Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

17 травня 2022 року [PERSON] , в інтересах якої діє Худняк В.А., звернулась до суду з позовом до АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача філію АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги\~позивач обґрунтувала\~тим,\~що наказом менеджера філії АТ «НСТУ» ХРД «Поділля-Центр» № 21-к від 13.04.2022 року її було звільнено з посади менеджера напрямку фінансових питань фінансово-господарського управління бюро виробництва регіонального контенту, у зв`язку із вчиненням прогулу без поважних причин - п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Проте, на думку позивача, звільнення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з таких підстав. Наказом № 12-в від 21.02.2022 року було надано позивачу додаткову оплачувану відпустку з 28.02.2022 року по 19.03.2022 року на період літньої заліково-екзаменаційної сесії у ХУУП ім. Л.Юзькова. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, було введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Згідно табелю обліку використання робочого часу в період з 28.02.2022 року по 04.03.2022 року позивачем відпрацьовані робочі дні. 09.03.2022 року позивачем було повідомлено менеджера філії АТ «НСТУ «ХРД «ПОДІЛЛЯ-ЦЕНТР»» [PERSON] шляхом телефонної розмови про тимчасове переміщення за кордон України для убезпечення своїх близьких від наслідків військової агресії рф проти України та отримала відповідне погодження керівника про тимчасову дистанційну форму роботи. 09.03.2022 року [PERSON] , яка є провідним економістом Філії, було надано позивачу «віддалений доступ» до робочого комп`ютера, за допомогою якого здійснювалася дистанційна робота менеджера напрямку з фінансових питань. 16 березня 2022 року чоловіком позивача було вручено менеджеру Філії - [PERSON] заяву про надання оплачуваної додаткової відпустки для участі у літній заліково-екзаменаційній сесії з 21.03.2022 року згідно з довідкою-викликом; довідку ХУУП про зміну графіку навчального процесу на 2021/22 навчальний рік; довідку-виклик про участь позивача в проведенні літньої заліково-екзаменаційній сесії у період з 21.03 по 09.04; заява про дозвіл на дистанційну роботу з 9.03.2022 року. Протягом періоду\~з 9.03.2022\~року по\~18.03.2022\~року позивач здійснювала виконання всіх необхідних для належного функціонування Філії, власних посадових обов`язків: проведенні всі платежі по Філії, які забезпечили своєчасну виплату по розрахунках з заробітної плати, комунальних платежів та інших платежів, було здійснено реєстрацію фінансових та бюджетних та подано звітність через систему «Е-Звітність», які були підписані шляхом накладання електронного підпису менеджером філії - позивачем. Окрім того, позивач вказує, що згідно наказу № 27 від 28.03.2022 року було надано право другого підпису на фінансових документах провідному бухгалтеру [PERSON] на період з 28.03.2022 року по 09.04.2022 року, тобто на новий період навчальної відпустки позивача. 21.03.2022 року менеджером Філії було видано розпорядження № 1 про надання позивачем з приводу причин відсутності\~на роботі\~у період\~з 09.03.2022\~та інших\~питань» і 22.03.2022 року позивачем було надано пояснення до розпорядження. Наказом № 21-в Філії позивачу надано додаткову оплачувану відпустку з 21.03.2022 по 09.04.2022 року на період літньої заліково-екзаменаційної сесії у ХУУП ім. Л. Юзькова. 25.03.2022 року позивач повернулась в Україну і 25.03.2022 року менеджером Філії було видано розпорядження № 2, щодо надання пояснень по цілому ряду питань. 28.03.2022 року позивачем було надано пояснення до розпорядження № 2. Також, позивач вказує, що допущено порушення правила обліку використання робочого часу. Після завершення навчальної відпустки, 11.04.2022 року позивач повернулася на робоче місце та належним чином виконувала власні посадові обов`язки. Наказом № 21-к від 13.04.2022 року позивача було звільнено з посади менеджера у зв`язку із вчиненням прогулу без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, 15.04.2022 року - останній робочий день у філії, підставою для звільнення зазначено: відсутність на роботі позивача з 09.03.2022 по 16.03.2022 року. На підставі вказаного, позивач просить визнати незаконним та скасувати такий наказ, зобов`язати Філію поновити позивача на роботі на посаді менеджера напрямку з фінансових питань фінансово-господарського управління бюро виробництва регіонального контенту Філії АТ «Національна суспільна телекомпанія України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-центр» та стягнути з відповідача середній заробіток за вимушений прогул з 16.04.2022 року до дня поновлення на роботі. Ухвалою судді від 23.05.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~23.06.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача - АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», в якому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві. \~ \~ \~ \~27.06.2022 року представник позивача [PERSON] подав до суду відповідь на відзив. 05.07.2022 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України». В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив. Представник третьої особи Марчук О.М. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що наказом менеджера Філії АТ «НСТУ» ХРД «Поділля-Центр» № 21-к від 13 квітня 2022 року позивача [PERSON] звільнено з посади менеджера напряму з фінансових питань фінансово-господарського управління бюро виробництва регіонального контенту (таб № 652), 15 квітня 2022 року у зв`язку із вчиненням прогулу без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, 15.04.2022 року останній робочий день у філії АТ «НСТУ» «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-центр». Підстава для звільнення: акт про отримання документу від 16.03.2022 року; акт про підтвердження фактичних обставин щодо відсутності на роботі [PERSON] від 21.03.2022 (з 09.03.2022 по 16.03.2022); акти про відсутність на робочому місці [PERSON] від 16.03.2022, 17.03.2022, 18.03.2022; розпорядження менеджера філії від 21.03.2022 № 1 «Про надання пояснень»; надання пояснення до розпорядження № 1 від 21.03.2022 [PERSON] від 22.03.2022; розпорядження менеджера філії від 25.03.2022 № 1 «Про надання пояснень»; надання пояснення до розпорядження № 2 від 25.03.2022 [PERSON] від 28.03.2022; погодження на звільнення [PERSON] . Як вбачається із акту про підтвердження фактичних обставин щодо відсутності на роботі [PERSON] від 21.03.2022 року згідно графіку навчального процесу на 2021/2022 навчальний рік [PERSON] отримала довідку-виклик № 4/4кЮЗФБ від 11.02.2022 року про участь у літній заліково-екзаменаційній сесії у період з 28.02.2022 по 19.03.2022. На підставі вказаної довідки-виклику та заяви [PERSON] було видано наказ № 12-в від 21 лютого 2022 року по Філії. 16.03.2022 року філією отримано довідку №21 від 16.03.2022 року, із змісту якої слідує, що освітній процес у навчальному закладі був призупинений, були встановлені канікули для здобувачів вищої освіти з 25.02.2022 по 11.03.2022. При цьому, як вбачається із акту від 21.03.2022 року, [PERSON] з 28.02.2022 по 04.03.2022 з`являлась на місці роботи, однак інформації про факт призупинення освітнього процесу чи про зміну періоду літньої сесії нікому не повідомляла, документів не давала. 08.03.2022 року [PERSON] телефонним дзвінком повідомила [PERSON] менеджера філії, про те, що виїхала за кордон та про продовження навчального процесу з 09.03.2022 року дистанційно. З 09.03.2022 року від [PERSON] жодних заяв або службових записок про передачу своїх повноважень не надходило. Із відповіді Університету від 18.03.2022 року на запит від 16.03.2022 року слідує, що про зупинення освітнього процесу у зв`язку із початком військової агресії та перенесення сесії студенти були повідомленні за допомогою засобів електронної комунікації 26.02.2022 року. Отже, [PERSON] була відсутня на місці роботи з нез`ясованих причин, а також продовжує бути відсутньою на місці роботи з нез`ясованих причин станом на дату складання вказаного акту. Дані обставини, викладенні в акті від 21.03.2022 року, також, підтверджуються копією наказу № 12-в від 21 лютого 2022 року про надання [PERSON] відпустки; копією довідки №21 від 16.03.2022 року, виданої ХУУП ім. Л. Юзькова; копією Наказу №101/22 від 25.02.2022 року «Про організацію роботи ХУУП ім. Л.Юзькова у період запровадження воєнного стану в Україні», копією наказу ректора ХУУП ім. Л. Юзькова «Про організацію роботи ХУУП ім. Л. Юзькова на період правового режиму воєнного стану» від 11.03.2022 року № 109/222; копією наказу № 110/22 від 11.03.2022 року. Окрім того, заявою від 16.03.2022 року, адресованою менеджеру Філії [PERSON] , [PERSON] просила надати оплачувану додаткову відпустку для участі у літній заліково-екзаменаційній сесії з 21.03.2022, згідно довідки виклику від 11.02.2022 року участь у літній заліково-екзаменаційній сесії не приймала у зв`язку із умовами організації роботи навчального закладу у період запровадження воєнного стану в Україні. І відповідно до наказу № 12-в від 23.02.2022 року внесено зміни до наказу по філії від 21.02.2022 № 12-в та надано [PERSON] додаткову оплачувану відпустку з 21.03.2022 по 09.04.2022 на 20 календарних днів на період літньої заліково-екзаменаційної сесії у ХУУП ім. Л. Юзькова. Відповідно до наказу №27 від 28.03.2022 року у зв`язку з відпусткою [PERSON] надано право другого підпису на фінансових документах [PERSON] з 28.03.2022 по 09.04.2022. Із копій актів про відсутність на робочому місці [PERSON] від 16.03.2022, 17.03.2022, 18.03.2022 вбачається, що [PERSON] була відсутня протягом робочого дня відповідно 16,17,18 березня 2022 року і про причини відсутності на робочому місці членам комісії невідомо. Також, позивач зазначає, що відповідачем допущено порушення правила обліку використання робочого часу, однак, із наданих сторонами та досліджених судом доказів, дані обставини не встановлено (табель обліку використання робочого часу за березень 2022 з 01.03.2022 по 15.03.2022, дата заповнення 10.03.2022, табель обліку використання робочого часу за березень 2022 з 01.03.2022 по 31.03.2022, дата заповнення 23.03.2022, службова записка від 10.03.2022, розпорядження № 3 від 13.04.2022). Так, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Так, 15 березня 2022 року прийнято Закон України № 2136 - ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136 не скасовує і не змінює норми КЗпП щодо підстав звільнення з ініціативи роботодавця. Відповідно до ст. 5 Закону України № 2136 - ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки; у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами (правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду в постанові від 07 жовтня 2018 року у справі № 359/7299/16-ц). Так, судом встановлено, що розпорядженням Філії АТ «НСТУ» «ХРД «Поділля-центр» № 1 від 21.03.2022 року про надання пояснень, [PERSON] до 15:00 год. 23.03.2022 року необхідно надати письмові пояснення з приводу: причин відсутності на роботі у період з 09.03.2022; причини приховування інформації щодо призупинення освітнього процесу у навчальному закладі з 25.02.2022 і відновлення його з 21.03.2022 по 09.04.2022; потенційного зриву роботи філії (в умовах введеного на території України воєнного стану) через відсутність на роботі менеджера напряму з фінансових питань в частині здійснення її функціональних обов`язків згідно посадової інструкції. 22 березня 2022 року позивачем [PERSON] було надано пояснення до розпорядження № 1 від 21.03.2022 року, де зазначається, що 16.03.2022 рої менеджеру філії [PERSON] було вручено оригінали документів, а саме: заява про дистанційну роботу у відповідності до ст. 602 КЗпП з 9 березня 2022 року, довідка № 21 від 16.03.202 р. про причини перенесення сесії та її терміни проведення; довідка-виклик від 14.03.2022 р. про проведення літної заліково-екзаменаційної сесії; заява про надання відпустки для проходження сесії. Всі документи було надано у відповідності до вимог чинного законодавства із врахуванням норм, які діють під час запровадження воєнного стану в Україні; копії вказаних документів, надіслано, також, у вигляді файлів прикріплених до електронного листа. Також, зазначено, що позивач [PERSON] з 9 березня 2022 року знаходиться за межами України, проте у повному об`ємі забезпечує виконанні виробничих потреб фінансового напряму філії, шляхом дистанційної форми роботи. Робота виконана з дотриманням термінів, якісно, без зривів та врахуванням воєнного стану і Україні. Окрім того, 25 березня 2022 року, менеджером Філії АТ «НСТУ» «ХРД «Поділля-центр», було видано розпорядження № 2, щодо надання пояснень [PERSON] 28березня 2022 року [PERSON] було надано пояснення до вказаного розпорядження № 2 від 25.03.2022 року, в яких вказала, що причиною неподання заяви про дистанційну роботу у період з 28.02.2022 по 04.03.2022 року, є те, що необхідності переходу на дистанційну роботу до 09.03.2022 року не було, оскільки вона знаходилася на території України. Щодо розпорядчого документу про дистанційну роботу, [PERSON] зазначає, що необхідність переходу на дистанційну роботу виникла лише 9 березня 2022 року про що було повідомлено менеджера філії [PERSON] шляхом телефонної розмови через додаток для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber». [PERSON] , протягом всього часу з 9 березня 2022 року були проведені платежі по філії, які забезпечили своєчасну виплату по розрахункам з заробітної плати, комунальних платежів та інших платежів і реєстрації юридичних та фінансових зобов`язань по філії з використанням віддаленого доступу. Позивач [PERSON] посилається на те, що вона здійснювала дистанційно покладені на неї обов`язки та вказує, що подала заяву про прохання дозволити дистанційну роботу з 09.03.2022 у відповідності до ст. 60-2 КЗпП, у зв`язку з виникненням екстрених обставин, запровадження воєнного стану в Україні. Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався указами Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, №259/2022 від 18 квітня та №341/2022 від 17 травня 2022 року. Відповідно до частини першої статті 60-2 КЗпП дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. Частиною 11 статті 60-2 КЗпП передбачено, що на час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота\~може запроваджуватися\~наказом (розпорядженням)\~роботодавця без\~обов`язкового укладення\~трудового договору\~про дистанційну\~роботу в\~письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження дистанційної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються. Так, позивач посилається як на підставу встановлення їй дистанційної роботи, на заяву про дозвіл дистанційної роботи з 09.03.2022 року. При цьому, позивач вказує, що згідно листа Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області № 02-14- 08/2489 від 06.05.2022 було здійснено підписання шляхом накладання електронного підпису [PERSON] бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та платіжних доручень з 09.03.2022 по 15.03.2022 року. Проте, дана заява про дозвіл дистанційної роботи була подана чоловіком позивача [PERSON] [PERSON] лише 16.03.2022 року (даний факт підтвердив [PERSON] під час допиту в судовому засіданні 08.09.2022 року), а тому філія не могла розглянути таку заяву та встановити дистанційну роботи позивачці з 09.03.2022 року. Даний факт підтверджується копією акту про отримання документу від 16.03.2022 року. Проте, будь-яких доказів факту встановлення дистанційної роботи філії АТ «НСТУ» «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» та роботи позивача [PERSON] , зокрема, матеріали справи не містять. Отже, з позивачкою не було укладено договору про дистанційну роботу, а дистанційна робота по філії АТ «НСТУ» «Хмельницька регіональна дирекція Поділля-Центр» наказом чи розпорядженням філії не запроваджувалась. Окрім того, допитана в судовому засіданні [PERSON] менеджер філії АТ «НСТУ» ХРД «Поділля-центр» вказала, що АТ «НСТУ» ХРД «Поділля-центр» є об`єктом критичної інфраструктури, дистанційна робота на підприємстві на період введення воєнного стану в Україні не встановлювалась, про виїзд [PERSON] за кордон їй нічого відомо не було, вважала, що позивач приймала участь у літній заліково-екзаменаційній сесії та перебувала в цей час у відпустці відповідно до наказу, наказу чи розпорядження щодо віддаленного доступу до роботи [PERSON] , [PERSON] як її безпосередній керівник не видавався. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює провідним бухгалтером філії АТ «НСТУ» Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-центр» і їй відомо, що з 09.03.2022 року позивач [PERSON] працювала дистанційно і менеджер філії [PERSON] знала, що позивач перебувала в Польщі з 09.03.2022, проте дистанційна робота позивачу не встановлювалась. Також, вказала, що табель обліку використання робочого часу переробляла, оскільки переплутала відомості з іншим працівником [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що їй було відомо, що позивач з 09.03.2022 року перебувала у Польщі і 09.03.2022 року проводились збори, на яких сказали, що головний бухгалтер поїхала в Польщу. Також, зазначила, що [PERSON] дала згоду на підключення [PERSON] до програми дистанційної роботи і [PERSON] постійно телефонувала з приводу роботи. Окрім того, згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру» об`єкти критичної інфраструктури - це об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам. Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру» до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: урядування та надання найважливіших публічних (адміністративних) послуг; енергозабезпечення (у тому числі постачання теплової енергії); водопостачання та водовідведення; продовольче забезпечення; охорона здоров`я; фармацевтична промисловість; виготовлення вакцин, стале функціонування біолабораторій; інформаційні послуги; електронні комунікації; фінансові послуги; транспортне забезпечення; оборона, державна безпека; правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою; цивільний захист населення та територій, служби порятунку; космічна діяльність, космічні технології та послуги; хімічна промисловість; дослідницька діяльність. Відповідно до Постанови КМУ від 09.10.2020 року №1109 затверджено Порядок віднесення об`єктів\~до об`єктів\~критичної інфраструктури,\~із якого\~вбачається,\~що секторів\~(підсекторів),\~основних послуг\~критичної інфраструктури\~держави відноситься Міністерство цифрової\~трансформації України,\~яке забезпечує розповсюдження ефірного цифрового наземного мовлення з використанням радіочастотного ресурсу в трьох та більше областях країни. Отже, Акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та філія Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» відносяться до об`єктів критичної інфраструктури. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі\~№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Позивачка та її представник у цій справі клопотань про заміну відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі співвідповідача, не заявляли. При цьому, пунктом 5.3 Положення про філію АТ «НСТУ «ХРД «Поділля-центр» менеджер філії на підставі виданої АТ «НСТУ» довіреності призначає на посаду та звільняє з посади менеджера напряму з фінансових питань, головного інженера, головного редактора новин за погодженням із членом правління відповідно до розподілу обов`язків членів правління, визначеного головою правління АТ «НСТУ». А із відповіді на адвокатський запит АТ «НСТУ» вбачається, що відповідно до пункту 1.2 посадової інструкції [PERSON] менеджер напряму з фінансових питань фінансово-господарського управління бюро виробництва регіонального контенту призначається на посаду та звільняється з неї наказом менеджера філії АТ «НСТУ» «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-центр» за погодженням з АТ «НСТУ». Тобто, фактично належним відповідачем у даній справі є філія Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр», яку позивач визначила у позовній заяві як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача. Отже, судом враховується, що позивач не була позбавлена можливості врегулювати трудові правовідносини шляхом подачі заяви на відповідну відпустку для збереження робочого місця у випадку неможливості з`явитися на роботу протягом тривалого часу внаслідок введення воєнного стану на території України; своєчасної подачі заяви про встановлення дистанційної роботи чи скористатися іншим, передбаченим трудовим законодавством України інструментом для врегулювання трудових відносин, проте своїм правом не скористалася. Суд вважає, що сам тільки факт ведення бойових дій в Україні підставою для безумовного невиходу протягом тривалого часу на роботу працівника критичної інфраструктури держави та не повідомлення про це у встановленому законом порядку роботодавця бути не може. Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачкою та її представником належними засобами доказування не доведено наявності правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 13.04.2022 № 21-к «Про звільнення [PERSON] ». Звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства. Право позивача на працю не порушено відповідачем, у зв`язку з чим правові підстави для поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Відтак, суд доходить висновку, що позивач в період з 09 по 18 березня 2022 року без поважних на те причин не з`явилася на робочому місці в філії АТ «НСТУ» Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-центр», а тому правомірно звільнена на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). З огляду на це, порушених прав позивача в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed