Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 09.06.2015 року до 24.09.2019 року вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами набуто майно, яке їх спільною сумісною власністю, а саме: квартиру, загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 02.04.2016 року. Сторони щодо добровільного поділу майна згоди не дійшли. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. 03.05.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення участі представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 26.07.2021 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання. У судовому засіданні 26.07.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про повернення до стадії підготовчого судового засідання. У судовому засіданні 09.08.2021 року задоволено клопотання представника [PERSON] про долучення відзиву до матеріалів справи, в якому викладені заперечення проти задоволення позову [PERSON] , а саме зазначено, що спірна квартира набута відповідачем у приватну власність на підставі договору довічного утримання, який було укладено не в інтересах сім`ї, джерелом набуття предмету договору (спірної квартири) не були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, [PERSON] не була визначена у договорі як набувач, не виконувала обов`язки за таким договором солідарно з набувачем. У судовому засіданні 09.08.2021 року прийнято до спільного розгляду справу зустрічну позовну заяву [PERSON] [PERSON] звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] просив визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 27,40 кв.м., житловою площею 19,60 кв.м., отриману у власність по договору довічного утримання від 02.04.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., зареєстровано в реєстрі за №2116, особистою приватною власністю [PERSON] . Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 27,40 кв.м., житловою площею 19,60 кв.м. була отримана [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 02.04.2016 року укладеного з подругою матері [PERSON] - [PERSON] . Зазначив, що саме він та його мати постійно спілкувались з [PERSON] , завжди допомагали їй, внаслідок чого [PERSON] запропонувала укласти [PERSON] договір довічного утримання. Про намір укласти вказаний договір [PERSON] повідомив [PERSON] , проте останній було все одно. Всі зобов`язання по договору [PERSON] виконував особисто, матеріальним забезпеченням, придбанням необхідних ліків, продуктів харчування, побутових речей та іншого здійснювалось виключно за власний рахунок [PERSON] . В свою чергу [PERSON] жодної участі у зобов`язаннях по договору довічного утримання не приймала. Крім того, [PERSON] кожного місяця перераховував [PERSON] грошові кошти в сумі 1500,00 грн. Після смерті [PERSON] , похоронами займався [PERSON] , всі витрати були здійснені за його власні кошти. Отже, договір довічного утримання було укладено не в інтересах сім`ї, джерелом набуття предмету договору (спірної квартири) не були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, [PERSON] не була визначена у договорі як набувач, не виконувала обов`язки за таким договором солідарно з набувачем, а тому набута [PERSON] квартира є його особистою приватною власністю. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] , зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. 25.08.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення участі представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 26.08.2021 року від представника [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому вона просила повернути зустрічну позовну заяву у зв`язку з порушенням строків її подання. 26.08.2021 року від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що [PERSON] уклав договір довічного утримання з [PERSON] за згодою дружини [PERSON] (п.п. 21 договору). [PERSON] не підтверджено належними доказами, що у нього були доходи. В свою чергу, позивач працювала та мала стабільну заробітну плату. Догляд [PERSON] здійснювався спільними зусиллями, за спільні кошти, у тому числі і кошти [PERSON] . На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] , первісний позов просила задовольнити. Також просила викликати свідків у судове засідання. 31.08.2021 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2021 року клопотання представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом задоволено. 06.09.2021 року від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив після отримання додаткових матеріалів в якій вона зазначила, що випискою по картковому рахунку картки [NUMBER] підтверджується факт надання матеріальної допомоги на утримання [PERSON] , з якою був укладений договір довічного утримання, а також те, що вона приймала участь у витратах на її поховання. 09.09.2021 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 15.09.2021 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 19.10.2021 року від відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшли письмові пояснення на клопотання представника [PERSON] про виклик свідків, в яких він просив відмовити у задоволенні даного клопотання. 19.10.2021 року від відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшло клопотання про виклик свідків та заперечення на відповідь на відзив після отримання додаткових матеріалів представника [PERSON] , в яких він зазначив, що надана виписка по картковому рахунку [PERSON] не містить жодної інформації, яка б підтверджувала те, що остання утримувала [PERSON] та приймала участь у фінансових витратах на її поховання. Наявність офіційної роботи у [PERSON] жодним чином не спростовує наявність заробітку і фінансової можливості [PERSON] виконувати свої обов`язки по договору довічного утримання. 19.10.2021 року від ГУПФ України в м. Києві надійшла відповідь на ухвалу суду від 09.09.2021 року. 21.10.2021 року від ДПС у м. Києві надійшла відповідь на ухвалу суду від 09.09.2021 року. 11.01.2022 року у судовому засіданні задоволено клопотання представника [PERSON] про допит свідків., задоволено клопотання представника [PERSON] про допит свідків, відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. У судовому засіданні 14.02.2022 року задоволено клопотання представника [PERSON] про допит свідків. Також, у судовому засіданні 14.02.2022 року було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 18.02.2022 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 21.07.2022 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.07.2022 року у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 01.08.2022 року від представника [PERSON] надійшли письмові судові дебати. В судове засідання позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник не з`явились, від представника надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю у розгляді клопотання по невідкладним слідчим діям. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторонами в справі надані пояснення та заперечення, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] та її представника. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник в судовому засідання просили відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] , зустрічний позов просили задовольнити. Суд, вислухавши думку відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника, врахувавши пояснення позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] та її представника наданих при розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.06.2015 року до 24.09.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2015 року. Встановлено, що за час сумісного життя у шлюбі сторонами була набута квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору довічного утримання серія та номер: 2116, виданий 02.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., орієнтованою вартістю 1120000,00 грн. У зв`язку із наявністю спору про поділ майна подружжя, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] заперечував проти вимог [PERSON] посилаючись на те, що спірна квартира була набута ним на підставі договору довічного утримання від 02.04.2016 року. Вказаний договір було укладено не в інтересах сім`ї, джерелом набуття предмету договору (спірної квартири) не були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, [PERSON] не була визначена у договорі як набувач, не виконувала обов`язки за таким договором солідарно з набувачем, а тому набута [PERSON] квартира є його особистою приватною власністю. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив визнати квартиру [ADDRESS] своєю особистою приватною власністю. Суд вважає, що вказані твердження [PERSON] не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, з огляду на наступне. Встановлено, що 02.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду). Відповідно до п. 21 договору довічного утримання (догляду) від 02.04.2016: цей договір укладається за згодою дружини Набувача, [PERSON] , що підтверджується заявою, підпис на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02 квітня 2016 року за реєстровим №2115. Своєю заявою про надання згоди на утримання та догляд [PERSON] , [PERSON] підтвердила свої наміри на виконання зобов`язань по договору довічного утримання. Згідно умов договору довічного утримання (догляду) від 02.04.2016 року набувач [PERSON] зобов`язаний надавати відчужувану довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується набувачем складає 1500,00 грн. на місяць, які будуть перераховані на рахунок відчужувача № [NUMBER] , що в ПАТ ПриватБанк. Дана сума повинна сплачуватись набувачем не пізніше десятого числа кожного місяця за наступний місяць (п. 5 договору). [PERSON] на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань визначених у п. 5 договору довічного утримання (догляду) від 02.04.2016 року надав копії квитанцій та скріншот переказу. Проте, вказані документи не є беззаперечним доказом того, що [PERSON] виконував обов`язки по утриманню [PERSON] одноособово, без участі [PERSON] . Крім того, вказані твердження [PERSON] спростовуються випискою по картковому рахунку картки [NUMBER] [PERSON] з якої вбачається, що в період з 26.07.2016 року по 28.04.2017 року, на початку місяця з 01 числа по 10 число знімались гроші готівкою для переводу на картковий рахунок [PERSON] . Зокрема, 01.08.2016 року, 03.08.2016 року, 02.08.2016 року, 04.08.2016 року (код операції 177985, 965916,540914,541218) зняття готівки в сумі 600,00 грн., 100,00 грн., 200,00 грн., 100,00 грн. (на загальну уму 1000,00 грн.). Вказане є підтвердженням квитанції №Р24А117075753А20755 від 03.08.2016 року, наданої [PERSON] щодо переказу [PERSON] 1500,00 грн.; 02.08.2016 року (код операції 176286) зняття готівки 600,00 грн.; 01.09.2016 року, 02.09.2016 року, 06.09.2016 року, 07.09.2016 року (коди операцій 032880, 553616, 028672,27034, 136710) зняття готівки в сумі 1000,00 грн., що є підтвердженням квитанції переказу в терміналі самообслуговування від 08.09.2016 року, яку надав [PERSON] щодо переказу [PERSON] на суму 1500,00 грн.; 04.10.2016 року (код операції 855394) зняття готівки в сумі 700,00 грн., що є підтвердженням квитанції №Р24А146978928А88723 від 05.10.2016 року, яку надав [PERSON] щодо переказу [PERSON] 15000,00 грн.; 04.11.2016 року зняття готівки в сумі 1000,00 грн. і 1000,00 грн., що є підтвердженням квитанції №Р24А162581560А93334 від 04.11.2016 року, яку надав [PERSON] щодо переказу [PERSON] 1500,00 грн.; 05.12.2016 року, 08.12.2016 року (код операції 794858, 799038) зняття готівки на суму 1000,00 грн., 400,00 грн.; 02.02.2017 року (коди операцій 71516, 719066) зняття готівки в сумі 1000,00 грн. і 1000,00 грн. 04.02.2017 року (коди операцій 775868, 778648) зняття готівки в сумі 500,00 грн. і 500,00 грн.; 04.03.2017 року (код операції (769738) зняття готівки в сумі 1000,00 грн.; 05.04.2017 року (коди операцій 740970, 743628,746296) зняття готівки в сумі 1000,00 грн., 1000,00 грн. і 600,00 грн.; 28.04.2017 року (коди операцій 337558, 340926, 345220, 412862) зняття готівки в сумі 1000,00 грн., 1000,00 грн., 1000,00 грн. Також, випискою по картковому рахунку [NUMBER] підтверджено спільні транзакції [PERSON] та [PERSON] на придбання речей для дому, витрати на пальне автомобіля [PERSON] BMW 525, та ін. На підтвердження того, що [PERSON] користується автомобілем BMW 525 в матеріалах справи міститься інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень (постанова у справі №760/19148/19). Щодо доданих [PERSON] фотокопій квитанцій (а.с. 13-14 Т. 2) щодо матеріального забезпечення [PERSON] (за вересень, листопад місяць 2016 року, то слід зазначити наступне. З квитанції №161600664650 вбачається, що 08.09.2016 року о 17.34 [PERSON] поповнив свою картку готівкою на суму 1492,50 грн. в терміналі самообслуговування Київ, вул. Святошинська, буд. 3 ТЦ NOVUS. Після поповнення доступна сума 1504,40 грн. (тобто на картці було 11,90 грн.) Через хвилину після поповнення своєї картки, о 17.35 год. [PERSON] здійснив переказ в сумі 1503,00 грн. на картку [NUMBER] , отримувач [PERSON] , в тому ж терміналі. Після переказу грошей [PERSON] доступна сума 1,40 грн. (тобто на картці [PERSON] відсутні були власні кошти). З виписки по картці заробітної плати [PERSON] , вбачається, що 01.09.2016 року на її карту зараховано 4025 грн., та з 01.09.2016 по 07.09.2016 з картки [PERSON] знято готівкою на загальну суму 2100,00 грн., крім того в магазині Ашан витрачено на продукти 1380 грн. 04.11.2016 року о 09.40 год. [PERSON] поповнив свою картку готівкою на суму 1791,00 грн. в терміналі самообслуговування Київ, вул. Вишгородська, буд. 29/1, відділення банку. Після поповнення доступна сума 1818,75 грн. (тобто на картці було 27,75 грн.). Через 19 хвилин після поповнення своєї картки, о 09.59 год. [PERSON] здійснив переказ в сумі 1505,00 грн. через Приват24, отримувач [PERSON] . Після переказу грошей [PERSON] доступна сума 313,75 грн., через хвилину о 10.00 [PERSON] через Приват24 здійснив переказ на картку [PERSON] 234,00 грн., після чого залишилося 79,75 грн. (тобто на картці [PERSON] відсутні власні кошти). З виписки по картці заробітної плати вбачається, що [PERSON] 01.11.2016 року отримала на свою картку заробітну плату в сумі 12477,50 грн. та 04.11.2016 року в сумі 1788,87 грн. В той же день 04.11.2016 року з картки [PERSON] на автозаправці «WOG» заправлено автомобіль на суму 300 грн. (в 2016 році в сім`ї Труханських був один автомобіль «BMW 525», яким особисто керував [PERSON] ), після чого в банкоматі знято готівкою 2000 грн. (двічі по 1000 грн.). Вищенаведені витрати суд вважає належним доказом у справі щодо спільного піклування, фінансового утримання [PERSON] та [PERSON] за договором довічного утримання (догляду) [PERSON] . Також судом достовірно встановлено, що [PERSON] у період з 12.07.2016 року по 01.09.2017 року працювала в ТОВ «Кіх Гмбх» на посаді адміністратор та отримувала заробітну плату за місцем роботи. В свою чергу, [PERSON] у період з 01.01.2015 року по теперішній час офіційно не працевлаштований, що підтверджується інформацією наданою Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с. 19 Т. 2) та інформацією наданою Головним управлінням ДПС у м. Києві від 12.10.2021 року №44117/5/26-15-12-06-23-сі. [PERSON] звертаючись з зустрічним позовом до суду обґрунтовував також свої вимоги тим, що він мав дохід 12000,00 грн., на підтвердження чого надав копію цивільно-правової угоди (договір надання послуг/виконання робіт) від 15.01.2016 року (а.с. 11-12 Т. 2). Суд не приймає вказаний доказ до уваги з огляду на те, що у п. 1.4 та п. 1.5 цивільно-правової угоди (договору надання послуг/виконання робіт) від 15.01.2016 року є посилання на акт прийому наданих послуг (виконаної роботи), який є невід`ємною частиною цього договору, однак акт відсутній. Пункт 4.2 цього договору вказує на те, що оплата за послуги здійснюється у безготівковій формі, у національній валюті, на умовах передоплати, однак [PERSON] не надано доказів (виписки банку) отримання вказаної суми згідно цього договору. Відповідно до ст. 164.2 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: 164.2.2. суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору», В свою чергу, [PERSON] не надано доказів сплати відповідних податків щодо отриманої оплати за послуги в розмірі 12000 грн. Крім того судом були витребуванні докази, які підтверджують відсутність доходів у [PERSON] за відповідний період. [PERSON] також додано в якості доказу отримання доходів договір оренди від 01 січня 2015 року з [PERSON] , про те, що він здає їй кімнату в квартирі [ADDRESS] , за що отримує орендну плату в розмірі 5000 грн., що також є недостовірним доказом. Орендна плата, отримана в результаті здачі житла в оренду, є доходом фізичної особи і підлягає оподаткуванню. Так, в договорі вказана сума в розмірі 5000 грн., але жодних доказів на підтвердження отримання вказаного доходу за період з 01 січня 2015 року по 01 січня 2016 року (період на який укладено договір) не надано, що також підтверджується витребуваними судом доказом. Відповідно до ст. ст. 170.1.3., 170.1.5 Податкового кодексу України: нерухомість, що належить фізичній особі - нерезиденту, надається в оренду виключно через фізичну особу - підприємця або юридичну особу - резидента (уповноважених осіб), що виконують представницькі функції такого нерезидента на підставі письмового договору та виступають його податковим агентом стосовно таких доходів. Нерезидент, який порушує норми цього пункту, вважається таким, що ухиляється від сплати податку; 170.1.5. Якщо орендар є фізичною особою, яка не є самозайнятою особою, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку - орендодавець. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом не доведено наявність отримання доходів, за рахунок яких було одноособово здійснено утримання [PERSON] по договору довічного утримання від 02.04.2016 року. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили те, що [PERSON] та [PERSON] сумісно утримували [PERSON] , разом приймали рішення стосовно купівлі ліків, продуктів та матеріального забезпечення, а також навідувались до неї, оскільки вона потребувала сторонньої допомоги. Стосовно матеріального забезпечення сім`ї зазначили, що у період 2016-2017 років [PERSON] працювала та мала стабільну заробітну плату. [PERSON] також мав доходи, оскільки підробляв в таксі, проте вони були нестабільними. Оцінюючи покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови позивача або відповідача у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про сумісне утримання [PERSON] у суду немає. Також в судовому засіданні були допитані свідки, що були заявлені представником [PERSON] , а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначили, що [PERSON] жодної участі в утримані [PERSON] не приймала. Матеріальним забезпеченням [PERSON] займався лише [PERSON] , який також навідував її, прибирав у квартирі, возив до лікарні, купував продукти харчування, ліки тощо. Стосовно доходів [PERSON] повідомили, що він мав стабільний заробіток, який дозволяв йому не лише допомагати [PERSON] , а й ще утримувати [PERSON] . Участь свідка в судовому засіданні і дача правдивих показань - обов`язок, який забезпечується цивільною процесуальною відповідальністю і кримінальною відповідальністю. На об`єктивність і повноту показань свідків про відомі їм обставини можуть впливати інші існуючі неправові зв`язки між свідками і сторонами - товариські, родинні, громадські, моральні та психологічні фактори, які при дослідженні і оцінці показань свідків судом підлягають урахуванню. При дослідженні і оцінці показань свідків підлягають врахуванню нормативно встановлені умови: можливість їх використання в цивільному процесі, відношення їх до даної справи і стосунки з сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, характер їх заінтересованості в справі. Для можливого використання показань свідків у справі встановлені дві умови: правильність сприйняття обставин, що мають значення для справи, і дача про них правильних показань. Сприйняття може відбуватися в безпосередній або в опосередкованій формі. Особисте сприймання свідком дій (бездіяльності) чи подій може відтворюватися по-різному під впливом об`єктивних умов - відстань, видимість, стан погоди і часу, суб`єктивних умов - гострота зору, притуплення слуху тощо. При опосередкованому сприйнятті свідок довідується про факти з повідомлень інших осіб, тому створюються умови для неправильного їх сприйняття. З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що кожний із вищевказаних допитаних в судовому засіданні свідків, свідчив на користь сторони у справі, яка заявляла клопотання про допит даного свідка, а саме [PERSON] , суд критично ставиться до даних показів свідків. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема, права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункт 41, 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеціанською комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Конструкція норми статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 66 СК України визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої статті 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Це право залишається і після розірвання шлюбу (стаття 68 СК України). Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. [PERSON] та [PERSON] , укладаючи договір підтвердили що вони діють за згодою один одного, договір укладається в інтересах сім`ї, майно є об`єктом права спільної сумісної власності. Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68, 70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі вищевикладеного, судом достовірно встановлено, що договір довічного утримання від 02.04.2016 року укладено [PERSON] в інтересах сім`ї, оскільки доказів того, що метою укладення договору були його власні, особисті інтереси, так само як і доказів того, що він самостійно ніс матеріальні витрати на виконання договору довічного утримання, матеріали справи не містять, суд застосовуючи презумпцію спільності майна подружжя, вважає, що майно, набуте [PERSON] за договором довічного утримання, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частинах. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 3874,47 грн. (за вимоги про визнання права власності) та 454,00 грн. (за подання заяви про забезпечення позову) та з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 3874,47 грн. (квартира у договорі довічного утримання від 02.04.2016 року оцінена сторонами в 774893,00 грн.; 1/2 частина квартири складає вартість 387446,50 грн.; 1% від 387446,50 грн. становить 3874,47 грн.). Встановлено, що при зверненні до суду [PERSON] сплатила 5600,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Беручи до уваги вищевикладене, прихожу до висновку про повернення [PERSON] суми судового збору, яка була нею сплачена у більшому розмірі.

Outcome: partial