Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника, адвоката Гончаренка П.П., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно уточненої позовної заяви позивач просить поділити спільне майно подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 16-17). Свої вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 27.07.2017. У період шлюбу, а саме 10.12.2020, за згодою позивача відповідачем було придбано житловий будинок [ADDRESS] , який був оформлений на ім`я [PERSON] . З 01.01.2022 позивач з відповідачем спільно не проживають, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач перешкоджає позивачу користуватись набутим у шлюбі майном. Позивач посилається на рівність часток подружжя у майні та небажання відповідача добровільно вирішити питання поділу майна. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. 22.09.2022 представник позивача, адвокат Гончаренко П.П., подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явилась, відзиву на позов не подала. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час здійснення поділу майна у судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.07.2017 Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 28.07.2017. У шлюбі відповідачем був придбаний житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.12.2020, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. Позивачем до укладання договору купівлі-продажу від 10.12.2020 було надано безумовну та безвідкличну згоду на придбання його дружиною вищезазначеного житлового будинку, що підтверджується заявою підписаною [PERSON] від 19.06.2020, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 310497090 від 22.09.2022, даний житловий будинок зареєстрований на ім`я [PERSON] . Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи питання щодо поділу житлового будинку суд виходить із того, що він набутий сторонами за час шлюбу і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу не спростована, тому житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між позивачем та відповідачем у рівних частках. Урахувавши встановлені судом обставини, надавши у нарадчій кімнаті оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved