Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити останнього батьківських прав по відношенню до сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , а також змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від всіх видів доходу та стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти в розмірі Ѕ частки всіх доходів, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що за період її перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, а саме з 2014 року по травень 2019 року, у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . У травні 2019 року сторони припинили сумісне проживання та шлюбні відносини, причиною цьому послужила девіантна поведінка відповідача, який систематично зловживав алкогольними напоями та дозволяв собі вчиняти фізичне насильство по відношенню до позивачки в присутності дітей, завдаючи їм психологічної шкоди. З моменту розпаду сім`ї діти [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачкою та знаходяться виключно на її утриманні. Відповідач, будучи здоровою та працездатною особою, жодним чином не приймає участі в утриманні дітей, не піклується про стан їхнього здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. 05.04.2021 Заставнівським районним судом Чернівецької області за заявою позивачки видано судовий наказ, яким вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Проте, відповідач належним чином нехтує покладеним на нього судовим рішенням обов`язком по сплаті аліментів на утримання дітей та допустив заборгованість, сума якої станом на 14.06.2022 становила 21 640 грн. Поряд із цим, відповідач проявляє категоричну байдужість до виховання дітей та їх розвитку. У зв`язку із тим, що він не відвідує їх ні за місцем проживання, ні у навчальному закладі, діти не знають його як батька, у них немає з ним жодного емоційного зв`язку. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обгрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, проте у поданій заздалегідь до суду заяві просив спір по суті розглянути в його відсутності, заявлені до нього вимоги визнав в повному обсязі, не заперечуючи проти їх задоволення. Представник органу опіки і піклування - виконавчого комітету Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, як третя особа, в підготовче засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає та підтримує в повному обсязі. Окремо надіслав до суду рішення про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та затверджений висновок. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Вислухавши позицію позивачки та її представника, врахувавши заяву відповідача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. Зокрема, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Розглядом справи встановлено, що батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 04.02.2015 та серії [NUMBER] від 05.01.2017, виданих виконавчих комітетом Кострижівської селищної ради Заставнівського району Чернівецької області. Батьки [PERSON] та [PERSON] з 2014 року по травень 2019 року проживали однією сім`єю, проте не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою. Згідно довідки виконавчого комітету Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області № 487 від 15.06.2022 на даний час діти проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Актом обстеження умов проживання комісії Кострижівської селищної ради від 15.06.2022 підтверджуються задовільні умови проживання дітей у сім`ї [PERSON] . Згідно характеристик малолітня [PERSON] є вихованкою Кострижівського ЗДО Кострижівської селищної ради Департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА, малолітній [PERSON] - учнем 2-го класу Кострижівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА. По місцю навчання характеризуються виключно позитивно, за даними адміністрації виховного та навчального закладів мати [PERSON] відповідально ставиться до виховання та навчання дітей, підтримує постійний зв`язок із вчителями, діти завжди чисті та охайні. В свою чергу, [PERSON] жодного разу дітей у вказаних закладах не навідував, не цікавився їхніми успіхами, будь-якої участі у їх вихованні не приймав. Згідно висновку ЛКК № 127 від 30.06.2022 та висновку ЛКК №128 від 30.06.2022 стан здоров`я дітей задовільний. Звертаючись до суду із позовними вимогами позивачка [PERSON] , як матір малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , посилається на те, що батько дітей - відповідач [PERSON] понад три роки, тобто з часу припинення сімейно-шлюбних відносин з нею, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме з дітьми не проживає, не проявляє батьківської турботи щодо них, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні та вихованні, а також матеріально їх не забезпечує. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі №127/23281/18 зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 05.04.2021 Заставнівським районним судом Чернівецької області за заявою позивачки видано судовий наказ, яким вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Проте, згідно розрахунку Сторожинецького ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ МЮ ( м. Івано-Франківськ) у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] обов`язку по сплаті аліментів станом на 14.06.2022 у нього утворилася заборгованість в розмірі 21 640 грн. Поважних причин несплати ним аліментів відповідач суду не навів та будь-яких доказів належної їх сплати на час розгляду справи не надав, що в свою чергу свідчить про свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками та його винну поведінку щодо дітей. 07.07.2022 службою у справах дітей Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області 07.07.2022 №7/4. При прийнятті вказаного висновку органом опіки та піклування взято уваги те, що батько [PERSON] з часу припинення сімейних відносин із матір`ю дітей по сьогоднішній день, не бере участі у вихованні останніх, не утримує їх матеріально, не спілкується з дітьми, не цікавиться їх розвитком та станом здоров`я, не проявляє належної батьківської турботи та не виходить на контакт з дітьми. Відтак, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, судовим розглядом безспірно встановлено, що відповідач, як батько, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їхнім здоров`ям, навчанням і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Крім цього матеріально дітей не забезпечує, аліменти не сплачує. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дітей, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на їхнє виховання. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Позивач зазначає, що нею ніколи не створювалися будь-які перешкоди у спілкуванні відповідача із дітьми та участі у їх вихованні, але відповідач бажання спілкуватися з дітьми не виявляв та не бажав виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки. Це свідчить про відсутність об`єктивного волевиявлення відповідача на активну участь у формуванні життя своїх дітей. Емоційний зв`язок між відповідачем та дітьми фактично відсутній, відповідач не виявляє до своїх дітей батьківського піклування, не відвідує їх, долею дітей не цікавиться. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дітей не вчинив. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які, в сукупності із визнанням відповідачем позовних вимог, свідчать про те, що поведінка останнього відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] не зашкодить інтересам дітей та їх подальшому вихованню та утриманню. З приводу вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд в першу чергу враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2 грудня 2021 року № 1928-IX установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2022 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, відповідно до вищенаведених правових норм розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років станом на час розгляду справи повинен становити не менше 2201 гривню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану батьків, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак, може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Відтак, з огляду на те, що відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження неможливості виконувати свій обов`язок по утриманню дітей у визначений позивачкою спосіб, відомостей про незадовільний його стан здоров`я, враховуючи його матеріальне становище (відповідач працює далекобійником, при цьому отримує мінливі доходи), відсутність даних про наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частки заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти в розмірі Ѕ частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Як роз`яснив пленум Верховного суду України у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили. За таких обставин, здійснення стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей за зміненим способом слід проводити з дати набрання даним рішенням законної сили. На підставі ст.ст. ст.ст. 84, 150, 152, 155, 164, 180, 182-184 СК України, ст.8, 12 ЗУ Про охорону дитинства та

Outcome: approved