Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який наказом начальника національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного № 54-КС від 06.08.2020 зарахований курсантом даного вузу, на даний час перебуває на військовій службі Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, є студентом 2-го курсу денної форми навчання та забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням у казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівниками документами розмірах, термін навчання 4 роки, до червня 2024 року та перебуває на утриманні позивача. Відповідач [PERSON] у добровільному порядку допомогу на утримання сина не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , що продовжує навчання, розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і додосягнення [PERSON] . 23 річного віку, за умови продовження навчання. Ухвалою суду від 07 липня 2022 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні підтримала свої вимоги викладені у позові. Додатково зазначила, що син періодично приїздить додому, не має тимчасових заробітків, і тому потребує додаткового утриманні. Одяг, яким забезпечує навчальний заклад не достатньо для забезпечення, який ще до того є дороговартісним. Окрім того, позивач несе додаткові витрати на гігієну сина, лікарські засоби, засоби для навчання, проїзд і т. п. Відповідач в свою чергу навіть не цікавить життям сина. Всі кошти витрачає на алкогольні напої, так як зловживає ними. Відповідач має належну заробітну плату та може нести витрати на утримання сина. В подальшому просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина, але не на користь позивача. Додатково вказав, рахує що кошти позивач буде витрачати на свої потреби. [PERSON] , щоб з позовом звернувся син і довів, що у нього відсутні кошти на утримання, Оскільки його всім необхідним забезпечує держава, навчаючись у військовому інституті. В подальшому у судове засідання не з`явився, про час та місце розглядом справи був повідомлений належним чином. Клопотань про перенесення розглядом справи до суду від відповідача не надходило. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, уважає позов таким, що підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що до 16 липня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). [PERSON] , наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 54-КС від 06.08.2020 зарахований курсантом даного вузу, на даний час перебуває на військовій службі, є студентом 2-го курсу денної форми навчання та забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням у казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівниками документами розмірах, термін навчання 4 роки, до червня 2024 року (а.с. 7). [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS] , про що свідчить довідка (а.с. 8). Син сторін [PERSON] перебуває на повному утриманні матері. Відповідно до довідки про заробітну плату від 20.08.2022 № 652, відповідач [PERSON] працює та має постійний дохід у виді заробітної плати в середньому в місяць у розмірі 14780 грн., окрім останнього ще має і щомісячну грошову додаткову винагороду в середньому в залежності від виконання обов`язків від 30000 грн. до 100000 грн., що є достатнім для свого утримання. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання не надає, хоча має таку можливість, має постійний дохід, отримуючи заробітну плату з якої стягуються аліменти та додаткову грошову винагороду, яка залишається у відповідача в повному розмірі на його утримання, оскільки з неї не проводяться стягнення. Необхідно вказати, що Верховний Суд України вже неодноразово досліджував зазначане питання, зокрема у постанові від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15 вказав наступне. Відповідно до статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою статті 181\~СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199\~СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу Українипередбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст.\~199\~СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч. 1 ст.\~200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачен Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Статтею ст.\~141\~СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~від 15\~травня 2006\~року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185\~СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Аналогічна позиція висловлена у рішенні Верховного суду України від 24 грудня 2014 року № 6-186цс14. Разом з цим необхідно пам`ятати, що за змістом ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Тому, з врахуванням встановлених обставин справи, суд приходитьдо висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частині від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 27 червня 2022 року, і до часу закінчення навчання, за умов безперервності його навчання та в строк до досягнення ним 23-річного віку. Стаття 191\~Сімейного кодексу\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно із ч. 1 ст. 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий\~збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом установлено, що [PERSON] 27.06.2022 уклала з адвокатом Негодяєвим С.В. Договір № 2706 про надання правової допомоги, відповідно до якого сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання адвокатом правової допомоги у розмірі 1400 грн (а.с. 10). Позивач [PERSON] за надані послуги адвоката сплатила винагороду в сумі 1400 грн. (попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, формування стратегії захисту клієнта 200 грн, підготовка процесуальних документів 1200 грн), що підтверджується розрахунком вартості юридичних послуг наданих за надану юридичну допомогу (а.с. 9). Проте, доказів на підтвердження сплати коштів за надані юридичні послуги, зокрема квитанцію, позивачем не надано. В такому разі суд відмовляє в стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1400 грн за недоведеністю. Враховуючи викладене, оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved