Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 23074 від 27.04.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у сумі 8317,60 грн. та стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» на його користь безпідставно отримані кошти у сумі 5696,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.06.2021 приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю., на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 65695862. Вказаним документом постановлено стягнути з нього на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованість у розмірі 8317,60 грн. Про наявність відкритого виконавчого провадження він дізнався від ГУ ПФУ в Черкаській області. Вказаний виконавчий напис вважає незаконним, вчиненим без достатніх правових підстав, а заборгованість спірною. Так, останній кредитний договір був укладений ним з «Платинум Банк», за яким зобов`язання було виконано ще у 2014 році. Тож, у разі наявності обставин, що давали б підстави стягнути з нього не виплачені або недоплачені кошти, кредитор або його правонаступник мали право на стягнення заборгованості протягом трьох років з дня виникнення права вимоги. Проте, жодних вимог про виконання зобов`язання та сплати заборгованості за укладеним кредитним договором від банку або нових кредиторів на його адресу не надходило. Таким чином, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., було вчинено виконавчий напис на документах після спливу 3 років після можливого виникнення права вимоги і без доказів повідомлення боржника про наявність заборгованості та вимоги про сплату боргу, що є порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, виконавчий напис вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений та за відсутності доказів безспірності заборгованості. За таких обставин, вважає, що виконавчий напис № 23074 від 27.04.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Остапенко Є.М. із порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 №1172, у зв`язку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутих на підставі нього грошових коштів. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.08.2022 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.09.2022 на електронну адресу суду від директора ТОВ «Фінпром Маркет» Яворського Р.І. надійшла заява про визнання позовних вимог, згідно якої ТОВ «Фінпром Маркет» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за № 23074 від 27.04.2021 таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). 19.09.2022 на адресу суду від директора ТОВ «Фінпром Маркет» Яворського Р.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» грошових коштів в розмірі 5696,60 грн. посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перерахування стягнутих з позивача коштів саме на банківські реквізити ТОВ «Фінпром Маркет». Вважає, що оскільки між сторонами існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить повернути, стягнуті в рамках виконавчого провадження, як заборгованість за кредитним договором, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву директор ТОВ «Фінпром Маркет» Яворський Р.І. просив розгляд справи проводити за відсутності представника. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський В.Ю. в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі виконавчого напису № 23074, виданого 27.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в сумі 8317,60 грн., відповідно до кредитного договору № 841/7799CLBPS від 23.12.2013 укладеного з ПАТ «Платинум Банк», відкрито виконавче провадження № 65695862, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. від 04.06.2021. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Підстави та порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису регулюється ст. 87 - 89 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 № 1172, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5. Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме до\~такого висновку\~прийшовКасаційний цивільний суд у складі Верховного суду при вирішенні\~аналогічного спору\~у своїй\~постанові від 06.05.2020 у справі № 320/7932/16-ц (61-38989св18). Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в ст. 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В надісланій на адресу суду заяві директор ТОВ «Фінпром Маркет» Яворський Р.І. позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнав. Згідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.06.2021, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які він отримує в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області. Згідно листа Головного управління ПФУ України в Черкаській області від 03.06.2022 вбачається, що на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. від 12.06.2021 ВП № 65695862 за період з 01.01.2022 до 30.04.2022 з пенсії [PERSON] утримано 5696,60 грн. Оскільки під час розгляду справи спірний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги у частині стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» грошових коштів, які утримані із пенсії позивача на виконання цього виконавчого напису, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Директор ТОВ «Фінпром Маркет» Яворський Р.І. у зв`язку з визнанням позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню просив стягнути з відповідача 50% судового збору за подання позовної заяви, а інші 50 % повернути позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з цим, судом враховується обставина того, що відповідачем позов визнано частково, а відтак, застосування положення ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~щодо можливості стягнення з відповідача на користь позивача 50% сплаченого судового збору не передбачена, оскільки, зазначена норма\~закону\~не містить в собі поняття щодо можливості застосування даних підстав при частковому визнанні позовних вимог. Відтак, в силу положення п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 992,40 грн.. На підставі викладеного і

Outcome: approved