Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

У липні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити з 01 липня 2022 року стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 16.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області віл 05.07.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 16.06.2017 року до досятнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки від 01.07.2022 року, виданої Абазівським старостинським округом Полтавської міської територіальної громади, за адресою: [ADDRESS] , проживає позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] , [INFO] , Зазначає, що з початку 2022 року дитина не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає з ним, своїм батьком, та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача.За місцем мешкання батька дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, позивач самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки дитина мешкає з ним. В той же час відповідач отримує аліменти на утримання сина і користуться ними на власний розсуд, фактично не витрачаючи їх на утримання дитини. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання сина, які стягуються на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою суду від 23.08.2022 року було відкрито провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.09.2022 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, в частині стягнення з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліментів на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/4\~частини всіх\~видів заробітку\~(доходу)\~але не\~менше ніж\~50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і до\~досягнення сином\~повноліття - залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в наданій заяві просила справу розглянути у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за такими підставами. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ( а.с.7- копія свідоцтва). Відповідно до рішення Полтавського районного суду Полтавької області від 05.07.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 16.06.2017 року до досятнення дитиною повноліття. (а.с. 6) Відповідно до довідки від 01.07.2022 року, виданої Абазівським старостинським округом Полтавської міської територіальної громади, за адресою: [ADDRESS] , проживає позивач [PERSON] разом із сином(а.с.8) Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно із ч.2 ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (зокрема, припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що син сторін [PERSON] припинив проживати з матір`ю і почав проживати з батьком та перебуває на його утриманні. У зв`язку з чим, припинення стягнення аліментів на користь відповідача буде сприяти забезпеченню інтересів дитини. Крім того, своєю заявою від 23.09.2022 року відповідач визнала позовні вимоги позивача, тому відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому, з відповідача\~на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved