Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визнання права власності. У своєму позові позивач, з урахуванням уточнень до позову, просить суд зобов`язати Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське БТІ» надати суду інвентаризаційну справу для огляду; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,1 кв.м. житловою 51,9 кв.м.; стягнути з відповідача витрати, пов`язані з подачею позову. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 26.10.1998 р. на Товарній Біржі «Автомобілі та нерухомість» вона уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,1 кв.м. житловою 51,9 кв.м. за № 095-Н. Договір був зареєстрований в Дніпродзержинському міському бюро технічної за реєстровим 27.10.1998 р. № 13403. Всі умови договору сторонами були виконані, до липня 2019 р. позивачка разом з сім`єю проживала у квартирі, у зв`язку з переїздом до Києва був втрачений екземпляр біржового договору купівлі продажу квартири. На теперішній час Товарна Біржа «Автомобілі та нерухомість» ліквідована, але документи до державного архіву не здавались. 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судовому засіданні представник відповідача Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Жежель С.С. заперечував щодо позову та просив суд відмовити у його задоволенні надав суду відзив на позов. 3. Процесуальні дії по справі. 14 грудня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 23 червня 2021 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду. 16 лютого 2022 року ухвалою суду заочне рішення суду від 29 червня 2021 року скасовано та справа призначена до розгляду. Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, що 26.10.1998 р. [PERSON] уклала договір купівлі - продажу з [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,1 кв.м. житловою 51,9 кв.м. за № 095-Н. Договір був зареєстрований в Дніпродзержинському міському бюро технічної за реєстровим 27.10.1998 р. № 13403. 11 грудня 2009 р. відповідно до свідоцтва про шлюб актовий запис № 800 виданий Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області змінила прізвище на [PERSON] . Як вбачається зі змісту позиву оригінал договору втрачено, Товарна Біржа «Автомобілі та нерухомість» була ліквідована, відповідно до витягу з державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до листа ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 01.07.2019 р. № 745 при проведенні ліквідації документи Товарної Біржі «Автомобілі та нерухомість» до державного архіву не здавались. Відповідно до висновку фахівця станом на 11 жовтня 2019 року вартість квартири [ADDRESS] , складає В договорі зазначено, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» товарним біржам дозволялося посвідчувати угоди купівлі - продажу. Вказаний договір нотаріально не посвідчено, укладено відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрований на Товарній біржі «Автомобілі та нерухомість». Згідно листа Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинського бюро технічної інвентаризації» від 01 липня 2019 року, згідно даних інвентаризаційної справи про право власності на квартиру [ADDRESS] станом на дату реєстрацію 1998 року було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору-купівлі продажу від 26 жовтня 1998 року на Товарній біржі «Автомобілі та нерухомість». В матеріалах справи міститься технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Договір було укладено в 1998 році на Товарній біржі «Автомобілі та нерухомість» між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР, яка діяла на час укладання договору, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу жилого будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання зазначеної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Отже, положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу жилого будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна жилого призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджену наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року № 399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Так, враховуючи те, що покупець повністю виконала умови договору купівлі-продажу квартири, сплатила за придбане майно грошові кошти, договір зареєстрований у БТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, позивач на підставі статей 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) і статті 49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набула право власності на квартиру і правомірно володіє нею, тому підстав для визнання права власності на нерухоме майно немає. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім цього, суд зазначає, що позивач у своєму позові посилається на вимоги ст. 392 ЦК України, яка діє на сьогоднішній час. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Але, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що правовстановлюючий документ втрачено позивачем не надано. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведений факт того, що відповідачем порушені, невизнані або оспорюються її права, а також суд враховую й те, що позивач на підставі статей 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) і статті 49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набула право власності на квартиру і правомірно володіє нею, тому відсутні підстави для визнання права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed