Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Торчинської об`єднаної територіальної громади Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її матір - [PERSON] і згідно заповіту все належне майно заповіла їй. Вказує, що після смерті спадкодавця у встановлений законодавством строк вона звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини за заповітом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. У зв`язку з чим, просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме: - земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер 0722880900:01:001:0567 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Буяни Луцького району Волинської області; - земельну ділянку площею 3,6991 га, кадастровий номер 0722880900:04:000:0217 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Буянівської сільської ради Луцького району Волинської області; - земельну ділянку площею 3,4400 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Буянівської сільської ради Луцького району Волинської області. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2020 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання заповіту від 05.09.2018 року недійсним. Вважає, що вказаний заповіт, на його думку, складений з порушенням норм чинного законодавства, не відповідає волі померлої. Вказує, що на час складання заповіту [PERSON] виповнилось 77 років, в останні роки вона хворіла, в останні дні життя не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З огляду на наведене, [PERSON] просить визнати недійсним заповіт складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений секретарем Торчинської селищної ради та зареєстрований в реєстрі за №95, а також стягнути з відповідача судові витрати у справі. До початку розгляду справи по суті від представника позивача за первісним позовом подала суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Крім того, просила у зустрічному позові відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. Інші відповідачі за первісним позовом також в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином. Заяви про розгляд справи у їх відсутності не подали. А тому, суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності за наявними у справі доказами. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а у зустрічному слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2018 р. (а.с. 4). Згідно заповіту від 05.09.2018 року, посвідченого Торчинською селищною радою Луцького району Волинської області, [PERSON] все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с. 5). Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається сумнів позивача [PERSON] (сина заповідача) в дійсності заповіту, що є предметом розгляду справи. Як регламентує ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України). Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України). Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Підставою недійсності заповіту є недотримання заповідачем вимог, додержання яких необхідне для чинності цього правочину. Аналіз загальних норм про правочини (гл. 16 ЦК України) та спеціальних норм про заповіт (гл. 85 ЦК України) дає підстави виділити вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності заповіту: 1) зміст заповіту не може суперечити положенням ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) заповіт може скласти фізична особа з повною цивільною дієздатністю; 3) заповіт складається особисто заповідачем; 4) волевиявлення заповідача має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5) заповіт складається в письмовій формі, посвідчується нотаріусом або іншою посадовою чи службовою особою, вичерпний перелік яких наведено у ст. ст. 1251, 1252 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, у даному випадку, позивачем за зустрічним позовом не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог. З матеріалів справи вбачається, що розглядуваний заповіт складений фізичною особою з повною цивільною дієздатністю на момент вчинення правочину особисто. Документ посвідчений уповноваженою на це особою, відповідає загальним вимогам щодо його форми і посвідчення, відповідно до ст. ст. 1247, 1248, 207 ЦК України. Зі змісту позовної заяви вбачається, що доводи позивача за зустрічним позовом зводяться до сумніву позивача щодо спроможності заповідача усвідомлювати свої дії на момент підписання заповіту через похилий вік та хвороби. Однак, підстави вважати, що волевиявлення заповідача не відповідало її внутрішній волі на момент вчинення правочину відсутні, зворотного в ході розгляду справи судом не встановлено. Сам по собі сумнів позивача щодо спроможності заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не є підставою для визнання складеного ним заповіту недійсним (Постанова ВС від 18 лютого 2021 року у справі справа № 727/9908/17-ц, провадження № 61-3574св19). Крім того, положенням ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено існування презумпції психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. При цьому, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2021 року у даній справі за клопотанням [PERSON] призначено посмертну судово-психіатричну експертизу з метою встановлення психічного стану [PERSON] , виконання якої доручено експертам ДУ «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (а.с. ). Проте, ухвала суду про призначення експертизи повернута без виконання у зв`язку з несплатою [PERSON] коштів за її проведення. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи судом обставини справи, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача за зустрічним позовом не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. Щодо позовних вимог за первісним позовом суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, [PERSON] померла [INFO] і згідно заповіту від 05.09.2018 року, посвідченого Торчинською селищною радою Луцького району Волинської області, все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с. 5). З представлених доказів слідує, що [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки, а саме: - площею 0,3500 га, кадастровий номер 0722880900:01:001:0567 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Буяни Луцького району Волинської області згідно державного акту серії ЯД №303299 від 22.05.2008 року (а.с. 8); - площею 3,6991 га, кадастровий номер 0722880900:04:000:0217 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Буянівської сільської ради Луцького району Волинської області згідно державного акту серії ЯА №658587 (а.с. 9); - площею 3,44 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Буянівської сільської ради Луцького району Волинської області, згідно державного акту серії І-ВЛ №018343 від 14.12.2001 року (а.с. 10). У відповідності до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Отже, як з`ясовано судом, спадкування в даному випадку відбувається за заповітом, оскільки останній не скасований та не визнаний недійсним. Таким чином, з представлених в судове засідання письмових доказів, матеріалів спадкової справи, судом встановлено, що позивач прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви, а тому вважається такою, що прийняла спадщину в порядку, визначеному ст. 1269 ЦК України. Про відмову від її прийняття у визначений законом строк не заявляла. А тому, враховуючи наведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов з наведених вище підстав слід задовольнити На підставі наведеного та

Outcome: approved