Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Гарбазей Д.О. звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про встановлення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила: ј частки у праві власності на двокімнатну квартиру площею 45,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 6,42 на території Якимівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, кадастровий номер: 3523180300:02:000:9012, цільове призначення для ведення товарного сільськгосподарського виробництва. Зазначив, що [PERSON] доводиться позивачу рідною бабусею, так як він є сином [PERSON] , який доводиться померлій [PERSON] сином. Після смерті його батька, він зі своєю мамою [PERSON] проживали в с. Старосілля, Городищенського району Черкаської області. Окрім його батька, [PERSON] у [PERSON] є інший син [PERSON] , який разом зі своєю дружиною [PERSON] та їхнім сином [PERSON] проживали та були зареєстровані разом із померлою бабусею [PERSON] в [ADDRESS] . Відтак на момент смерті [PERSON] з нею були зареєстровані її син [PERSON] спадкоємець першої черги, та онук [PERSON] , як спадкоємець другої черги, які відповідно до вимог ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Окрім того, позивачу було відомо, що його бабуся [PERSON] в жовтні 2020 року, заповіла все своє майно другому онуку, [PERSON] . Відповідно після смерті бабусі [PERSON] , в жовтні 2020 року ним протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця заява про прийняття спадщини не подавалася. Крім того, зазначив, що у вказаний час і аж до липня 2021 року він перебував у Чеській республіці де працював по трудовому договору. Відповідно до послаблення карантинних обмежень пов`язаних з поширенням COVID 19, на територію України не приїздив. Після приїзду в Україну у липні 2021 року в м. Черкаси, відвідав могилу бабусі [PERSON] у с. Байбузи Черкаського району Черкаської області та будинок, що належав останній по [ADDRESS] . Забираючи з будинку речі своєї сім`ї, йому на очі трапився Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №053210 площею 6,42 га на території Якимівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, кадастровий номер: 3523180300:02:000:9012, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Так як, певний час вказаною земельною ділянкою користується його сім`я, щодо подальшої долі хотів дізнатися та на його запитання щодо спадкування вказаної земельної ділянки іншим онуком померлої [PERSON] , його родичі, а саме [PERSON] з м. Києва відповів, що на вказану земельну ділянку є окремий заповіт померлої [PERSON] на ім`я позивача. Після звернення до Черкаської районної державної нотаріальної контори за консультацією, позивачу стало відомо, що за життя [PERSON] було складено три заповіти. Тобто про наявність заповіту позивачу стало відомо поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини. Після звернення позивача до державного нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, останнім була отримана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з закінченням шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На підставі вищевикладеного позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин та просить суд надати йому додатковий строк достатній для прийняття спадщини. Ухвалою судді Маловисківського районного суду від 16.05.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи, крім того, витребувано від Черкаської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 13.06.2022 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] , адвокат Гарбазей Д.О. в судове засідання не з`явився подав заяву, зареєстровану судом 09.09.2022 року за вх. № 6789, про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував в заяві поданій 30.08.2022 року за вх. №6465. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в розумінні положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 та ч.11 ст.128 ЦПК України, судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать конверти про повернення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою», також повідомлялася шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від нього не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12\~та ст.13 ЦПК України, якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час як стаття 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 жовтня 2020 року виконавчим комітетом Байбузівської сільської ради Черкаського району Черкаської області (а.с.6). На випадок своєї смерті померла [PERSON] , 1946 року народження, 25.10.2011 року склала заповіт та зробила заповітне розпорядження на житловий будинок в [ADDRESS] , заповіла по рівних частинах: [PERSON] , 1991 року народження, [PERSON] , 1995 року народження (а.с.67). Крім того, 21.04.2020 року, [PERSON] , 1946 року народження, склала заповіт та зробила заповітне розпорядження на свою частку з приватизованої квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.68). Окрім того, 14.01.2011 року [PERSON] , 1946 року народження, склала заповіт та зробила заповітне розпорядження на земельну ділянку, площею 6,42 га, що розташована на території Якимівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, кадастровий номер: 3523180300:02:000:9012, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1995 року народження (а.с.99). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2021 року посвідченого [PERSON] , державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори, на підставі заповіту, посвідченого секретарем Байбузівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, 21.04.2020 року, зареєстрованого у реєстрі за №35, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , 1946 року народження, яка померла [INFO] , є її внук [PERSON] [INFO] . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з 1/4 частки у праві власності на квартиру номер [ADDRESS] . (а.с.94). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2021 року посвідченого [PERSON] , державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори, на підставі заповіту, посвідченого секретарем Байбузівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, 25.10.2011 року, зареєстрованого у реєстрі за №164, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , 1946 року народження, яка померла [INFO] , є її внук [PERSON] [INFO] . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами номер [ADDRESS] (а.с.95). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2021 року посвідченого [PERSON] , державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори, на підставі статті 1265 ЦК України, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1946 року народження, яка померла [INFO] , є її внук [PERSON] [INFO] , у зв`язку з відмовою спадкоємця першої черги сина померлої [PERSON] . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,5369 га, кадастровий номер 7124980500:01:003:0343, розташованої: [ADDRESS] , передана для ведення підсобного сільського господарства (а.с.96). Відповідно до укладеного 04.09.2020 року трудового договору [PERSON] , почав роботу з 19.10.2020 року в [ADDRESS] , столиця Прага (трудові відносини узгоджено на невизначений термін) (а.с.14). Згідно довідки (підтвердження) місця проживання від 07.10.2020 року, [PERSON] , [INFO] , надано житло у Чеській республіці з 1.10.2020 року до 30.09.2021 року (а.с.28). Відповідно до інформації наданої головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] перетнув (в`їзд) державний кордон Україна 18.06.2021 року (а.с.12), Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі наявна інформація про реєстрацію спадкової справи за № 67182331 від 10.02.2022 року, згідно якого спадкодавцем є [PERSON] (а.с. 66). Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР №053210 виданого Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 14.09.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2019, [PERSON] є власником, земельної ділянки площею 6.42 га., що розташована на території Якимівської сільської ради, Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.7). Як вбачається з копії спадкової справи №45/2021,\~05.02.2021\~року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса двадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельника М.П., із заявою про прийняття спадщини по заповітах, після померлої [INFO] [PERSON] 19.03.2021 року до Черкаської районної державної контори звернувся [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини, після померлої [INFO] [PERSON] , на користь [PERSON] (а.с.53-59). Судом також встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2022 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В., відмовлено [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] , 1946 року народження, на земельну ділянку, площею 6,42 га, що розташована на території Якимівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523180300:02:000:9012, через те, що він ( [PERSON] ) пропустив встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.32). Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано наступні норми права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум ВСУ в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 р. (справа №6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021 року у справі № 308/4272/19 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються поважними в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. У житі державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. при розгляді справи №681/203/17-ц. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 р. зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2021 року, №209/02-31 державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом, після смерті [PERSON] , через те, що пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.102). Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, він не скористався правом на прийняття спадщини через поважні причини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно також враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Тому, суд вважає причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини поважною, оскільки останній є спадкоємцем, який не реалізував належне йому право на прийняття спадщини, пропустивши визначений законом строк через умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням за кордоном, крім того, позивачу не було відомо про наявність заповіту, тому він не міг вчинити дій щодо прийняття спадщини. Отже факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування. Відтак,\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~забезпечення права\~позивача на\~спадкування,\~враховуючи відсутність,\~при цьому,\~порушень прав\~відповідача,\~третіх осіб\~чи інтересів\~держави та\~враховуючи встановлені\~обставини,\~які свідчать\~про наявність\~поважних причин\~на час\~завершення строку\~прийняття спадщини,\~та вважає\~за доцільне\~встановити позивачу\~додатковий строк\~для подачі\~заяви про\~прийняття спадщини\~терміном два місяці з моменту набрання рішення законної сили. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved