Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком. 16.12.2021 позивач збільшив позовні вимоги та просить визнати незаконним вивезення [PERSON] з України та утримування на території Республіки Польща неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та повернути неповнолітніх дітей до місця постійного проживання в Україні. З позовної заяви із зміненими позовними вимогами вбачається, що 27 грудня 2019 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М. було посвідчено заяву на тимчасовий виїзд закордон до Республіки Польща малолітніх синів сторін. Проте, дізнавшись, що [PERSON] не планує повертати дітей додому, 27 травня 2020 року позивач скасував вищевказану заяву про надання дозволуна виїзд дітей закордон.Незважаючи на це [PERSON] користуючись заявою на тимчасовий виїзд дітей за кордон, яка на той момент уже була скасована, вивезла закордон неповнолітніх синів. Зокрема, 31 травня 2020 року [PERSON] перетнула кордон разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в пункті пропуску «Ягодин». Хоча на той час позивачем було скасовано дозвіл на тимчасове вивезення дітейзакордон. Позивач не надавав своєї письмової згоди на переїзд дітей на постійне місце проживання до Республіки Польща, а тому вважає, що відповідачка самостійно змінила місце проживання спільних малолітніх синів і визначила їх нове місце проживання в Польщі, чим порушила право дітей на належне батьківське виховання та право позивача брати участь у вихованні синів, право дітей та позивача на безперешкодне спілкування, право позивача на визначення місця проживання дітей. Позивач просить суд визнати незаконним вивезення [PERSON] з України та утримування на території Республіки Польща неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , повернути неповнолітніх дітей до місця постійного проживанняв Україні та визначити місцем проживання дітей з батьком. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Булава М.А. в судове засідання не з`явилися, однак надіслали на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у їх відсутності, змінені позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала. Зазначила, що її сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з нею з моменту розлучення з відповідачкою та повністю перебувають на її утриманні. Всі умови нормального життя і розвитку дітей забезпечені в повному обсязі в їх інтересах та не порушені. Питання визначення місця проживання дітей вже розглядалося в Польському суді та вирішено на її користь. Окрім того, в [PERSON] є заборгованість по сплаті аліментів від травня 2022 року. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою судді від 01 листопада 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року витребувано із Служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації: висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 72. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 19. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . 27 грудня 2019 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М. було посвідчено заяву [PERSON] на тимчасовий виїзд закордон до Республіки Польща малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у супроводі їх матері [PERSON] . 27 травня 2020 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М. було посвідчено заяву [PERSON] про скасування заяви від 27 грудня 2019 року на тимчасовий виїзд закордон до Республіки Польща малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у супроводі їх матері [PERSON] . Згідно листа Міністерства Юстиції України від 30.06.2020 слідує, що [PERSON] звертався до Міністерства Юстиції України з заявами від 11.06.2020 про сприяння поверненню малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , з Республіки Польща в Україну, відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року. Згідно довідки від 23.07.2021 вбачається, що згідно бази даних Кременецької ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області приватний підприємець [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), який проживає по [ADDRESS] , перебуває на обліку в Кременецькій ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області, на спрощеній системі оподаткування з 01.06.2021 року. Згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця № 9201738665 від 22.07.2021, обсяг доходу становить - 30 000.00 гривень. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28 травня 2020 року, складеного депутатом Почаївської міської ради Бондар Н.О. та представниками громадськості [PERSON] та [PERSON] слідує, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Зі слів сусідів його сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в період з 10 січня 2020 року по 10 лютого 2020 року та з 15 березня 2020 року по 12 травня 2020 року проживали разом з батьком на його повному утриманні. Мати [PERSON] приїхавши з Республіки Польща відразу, без обсервації, забрала дітей до себе додому в місто Почаїв, вулицю Спортивна, Кременецького району Тернопільської області, де наражала їх на небезпеку. Згідно довідки про склад сім`ї № 1185 від 22.07.2021 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу його сім`ї входять: батько - [PERSON] , [INFO] ; мати - [PERSON] , [INFO] ; брат - [PERSON] , [INFO] ; дружина брата - [PERSON] , [INFO] ; племінник - [PERSON] , [INFO] . Згідно листа Кременецької районної державної адміністрації слідує, що за результатами проведеного візиту 18 серпня 2021 року працівниками служби у справах дітей за місцем реєстрації дітей, а саме за адресою: [ADDRESS] , відповідно до пояснень наданих [PERSON] , прабабою малолітніх дітей з`ясовано, що з травня 2020 року та по даний час діти [PERSON] та [PERSON] за даною адресою не проживають. А тому, служба у справах дітей РДА не в змозі розглянути заяву [PERSON] та визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] та подати на розгляд виконавчого комітету Почаївської міської ради для прийняття відповідного рішення. З постанови Окружного суду у Варшаві VII цивільного сімейно-реєстраційного відділу від 28 лютого 2022 року слідує, що була розглянута справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про наказ повернути особу, яка перебуває під батьківською опікою або залишається під опікою закордоном у справі, що ведеться на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, складеної в Гаазі 25 жовтня 1980 року. Постановлено: позов [PERSON] відхилити. Згідно частини 3 статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п. п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, в якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування, за умови, що у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або могли б здійснюватись, якби не переміщення (утримування). Стаття 5 Конвенції визначає для її цілей: «права піклування» включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини; "права доступу" включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання. Під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, оскільки між ними триває конфлікт пов`язаний з участю у вихованні неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На протязі 2019 року [PERSON] батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надавалась нотаріально посвідчена згода на тимчасову поїздку дітей за межі України до Республіки Польща та у супроводі матері [PERSON] . Так, виїзд неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері - [PERSON] через державний кордон України в Республіку Польща було здійснено на підставі нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON] від 27.12.2019 за № 1743. Позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідачка знала про існування заяви від 27.05.2020 про скасування згоди [PERSON] на виїзд за кордон їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що на момент виїзду до Республіки Польща разом з зі своїми неповнолітніми дітьми відповідачка мала всі необхідні документи, передбачені чинним на той час законодавством України, в тому числі оригінал діючого дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон. Жодних доказів, що відповідачка була обізнана про наявність заяви позивача, якою він скасував раніше наданий ним дозвіл на виїзд дітей за кордон, в матеріалах справи відсутні. Згідно статтей 8-9 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, складеної в Гаазі 25 жовтня 1980 року, яка набула чинності для України 01 вересня 2006, у разі наявності підстав, Центральний орган, що одержав заяву, передбачену статтею 8, має підстави вважати, що дитина знаходиться в іншій Договірній державі, він без затримок передає заяву безпосередньо Центральному органу такої Договірної держави та відповідно інформує Центральний орган, що запитує, або заявника. Крім того статтями 8-20 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, складеної в Гаазі 25 жовтня 1980 року, яка ратифікована Україною, передбачено порядок та процедура звернення із заявою про повернення дітей. Суди України про вирішенні спорів керуються також нормами міжнародного права, як джерелом права. Статтею 10 ЦК України передбачено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. У статті 3 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Крім того, судом встановлено, що даний спір вже був розглянутий 28 лютого 2022 року Окружним судом у Варшаві VII цивільного сімейно-реєстраційного відділу, який постановив: позов [PERSON] до [PERSON] про наказ повернути особу, яка перебуває під батьківською опікою або залишається під опікою закордоном у справі, що ведеться на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, складеної в Гаазі 25 жовтня 1980 року,- відхилити. Суд вважає, що позивач в порушення вимог вищезазначених норм невірно звернувся в Кременецький районний суд Тернопільської області із позовними вимогами про визнання незаконним вивезення [PERSON] з України та утримування на території Республіки Польща неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , повернення неповнолітніх дітей до місця постійного проживанняв Україні, оскільки згідно Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, складеної в Гаазі 25 жовтня 1980 року передбачений інший порядок вирішення вказаного спору. Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з батьком, то суд зазначає наступне. Згідно статті 160 Сімейного кодексу України (СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 3. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно статті 161 СК України Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Згідно статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не подано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Як встановлено під час розгляду справи, відповідачка з дітьми не проживає на даний час на території України. Із цих підстав орган опіки та піклування не може дати висновок про визначення місця проживання дітей. Інші надані докази, які дослідженні судом не дають підстав для задоволення позову, оскільки вони є недостатніми. Враховуючи зазначене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed