Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 31.01.2008 зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 24.06.2019, яке набрало законної сили 25.07.2019. У період шлюбу сторони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Власником вказаної квартири в договорі купівлі-продажу від 27.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 1705, було зазначено відповідача. Вказаний правочин було здійснено за згодою позивача на підставі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу Фесенко А.О. 26.12.2014 за реєстровим № 1695. Кошти на придбання зазначеної квартири вносилися сторонами порівну, при цьому між ними не виникало жодних питань з приводу володіння та користування спірною квартирою до травня 2022 року, коли між ними стали виникати конфлікти та відповідач став заперечувати права позивача на квартиру та проживання в ній, стверджуючи, що остання належить йому особисто. Посилаючись на те, що вказане нерухоме майно на підставі ст. ст. 60, 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, просила визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,8 кв.м, житловою площею 38,8 кв.м, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Крім того, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеної квартири. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила підготовче засідання провести за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій позов визнала та просив його задовольнити. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Вбачається з копій свідоцтва про одруження від 31.01.2008 та рішення Путивльського районного суду Сумської області від 24.06.2019, яке набрало законної сили 25.07.2019, те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.01.2008 по 24.07.2019. Сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача стягуються аліменти на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 14.07.2022. На підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 1705, відповідач придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст.\~368, ч. 2 ст.\~372 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1\~ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК\~(2947-14) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової\~компенсації\~та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми надепозитний рахуноксуду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК\~(435-15), за умови\~звернення\~подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний\~рахунок\~суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 60, 70 СК України щодо презумпції виникнення права спільної сумісної власності подружжя на придане ними за час шлюбу майно і рівності часток у ньому дружини та чоловіка, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд вважає, що таке визнання позову відповідачем не суперечить закону, і при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням відповідачем\~ позову до початку розгляду справи по суті, слід\~ повернути з державного бюджету позивачу половину сплаченого нею судового збору,\~ а іншу частину стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved