Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

21 лютого 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що визначений рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2016 року на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1800 грн., шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. Також, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. Обґрунтувала позивач, зокрема, свій позов тим, що сторони є батьками [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на дітей в розмірі 1800 грн., починаючи з 17 травня 2016 року до досягнення ними повноліття. На виконання цього рішення позивачу видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми). Станом на 06 січня 2022 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 13680 грн. Позивачу стало відомо, що матеріальне становище відповідача значно покращилось, він працює і офіційно отримує достойну заробітну плату. Водночас, матеріальне становище позивача значно погіршилось, оскільки вона утримує дітей з періодичних та нестабільних доходів. Потреби дітей зросли, вони відвідують ряд гуртків, репетиторів з різних предметів, логопедичні заняття. Аліменти в розмірі 1800 грн. не покривають всіх витрат, які позивач несе на утримання дітей щомісячно, а тому є підстави для зміни способу стягнення аліментів. Крім того, [PERSON] має захворювання та потребує періодичного лікування. Періодичність витрат на лікування полягає в придбанні відповідних мазей та щорічного санаторно-курортного лікування, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Також, позивач надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2011 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року - розірвано (а.с. 6). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8). Діти сторін зареєстровані за адресою реєстрації позивача, про що свідчить копія довідки про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 09 грудня 2021 року № 11703, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 7 на звороті). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2016 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1800 грн., починаючи з 17 травня 2016 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7). На виконання рішення суду позивач отримала виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми). Згідно з копією довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 06 січня 2022 року № 58792732, виданої Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), станом на 06 січня 2022 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 01 вересня 2020 року до 31 грудня 2021 року складає 13680 грн. (а.с. 9). Позивач зазначила, що визначений рішенням суду розмір аліментів у твердій грошовій сумі, є недостатнім для забезпечення дітей, а тому просить змінити спосіб стягнення аліментів і встановити його у частці від доходу платника аліментів. Також, позивач вказала, що на лікування доньки необхідно купувати креми та мазі, оскільки вони потрібні їй на постійній основі, які коштують близько 500 грн. Крім того, доньці раз чи два на рік у зв`язку із захворюванням необхідно їздити на море, а тому є підстави для стягнення додаткових витрат на дитину. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі\~статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна\~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу\~України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, законом передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. Згідно із\~частиною першою\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~частин першої,\~другої статті\~183\~Сімейного кодексу\~України частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною другою\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України встановлено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вказаних обставин, враховуючи обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей та те, що законом передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів, а тому суд знаходить підстави для задоволення цих вимог позивача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування [PERSON] в сумі 1000 грн. щомісяця суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз вказаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила позов. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачем надано довідку від 25 січня 2022 року, видану КНП «Чернігівський районний центр ПМСД», про те, що її донька - [PERSON] , [INFO] , має захворювання та потребує періодичного лікування. Водночас зазначено, що дитина здорова і відвідувати дитячий колектив може (а.с. 11 на звороті). Проте, у вказаній довідці не вказано курс лікування та список ліків, які необхідно приймати дитині, а також період протягом якого їх слід приймати, в тому числі й не зазначено про необхідність щорічного санаторно-курортного лікування. Крім того, слід зазначити, що витрати на санаторно-курортне лікування дитини не є\~щомісячними додатковими\~витратами,\~а здійснюються\~один чи\~два рази\~на рік,\~тобто є\~разовими витратами. Таким чином, за встановлених судом обставин та з наданих позивачем доказів неможливо визначити розмір щомісячних передбачуваних додаткових витрат на дитину, які можуть бути понесені позивачем у майбутньому, та період, за який вони будуть понесені, і розмір таких витрат, визначений позивачем (1000 грн. щомісяця), не підтверджений належними доказами, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат після фактичного їх понесення. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial