Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає грошові кошти у вигляді у натурі на суму 1319000 гривень 00 копійок, що на момент укладання договору позики за згодою сторін складає еквівалент 50000 доларів США 00 центів. Позичальник зобов`язується повернути позикодавця грошові кошти у вигляді у натурі 50000 доларів США 00 центів, не пізніше 21 червня 2021 року. Сторони визначили, що [PERSON] сплачує [PERSON] гроші за договором позики повністю або частинами у доларах США та/або у гривнях, за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день повернення грошей по договору позики або їх частини. Як стверджує позивач станом на день звернення до суду з відповідною позовною заявою [PERSON] не повернув позивачеві гроші і ухиляється від сплати боргу. В зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов та стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 1305000,00гривень, суму трьох процентів річних у розмірі 15016,34 гривень, суму пені у розмірі 13400,00 гривень, а також судові витрати у повному обсязі покласти на відповідача. Відповідно до ухвали від 14 грудня 2021 року провадження у справі відкрите. Відповідно до ухвали від 14 грудня 2021 року відмовлено позивачеві у задоволенні заяви про забезпечення позовних вимог. 14 лютого 2022 року представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі сторони позивача. 14 лютого 2022 року відповідач надав заяву про визнання позовної заяви. Відповідно до ухвали від 15 лютого 2022 року закрите підготовче провадження, справи призначена до судового розгляду. Відзив на позов не надходив. Сторони у судове засідання не з`явились. Вивчивши матеріали вказаної цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до копії договору позики від 21 червня 2019 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , як позичальником, позикодавець передає у власність позичальника, а позичальник прийняв грошові кошти у вигляді в натурі на суму 1319000 гривень, що на момент укладання договору позики за згодою сторін складає еквівалент 50000 доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю грошові кошти у вигляді в натурі 50000 доларів США 00 центів, не пізніше двадцять першого червня 2021 року. На момент укладання цього договору грошові кошти в сумі 50000,00 доларів США позикодавець передав позичальникові в повному обсязі. Сторони домовились про те, що договір безпроцентний. Відповідно до копії розписки від 26 червня 2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 50000,00 доларів США. До позовної заяви долучено довідку про офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 08 листопада 2021 року, а також у копії паспорт [PERSON] . Інших доказів по позову не надано. У відповідності до ст. ст. 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~10-13\~ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться. Під виконанням зобов`язань розуміють вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов`язків, що випливають із зобов`язання. Недотримання таких вимог призводять до порушення зобов`язань. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання: сплата неустойки: відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, перелік правових наслідків, вказаних у статті 611 ЦК України не є вичерпним. В свою чергу, відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або с необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Також слід зазначити, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до вказаної ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Проте суд вважає, що сторона позивача не надала належних та допустимих доказів того договір було укладено та гроші отримані. Так в договорі позики від 21 червня 2019 року зазначено, що на момент укладання договору, тобто станом на 21 червня 2019 року грошові кошти у сумі 50000,00 доларів США передані позичальникові у повному обсязі. Натомість відповідно до копії розписки від 26 червня 2019 року кошти передані тільки 26 червня 2019 року. Всі документи надані до суду в копіях, що позбавляє можливості суд дійти до висновку про справжність документів, та виключити існування інших рішення, ухвалених по вказаним документам про стягнення. Суд також акцентує що не зрозуміло яка ж саме сума була отримана [PERSON] п`ятдесят тисяч доларів США ( відповідно до розписки) чи 1319000,00 гривень ( відповідно до договору). Тим більше, що п.3 договору вказує, що позика безвідсоткова. Вказані обставини суттєво впливають на розрахунок заборгованості, що у свою чергу впливає на обрахунок суми пені та трьох процентів річних. Окремо суд звертає увагу на заяву [PERSON] ( нотаріально засвідчену) від 11 лютого 2022 року щодо визнання позовної заяви. Суд констатує відсутність спору між сторонами. Відповідач визнає позовні вимоги та не має зустрічних претензій до позивача. Вказані обставини свідчать про можливість без відповідного примусу виплачувати боргові зобов`язання ( якщо відповідач таки вважає, що вони виникли) і звернення з відповідним позовом не є процесуальним кроком для уникнення від інших зобов`язань. Всі вказані обставини свідчать про неможливість задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed