Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців від 29 травня 2017\~року №14, він здійснював діяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва. [PERSON] зазначає, що Міністерством юстиції України на підставі заяви представника ПАТ «ВТБ Банк» Кунця О.Д. проведена позапланова невиїзна перевірка його діяльності та на підставі обставин, встановлених в процесі перевірки внесено подання від 12 квітня 2018 року № 1079/9282-33-18/20.5.1 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14 травня 2018\~року застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця, яке наказом Міністерства юстиції України від 16 травня 2018 року №1518/5 введене в дію та припинено його діяльність як приватного виконавця. При цьому, [PERSON] зауважує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року в справі №\~826/8311/18, визнано протиправним і скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, викладене в протоколі від 14 травня 2018 року№\~4 в частині застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності, та визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16 травня 2018 року №1518/5. Посилаючись на те, що лише 28 листопада 2018 року Міністерством юстиції України поновлено його діяльність приватного виконавця, тобто майже протягом семи місяців діяли вказані протиправні рішення центрального органу виконавчої влади, та в цей період він був позбавлений права на професію, повноцінно працювати та заробляти на житті собі та родині, відчував негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт, в результаті, в тому числі, й звернень до правоохоронних органів, суду, чим також зруйновано звичний ритм життя; вимушений публічно спростовувати вказані відомості, вживати дій для відновлення своїх прав, на що витрачено час і прикладено додаткові зусилля; отримав відчуття постійного стресу, пригніченого стану; протиправні рішення відповідача досі тримають його у постійній нервовій та психологічній напрузі, [PERSON] , збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з Держави Україна в особі Міністерства юстиції України Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в розмірі, визначеному висновком експертизи, на його користь 175\~500,00 грн в якості компенсації завданої моральної шкоди. Ухвалою судді від 07 травня 2021 року, після усунення недоліків, відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 11 червня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва від представника Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що остання позов не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позовна заява не містить обґрунтування наявності обов`язкових складових, що передбачають відшкодування шкоди Міністерством юстиції України, при цьому порушення позивачем вимог законодавства, які виявлені під час перевірки, не спростовані рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року в справі № 826/8311/18 та підтверджуються цим судовим рішенням; доказів протиправної поведінки Міністерства юстиції України не надано, а підставою для скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців стало не протиправне чи безпідставне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а неповноважність складу Дисциплінарної комісії приватних виконавців. [PERSON] не доведено, що отримані негативні емоції, моральні переживання ти дискомфорт виникли у нього саме внаслідок дій Міністерства юстиції України та видачі наказу від 16 травня 2018 року, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, без доведеності наявності обставин, що б свідчили про видачу цього наказу з порушенням вимог законодавства та причинного зв`язку між видачею згаданого наказу із отриманням внаслідок цього [PERSON] моральної шкоди. 16 червня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва від\~представника позивача надійшла відповідь на відзив представника Міністерства юстиції України, в якому адвокат Гайдак О.В. вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2018\~року в справі № 826/8311/18, встановлені фактичні обставини про незаконність, протиправність, безпідставність та необґрунтованість рішень/дій контролюючого органу, що надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди та, які представник відповідача намагається переоцінити всупереч ч. 4 ст. 82 ЦПК України. 22 червня 2021 року до Печерського районного суду м. Києв авід представника Міністерства юстиції України Сабанюк І.О. надійшли заперечення на відповідь представника позивача на відзив на позовну заяву, в яких остання зазначає про невмотивованість позовних вимог, а також ненадання доказів на підтвердження наявності заподіяння [PERSON] шкоди внаслідок прийняття Міністерством юстиції України наказу від\~16\~травня 2018\~року; під час ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України Міністерство юстиції України діяло в межах своїх повноважень і не було правової та технічної можливості відновлення в згаданому Реєстрі діяльності позивача як приватного виконавця, що виключає протиправність дій відповідача; порушення прав позивача на працю не відповідають обставинам справи і вимогам чинного законодавства; на Міністерство юстиції України покладено обов`язок щодо введення в дію рішень Дисциплінарної комісії приватних виконавців. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року постановлено здійснювати розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року призначено у справі комплексну судово-психологічну експертизу та зупинено провадження в справі. Ухвалою суду\~від 24\~листопада 2021\~року після проведення судової експертизи відновлено провадження у цивільній справі. Ухвалою суду м. Києва від 16 грудня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду вказаного позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою суду від 4 грудня 2021 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду. Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи в указаній справі відмовлено. Позивач та його представник в судовому засіданні, кожен зокрема, позов підтримав, який просив задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення\~позову заперечила\~та просила\~відмовити в\~задоволенні позову, виходячи з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до рішення Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців від 29 травня 2017\~року №14, здійснював діяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва. Міністерством юстиції України на підставі заяви представника ПАТ\~«ВТБ Банк» Кунця О.Д. проведена позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця [PERSON] щодо здійснення виконавчого провадження №56020188, за результатами якої встановлено, що\~ при здійсненні вказаного виконавчого провадження позивач порушив\~ принципи, закріплені в ст. ст. 61, 129 Конституції України, п.\~п.\~2,\~4,\~5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про органи і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», що свідчить про неналежне виконання ним своїх обов`язків. На підставі обставин, встановлених в процесі перевірки внесено подання від 12 квітня 2018 року № 1079/9282-33-18/20.5.1 про притягнення приватного виконавця [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Також судом з`ясовано, що рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14 травня 2018 року, яке оформлено протоколом № 4 задоволено подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу м.\~Києва Авторгова A.M., посвідчення № 0042, видане 06 червня 2017 року та застосовано до останнього дисциплінарне стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця. Також вказаним рішенням ухвалено звернутися до правоохоронних органів із заявою щодо наявності в діях приватного виконавця Авторгова A.M. при здійсненні виконавчого провадження №56020188 ознак злочинів, передбачених ст. ст. 365-2 та 382 КК України. Наказом Міністерства юстиції України від 16 травня 2018 року №1518/5 вищезазначене рішення було введене в дію та припинено діяльність відповідача як приватного виконавця. Поряд із цим, судом з`ясовано, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року в справі №\~826/8311/18, позов [PERSON] до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, викладене в протоколі від 14 травня 2018 року №4 в частині застосування до приватного виконавця [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16 травня 2018 року №1518/5. Вказане судове рішення набрало законної сили. Відповідачем поновлено діяльність позивача як приватного виконавця та внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру приватних виконавців України 28 листопада 2018 року, що сторонами не оспорюється. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. 1173 та ст. 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)». Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Як свідчить тлумачення ст. ст. 23, 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою. Незаконність рішення Міністерства юстиції України та утвореної при Міністерстві юстиції України Дисциплінарної комісії приватних виконавців, встановлено рішеннями судів. Отже, з урахуванням викладеного шкода, заподіяна органом державної влади позивачу незаконними рішеннями Міністерства юстиції України, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави,незалежно від вини цього органу. Таким чином, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини в цій справі, що стосуються порушених життєвих зв`язків [PERSON] , враховуючи зусилля, яких позивач доклав для захисту своїх прав у суді, ті негативні емоції, які він відчував у зв`язку з прийняттям протиправних рішень, а саме Дисциплінарної комісії приватних виконавців, викладене в протоколі від 14 травня 2018 року №4 та наказу Міністерства юстиції України від 16\~травня 2018 року №1518/5, суд, вважає, доведеними обставини наявності душевних страждань та завдання йому моральної шкоди. Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 17 листопада 2021 року № 25061/21-61, позивачу спричинені страждання (моральну шкоду) у зв`язку з прийняттям: рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке викладене протоколом № 4 від 14 травня 2018 року в частині застосування до нього як приватного виконавця дисциплінарного стягнення у виді припинення діяльності; наказу Міністерством юстиції України № 1518/5 від 16 травня 2018 року про «Припинення діяльності приватного виконавця Авторгова А.М.». Зазначеним висновком визначено, що орієнтовний еквівалент грошової компенсації позивачу за завдані страждання (моральну шкоду) може складати 27 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи, тобто 175\~500 грн (6500,00 грн (встановлена мінімальна заробітна плата)х27). Суд погоджується з доводами [PERSON] стосовно завдання йому моральної шкоди, однак вважає, що розмір моральної шкоди, визначений у позовній заяві, є завищеним, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд, вважає, цей висновок експертизи в частині визначення грошової компенсації неповним та неточним, оскільки її розмір, який встановлений експертом не є достатньо чітким та викликає сумніви і не місить конкретного визначення суми, яка підлягає до відшкодування, а викладений експертом як «орієнтовний», та такий, що «може складати». Тобто містить припущення, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України є неприпустимим. Клопотань до суду від учасників справи про призначення додаткової експертизи (ч. 1 ст. 113 ЦПК України) не надходило. Інших доказів в розумінні ст. 76 ЦПК України для обґрунтування розміру моральної шкоди саме в розмірі 175\~500,00 грн позивач суду не надав. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В такому випадку, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, №\~68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Калок проти Франції» (2000 рік) та «Недбала проти Польщі» (2000 рік) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. З урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач унаслідок протиправних рішень Міністерства юстиції України як центрального органу виконавчої влади, вимог розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалості моральних страждань [PERSON] у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для відновлення свого права на зайняття діяльністю приватного виконавця, доведення своїх вимог в суді, та оскарження неправомірних рішень відповідача, суд вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 3\~000,00 грн, оскільки ця сума є достатньою для відшкодування спричиненої моральної шкоди. Тому, суд, вважає, за можливе частково задовольнити позов в частині стягнення компенсації моральної шкоди на користь [PERSON] з Держави Україна, шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України в указаному вище розмірі, в іншій частині позовних вимог слід відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Державного бюджету на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: витрати за проведення експертизи у розмірі 5\~148, 30 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial