Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 06 червня 2022 року шляхом підсудності з Кагарлицького районного суду Київської області надійшла вищезазначена цивільна справа. Позивач за первісним позовом через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що відповідно до\~16.09.2008\~року Акціонерно-комерційний\~банк соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»\~та [PERSON] ,\~уклали Договір\~Кредиту №\~038/726842-КР\~у сумі\~116837\~доларів США.\~Внаслідок реорганізації\~шляхом приєднання\~АТ «Укрсоцбанк»\~правонаступником усього\~майна,\~майнових прав\~та обов`язків\~є АТ\~«Альфа-Банк»\~.\~Правонаступництво щодо\~майна,\~прав та\~обов`язків АТ\~«Укрсоцбанк» виникає\~у АТ\~«Альфа-Банк»\~з дати\~затвердження Передавального\~акту загальними\~зборами акціонерів\~АТ «Альфа-Банк»\~та рішенням\~єдиного акціонера\~АТ «Укрсоцбанк»\~,\~а саме\~з 15\~жовтня 2019\~року.\~Відповідно до\~Договору,\~Відповідач зобов`язується\~в порядку\~та на\~умовах,\~що визначені\~Договором повертати\~Кредит,\~виплачувати проценти\~за користування\~Кредитом,\~сплачувати неустойки\~та інші\~передбачені платежі\~в сумі,\~строки та\~на умовах,\~що передбачені\~Договором та\~Додатком №\~1\~до нього\~-\~Графіком погашення\~кредиту.\~Позивач свої\~зобов`язання\~за Договором\~виконав в\~повному обсязі,\~надавши Відповідачеві,\~кредит,\~однак Відповідач\~належним чином\~взяті на\~себе зобов`язання\~не виконав,\~в результаті\~чого мав\~заборгованість перед\~Кредитором. Відповідно до Виконавчого напису, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., від 31 жовтня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 24755, з Відповідача стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 162594,89 (сто шістдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто чотири) долари США 89 центів, з яких:Сума заборгованості\~за кредитом\~-\~99877,70\~доларів США; Сума\~заборгованості за\~відсотками -\~62717,19\~доларів США. Відповідачем умови договору не виконуються. Заборгованість за договором становить 14633,54 доларів США грн.. У зв`язку з наведеним позивач за первісним позовом просить позов задовольнити, та також стягнути понесені судові витрати. Відповідачем 14 лютого 2022 року подано зустрічну позовну заяву до позивача Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» та третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи зустрічний позов зазначив, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 31.10.2017 року було вчинено виконавчий напис №24755 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 162594,89 доларів США. Позивач [PERSON] вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає до виконання у зв`язку з тим, спірний виконавчий напис був вчинений нотаріусом за відсутності всіх необхідних документів, зокрема, оригіналу кредитного договору, документів та доказів направлення, а також отримання боржником повідомлення про наявність заборгованості. Окрім того на момент вчинення виконавчого напису заборгованість позичальника не була, безспірною, а тому виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України. 07.06.2022 року було прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «АльфаБанк», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 15.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 23.08.2022 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «АльфаБанк», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явися, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив, крім того зазначив, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, а позивачем за первісним позовом заявлені позовні вимоги є поза трирічним строком позовної давності. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Третя особа за зустрічним позовом Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, заяв, клопотань, не направляв. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 16.09.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту №038/726842-KR. Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 116837 доларів США. У зв`язку\~з невиконанням\~взятих на\~себе зобов`язань\~відповідачем за\~первісним позовом,\~представник позивача\~за первісним\~позовом звернувся\~до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимира Анатолійовича. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимиром Анатолійовичем 31.10.2017 року винесено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №24755 про стягнення з відповідача за первісним позовом, суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 162594,89 доларів США. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того на виконання вимог укладеного договору та на підставі ч.2 ст. 625 ЦПК України у відповідача виникла заборгованість, як станом на 20.12.2021 року становить 14633.54 доларів США. Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). \~Відповідно до частини першої\~статті 251 Цивільного кодексу України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом У разі порушення зобов`язання його стороною, у тому числі шляхом прострочення, інша сторона, яка вважає, що її права та законні інтереси порушено, має право вжити заходів щодо зобов`язання боржника належним чином виконати умови договору в примусовому порядку. Одним таких заходів є звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір (ч. 3 ст. 124 Конституції України). Разом з тим, національним законодавством встановлено певні правомірні обмеження щодо звернення до суду за судовим захистом. Зокрема, таким обмеженням є право на звернення до суду в межах строків позовної давності. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України). Згідно з частинами третьою та четвертою статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). За правилами статті 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 Цивільного кодексу України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Умовами Договору встановлено, що відповідач за первісним позовом має виконувати зобов`язання з повернення кредиту частинами, а саме визначено строк внесення чергового платежу до 20 числа включно кожного календарного місяця впродовж строку кредитування (починаючи з жовтня 2009 року по червень 2032 року). Оскільки Договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок Відповідача за первісним позовом повернути борг частинами, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право Позивача за первісним позовом вважається порушеним з моменту порушення Відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) Відповідачем за первісним позовом обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 22.06.2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з дня, наступного за останнім днем внесення чергового платежу за Договором. Сплив строку позовної давності, про що було заявлено стороною у спорі, позбавляє кредитора права на стягнення заборгованості в судовому порядку. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 29.12.2021 року. Оскільки чинним цивільним законодавством встановлено загальний строк позовної давності у три роки, позовні вимоги, пред`явлені Позивачем поза трирічним терміном позовної давності не підлягають задоволенню. Крім того, скільки позовна давність у цій справі до основної вимоги частково спливла до моменту звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом відсотків за договором. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Таким чином, вимоги про стягнення боргу за кредитним договором № 038/726842-KR від 16.09.2008 р. поза трирічним строком позовної давності, тобто за жовтень 2009 року грудень 2018 року, а також вимоги про стягнення відсотків за цей період не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем за первісним позовом строку позовної давності. З приводу зустрічної позовної заяви в судовому засіданні судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимиром Анатолійовичем 31.10.2017 року винесено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №24755 про стягнення з відповідача за первісним позовом, суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 162594,89 доларів США. Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат " для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України " Про нотаріат " та Порядку вчинення нотаріальних дій. Аналізуючи вищенаведені норми Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц дійшла таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат " захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~частин першої\~та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові №6-887цс17 від 05 липня 2017 року, де вказано, що з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, а в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так із підстав неправомірних вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частин), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, так як нотаріусу не було надано всі необхідні документи, що підтверджуються безспірність заборгованості, тому не було правових підстав для видачі виконавчого напису в силу вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку №296/5, а тому виконавчий напис №24755 вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. не підлягає виконанню. З огляду на це суд вважає, що виконавчий напис нотаріуса належить визнати таким, що не підлягає виконанню а зустрічна позовна заява до задоволення. Враховуючи викладене та

Outcome: approved