Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що[INFO] помер її батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 05.04.2012 року виконавчим комітетом Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області (актовий запис №9). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому на праві власності земельну ділянку, загальною площею 4,3541 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №001954 від 22.12.2004 року. За життя [PERSON] склав заповіт, що був посвідчений секретарем Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області 12.01.2005 року та зареєстрований за номером [ADDRESS] , яким все своє майно заповідав їй. Для отримання спадщини вона не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки на час смерті батька вона не проживала разом із ним, тому їй не було відомо про існування державного акту на право власності на земельну ділянку, а також місце знаходження оригіналу державного акту, тому про існування юридичного права на земельну ділянку вона не знала, тому вважає причини пропуску нею строку поважними. Знайшовши у серпні місяці 2021 року державний акт, підстави, що унеможливлювали її звернення до нотаріуса відпали. Тому вона звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини. Проте, у державній нотаріальній конторі їй повідомили про те, що строк для прийняття спадщини нею пропущений. На теперішній час іншим шляхом відновити строк для надання заяви до нотаріальної контори не може. Відновлення додаткового строку необхідно для оформлення спадщини. З підстав, передбачених ч.3 ст.1272 ЦК України просить визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] тривалістю у два місяці. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутність. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [INFO] у віці 85 років в с.Мелені, Коростенського району, Житомирської області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 05.04.2012 року. За життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений 12.01.2005 року секретарем виконкому Меленівської сільської ради Стретович Н.І., зареєстрований в реєстрі за №3. За змістом вказаного заповіту [PERSON] заповів житловий будинок та все інше майно [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] був її батьком. Разом з тим, з наданого до позовної заяви свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.09.1963 року слідує, що батьком [PERSON] зазначено [PERSON] , а не [PERSON] . Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до якого заяви про прийняття спадщини подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Згідно ст.1272 ч.3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (абз.6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року). Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважність причин пропуску позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини обґрунтовується тим, що про існування державного акту на право власності на земельну ділянку стало відомо лише у серпні 2021 року. Інших причин позивачем не зазначено. З даним позовом позивач звернулась до суду 17.02.2022 року. Про наявність заповіту позивач була обізнана. Отже, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що не визнає вимог позивача, викладених у позовній заяві. Вказав, що відповідачем у справі зазначено територіальну громаду в особі виконавчого комітету Іршанського старостинського округу, однак такої юридичної установи не існує. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється саме до нього. Статтею 175 ЦПК України встановлені вимоги до змісту позовної заяви. З зазначеної норми Закону слідує, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Позивач зазначила відповідачем у даній справі Територіальну громаду в особі виконавчого комітету Іршанського старостинського округу, якої не існує. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч.2 ст.13 ЦПК України). З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів. Саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів) суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Клопотання позивача про залучення співвідповідачів або залучення інших відповідачів до участі у справі не подавалось. Отже, враховуючи відсутність у справі доказів на підтвердження родинних зв`язків позивача з [PERSON] , якого зазначено у позові як батька; а також, що вказані причини пропуску для подання заяви про прийняття спадщини, не є такими, що пов`язані з істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій; залучення до участі у справі неналежного відповідача, наявні підстави для відмови у позові. Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 13.03.2020 року у справі №314/2550/17, від 12.11.2018 року у справі №136/200/17, від 30.07.2020 року у справі №172/888/18, від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17, від 11.11.2020 року у справі №750/262/20, від 13.12.2018 року у справі №459/295/16, від 11.07.2018 року у справі №381/4482/16-ц.

Outcome: dismissed