволення, виходячи з того, що підстави для призначення експертизи не стосуються випадків обов`язкового призначення, передбачені в ч.1 ст.105 ЦПК України, у разі наявності волевиявлення сторона відповідача не позбавлена можливості реалізувати своє право в порядку ст.106 ЦПК України складення на подання суду висновку експерта, складеного на його замовлення (експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду); до клопотання також не надано доказів і не зазначено підстав, які б перешкоджали відповідачу/представнику відповідача особисто звернутись до судового експерта для проведення відповідної експертизи, та надати відповідні докази. Наведене свідчить про неналежне виконання стороною відповідача покладених на неї процесуальних обов`язків та заявлення клопотання по спливу майже року після відкриття провадження у справі розцінюється як затягування розгляду справи і недотримання розумних строків її вирішення по суті. З урахуванням того, що позивачами доведено факт заподіяння їм шкоди залиттям квартири внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язків по утриманню квартири, розмір заподіяної шкоди, позаяк відповідачами не доведено належними доказами відсутність вини у вчиненому, суд дійшов висновку про підставність вимог щодо стягнення з відповідачів заявленої майнової шкоди. Вимоги про відшкодування по 5 000 грн моральної шкоди на користь кожного з позивачів підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності суд дійшов висновку про завищення заявленого розміру моральної шкоди, та така підлягає зменшенню до 2 500 грн на кожного позивача. Позивачі як власники квартири по справі є належними, адже у ст.386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Безпідставними є аргументи відповідача щодо неналежності позивача [PERSON] , яка успадкувала частину квартири від матері, яка померла [INFO] , зареєструвавши право власності 14 квітня 2021 року. Як зазначалось вище [PERSON] на праві спільної сумісної власності вказана квартира належить на підставі свідоцтва про право власності на квартиру з 28 травня 1999 року. Відповідачі, будучи власниками квартири, є належними, у порядку ч.4 ст.319, ст.322 ЦК України тягар утримання майна лежить на власникові. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Більше того, закон не пов`язано обов`язок утримання майна із місцем проживання власника, чим спростовуються доводи відповідача [PERSON] щодо зареєстрованого місця проживання за адресою, відмінною від права власності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди та частковому задоволенню позову в частині стягнення моральної шкоди. У порядку ст.141\~ЦПК України на\~відповідачів слід\~покласти сплачені\~позивачами при\~подачі позову\~до суду\~документально підтверджені\~судові витрати,\~а саме\~908\~грн судового\~збору, по 181,6 грн з кожного.

Outcome: approved