Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовною заявою до Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради про визнання трудових відносин припиненими. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що розпорядженням міського голови м. Рівного № 1076 - Р від 22.05.2001 позивача призначено на посаду начальника житлово - комунального підприємства «Галицьке» та уповноважено управління житлового господарства Рівненської міської ради укласти трудовий контракт терміном на три роки. Термін дії трудового контракту неодноразово з ним продовжувався за взаємною згодою сторін, останній раз продовжено до 22.05.2022. Повідомляє, що Управління житлового господарства Рівненської міської ради реформовано в управління житлово - комунального господарства Рівненської міської ради, та подальшому реорганізовано в Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради. 10 травня 2022 року він звернувся з листом, яким повідомив Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради про відсутність наміру продовжувати і надалі трудовий контракт та необхідність визначення уповноваженої особи для передачі службової документації. Проте, відповідач відмовив у припинені трудових відносин, на підставі розпорядження Рівненського міського голови № 305 - Р від 08.04.2022 «Про забезпечення виконання заходів правового режиму воєнного стану», яким заборонено виконавчим органам Рівненської міської ради на період дії воєнного стану призначати та звільняти з посад керівників комунальних підприємств. Вважає, що Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, зловживає своїми правами роботодавця, в одноособовому порядку продовжив термін дії трудового контракту без взаємного волевиявлення працівника, чим порушив його право на працю, яку він вільно обирає або вільно погоджується, не видав трудової книжки та не провів розрахунку при звільненні, тому просить суд визнати припиненими трудові відносини та виплатити заборгованість по заробітній платі в сумі 19\~520,82 грн., грошову допомогу при виході на пенсію в сумі 5 посадових окладів в розмірі 67\~500,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 20\~071,57 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день розгляду справи в суді в сумі 37\~553,26 грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача обгрунтування позовних вимог підтримали, просили позов задовідьнити та покласти на відповідача судові витрати. Позивач додатково пояснив, що звернувся із заявою до відповідача 1, оскільки саме з ним кожний рік укладав (підписував) контракт. Також суду пояснив, що трудові відносини припинив з часу закінчення контракту. Представник відповідача №1 Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської в судовому засіданні підтримала обґрунтування викладені у відзиві на позовну заяву, згідно якого слідує, що згідно з п.10 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад належить до повноважень міського голови. Також, зазначає, що рішенням Рівненської міської ради № 457 від 17.05.2001 «Про створення житлово-комунальних підприємств» створено в місті Рівному низку житлово-комунальних підприємств з обслуговування житлового фонду міської ради, у тому числі і житлово-комунальне підприємство «Галицьке». Вказує, що позивача було призначено на посаду начальника житлово-комунального підприємства «Галицьке» за розпорядженням міського голови №1076-р від 22.05.2001 «Про призначення керівників». Цим розпорядженням (п.6) уповноважено начальника управління житлового господарства Я. Сахнюка укласти трудові контракти з керівниками на 3 роки, в т.ч. 22.05.2001р. було укладено контракт з позивачем, який продовжувався кожного року. Зазначає що розпорядженням міського голови від 16.05.2022 №218-ос «Про продовження контракту» зобов`язано директора Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради продовжити дію контракту з [PERSON] - начальником житлово-комунального підприємства «Галицьке» з 22.05.2022р. по 22.05.2023р. Директором департаменту підписано відповідну додаткову угоду до контракту від 22.05.2022. На підставі розпорядження міського голови, позивачу відмовлено у звільненні з посади начальника ЖКП «Галицьке». Крім того, зазначає що безпідставною є вимога позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату йому заборгованості з оплати праці, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплат по день фактичного розрахунку, оскільки, всі ці нарахування і виплата коштів здійснюються бухгалтерією ЖКП «Галицьке». В межах, визначених статутними документами та рішеннями міської ради, Департамент є органом управління підпорядкованих йому комунальних підприємств, у тому числі житлово-комунального підприємства «Галицьке» (п.6 Положення). Відповідач стверджує, що позивач є керівником комунального підприємства, яке належить до сфери управління Департаменту, та не є працівником Департаменту, отримує заробітну плату та інші виплати, у тому числі грошову допомогу при виході на пенсію, за рахунок доходу очолюваного ним підприємства, а не за рахунок коштів міського бюджету. Щодо виплати позивачу грошової допомоги при виході на пенсію, зазначає, що підставою для такого наказу Департаменту є розпорядження міського голови про звільнення керівника комунального підприємства, у зв`язку з виходом на пенсію. Тому, просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання трудових відносин припиненими. Ухвалою суду від 06.07.2022 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача міського голову міста Рівне. Представник міського голови міста Рівне в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву, згідно якого слідує, що розпорядженням Рівненського міського голови від 22.05.2001 року №1076-р «Про призначення керівників» призначено [PERSON] на посаду начальника житлово-комунального підприємства «Галицьке» на підставі його заяви. Термін дії трудового контракту неодноразово з ним продовжувався за взаємною згодою сторін. Останій раз продовжено до 22.05.2022. У відповідності з абз. З ч.9 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану сільський, селищний, міський голова може призначати осіб на посади та звільняти з посад в органах місцевого самоврядування, керівників комунальних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління відповідного органу місцевого самоврядування, у порядку, визначеному частинами п`ятою, шостою статті 10 цього Закону. Однак зазначає, що заява від Позивача на ім`я міського голови про закінчення трудового договору (контракту) не надходила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Суд встановив, що розпорядженням міського голови м. Рівного № 1076 - Р від 22.05.2001 [PERSON] призначено на посаду начальника житлово - комунального підприємства «Галицьке» та уповноважено управління житлового господарства Рівненської міської ради укласти трудовий контракт з керівником терміном на три роки. Управління житлового господарства Рівненської міської ради реформовано в управління житлово - комунального господарства Рівненської міської ради, та в подальшому реорганізовано в Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради і є правонаступником його прав та обов`язків у повному обсязі, у відповідності до п.11 р.1 Положення про Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 20.08.2021 №1076 22.05.2001 року між управлінням житлового господарства Рівненської міської ради, в особі начальника Сахнюка Ярослава Олександровича, правонаступником якого є Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради та [PERSON] було укладено контракт, згідно якого [PERSON] призначено на посаду начальника житлово-комунального підприємства «Галицьке» на термін з 22 травня 2001р. по 22 травня 2004р. Термін дії трудового контракту неодноразово з позивачем продовжувався за взаємною згодою сторін, що не заперечувалося іншими сторона по справі. Згідно додаткової угоди від 22.05.2021р. до контракту укладеної з начальником ЖКП «Галицьке» Хорхолюком Артуром Володимировичем, що наявна у матеріалах справи, контракт було продовжено на термін з 23.05.2021р. по 22.05.2022р. 10 травня 2022 р. позивач звернувся до директора Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради із заявою про те, що у нього 22.05.2022р. закінчується трудовий контракт та в подальшому він не має наміру продовжувати трудові відносини на посаді начальника ЖКП «Галицьке», зазначена заява була зареєстрована у Департаменті інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради 10.05.2022р. за №258-12. Крім того, позивачем було надіслано на адресу Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради лист №10 від 09.05.2022р. в якому зазначено, що відповідно до контракту керівнику підприємства у разі виходу на пенсію, виплачується грошова допомога в розмірі не більше п`яти посадових окладів, на підставі наказу директора департаменту, тому просить надати погодження на виплату грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію. У відповідь на заяву позивача, Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради листом №258-12 від 13.05.2022р. повідомив що відповідно до розпорядження міського голови від 08.04.2022р. №305-р «Про забезпечення виконання заходів правового режиму воєнного стану» на період дії воєнного стану призначати та звільняти з посад керівників комунальних підприємств, установ та організацій Рівненської міської територіальної громади, заборонено. Відповідно до тверджень відповідача, що оскільки позивач призначався на посаду розпорядженням міського голови тому відповідне рішення про продовження строку контракту, а також про звільнення приймає міський голова, який залучений до справи як співвідповідач. Як зазначено у п. 2 р.І контракту укладеного між позивачем та відповідачем, на підставі контракту виникають трудові відносини між керівником підприємства та управлінням житлового господарства (правонаступник - Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради). Згідно п.5 контракту керівник підзвітний управлінню житлового господарства у межах, встановлених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом. Пунктом 11 р.ІІ контракту передбачено, що управління житлового господарства (правонаступник - Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради) звільняє керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушення законодавства та умов контракту. Зазначені пункти контракту діючі, оскільки сторонами не було надано додаткових угод про внесення змін до контракту у цих частинах. Крім того, відповідно до п. 6 р.3 Положення про Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 20.08.2021 №1076, в межах повноважень, визначених статутними документами та рішеннями міської ради, Департамент є органом управління підпорядкованих йому комунальних підприємств відповідно до переліку, зокрема Житлово-комунального підприємства «Галицьке». Підпунктом 10 п.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~статті 21 Закону України "Про культуру"; Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно з п.29 контракту слідує, що за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін. Однак, сторони за два місяці до закінчення терміну контракту за угодою сторін не продовжили контракт. Розпорядженням Рівненського міського голови від 16.05.2022р. №218-ос «Про продовження контракту» зобов`язано директора Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради продовжити дію контракту з [PERSON] начальником житлово-комунального підприємства «Галицьке» з 22.05.2022р. по 22.05.2023р. Директором Департаменту підписано відповідну додаткову угоду до контракту від 22.05.2022р. лише зі сторони Департаменту, позивачем така додаткова угода не була підписана. Відтак, розпорядження Рівненського міського голови про продовження дії контракту було видане уже після того як позивач направив заяву відповідачу та повідомив що строк контракту закінчився, і що він немає наміру продовжувати трудові відносини з відповідачем. Оскільки додаткову угоду про продовження терміну дії контракту від 22.05.2022р. позивач не підписав, то така угода вважається неукладеною, а отже позивач підлягав звільненню з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового контракту на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Отже, у додатковій угоді до контракту від 22.05.2021р., яка підписана двома сторонами, позивач та відповідач погодили та встановили термін дії контракту - до 22.05.2022 року Інші укладені додаткові угоди відсутні в матеріалах справи. Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок (пункт 2.27.), днем звільнення вважається останній день роботи. Таким чином, підставою припинення строкового договору (контракту) є закінчення його строку дії. Якщо у контракті зазначено останній день його дії 22.05.2022 року, то ця дата вважається датою звільнення. Як вбачається із відзиву на позовну заяву співвідповідача, у відповідності з абз. 3 ч.9 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану сільський, селищний, міський голова може призначати осіб на посади та звільняти з посад в органах місцевого самоврядування, керівників комунальних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління відповідного органу місцевого самоврядування, у порядку, визначеному частинами п`ятою, шостою статті 10 цього Закону, та зазначає що заява від Позивача на ім`я міського голови про закінчення трудового договору (контракту) не надходила. Однак, припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви працівника. Жодних обмежень щодо звільнення особи у зв`язку із закінченням строкового трудового договору діючим трудовим законодавством не передбачено. Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 22.01.2020 року справа №607/18964/18, закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Оскільки позивач повідомив відповідача до закінчення терміну контракту, що немає наміру працювати, тому такий контракт у день закінчення його строку припиняє свою дію, а працівник повинен розпорядженням міського голови бути звільнений з посади на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.2 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними радами. У відповідності до ст.17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Отже, чинним законодавством України не передбачено можливості обмеження працівника у праві звільнення з посади. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 22 КЗпП України передбачено гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Зокрема передбачено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 757/26016/17-ц зроблено висновок, що підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку.\~Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору.\~У\~цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП». Щодо заявлених вимог позивачем про стягнення: заборгованості по оплаті праці в розмірі 19\~520,82 грн.; грошової допомоги при виході на пенсію в розмірі 5 посадових окладів в розмірі 67\~500,00 грн.; компенсацію за 31 день невикористаної відпустки в розмірі 20\~071,57 грн.; середній заробіток в розмірі 37\~553,26 грн. за весь час затримки по день розгляду справи в суді, слід зазначити наступне. Відповідно до розділу ІІІ контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, встановлена оплата праці та умови матеріального забезпечення керівника, згідно якого слідує, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності, виходячи з: встановленого йому посадового окладу; встановленої персональної надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи; винагороди за підсумками роботи за рік або квартал відповідно до діючого на підприємстві Статуту при наявності власних коштів, передбачених на проведення даної винагороди за наказом управління; винагороди за виконання особливо важливих завдань по обов`язковому попередньому погодженню з управлінням; оплата відпустки. Згідно п.п.8.1 п.8 контракту, керівник несе обов`язки щодо своєчасного і повного внесення підприємством платежів до бюджетів згідно з установленим порядком та виплати заробітної плати. Зважаючи на те, що сторонами не надано суду статут житлово - комунального підприємства «Галицьке», загального доступу до статуту житлово - комунального підприємства «Галицьке», на веб-сайті підприємства також немає. Тому, суд вирішуючи справу виходить із наданих сторонами документів та законодавчих норм. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 711/3288/17-ц (провадження № 61-25288своцс18) наведено такі висновки щодо застосування норм права. Відповідно до частини першої статті 176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Нормами ЦК України передбачено, що територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин - можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Водночас територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, а юридичні особи, створені територіальними громадами, у свою чергу, не відповідають за зобов`язаннями відповідно територіальних громад. Відтак, зобов`язання по заявлених позивачем вимогах про стягнення: заборгованості по оплаті праці, компенсації за невикористану відпустку, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку покладається на керівника підприємства, та саме підприємство. Із змісту вказаних вимог вбачається, що вони стосуються прав та обов`язків ЖКП «Галицьке», як особи, за рахунок якої можливо задовольнити ці позовні вимоги, оскільки оплата праці керівника ЖКП «Галицьке» здійснювалася самим підприємством, у штаті якого перебував позивач. За змістом частини першою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом наведеної норми процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Однак, позивачем не подавалося клопотання про залучення до участі у справі як відповідача (співвідповідача) ЖКП «Галицьке». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 731/115/20 (провадження № 61-15526св20). Стосовно вимоги позивача про виплату йому грошової допомоги при виході на пенсію в розмірі п`яти посадових окладів, відповідачем зазначено, що підставою для видачі наказу Департаменту про виплату грошової допомоги, є розпорядження міського голови про звільнення керівника комунального підприємства, у зв`язку з виходом на пенсію. Оскільки, позивач звільняється у зв`язку із закінченням строку контракту на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, а не на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, у зв`язку із виходом на пенсію, тому права на таку виплату позивач немає. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: partial