Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] обґрунтування позову вказує, що 23.05.1995 року йому позивачу ( [PERSON] ) був виданий ордер №34 на вселення до кімнати [ADDRESS] . В ордері зазначено, що він виданий на заселення позивача та членів його сім`ї дружини і доньки. Позивач також зазначив, що його донька повнолітня, а шлюб з дружиною вони розірвали. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.11.2013 року визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням доньку, дружину позивача та її сина від попереднього шлюбу. Згідно з Довідкою №96 від 04.07.2017 року за адресою [ADDRESS] зареєстрований лише позивач та проживає один. Також, позивач зазначає, що в ордері житлова площа на заселення іменувалася кімнатою, проте будинок, в якому він отримав житло був побудований, як багатоквартирний з окремими, ізольованими квартирами і сама квартира, в якій він (позивач) проживає, є окремим житловим приміщенням, складається із окремої житлової кімнати, коридору, кухні та ванної кімнати. В даній квартирі він (позивач) проживає з 1995 року та відкрито, безперервно володіє квартирою, і утримує її в належному стані, сплачує комунальні платежі, проводить поточні ремонти. Як і інші мешканці будинку, він (позивач) виявив бажання реалізувати своє право на безоплатне отримання у власність займаної ним квартири. Відтак, бажаючи реалізувати своє право на приватизацію, він (позивач) почав збирати документи та інформацію, і декілька разів він звертався до відповідача ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» та Черкаської міської ради. Так, йому (позивачу) стало відомо про те, що ПрАТ «ЧШК» є власником цілісного майнового комплексу, до складу якого включено гуртожиток по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 23.12.1993 року, укладеного між орендним колективом ЧШК та Фондом державного майна України. Рішенням Придніпровського районного суду від 22.02.1999 року договір купівлі-продажу від 23.12.1993 року визнано недійсним в частині придбання жилого будинку [ADDRESS] . Ухвалою судової колегії в цивільних справах Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року вказане рішення залишено без змін. Резолютивну частину вказаного рішення доповнено реченням наступного змісту: «Зобов`язати ЗАТ «Черкаський шовковий комбінат» передати будинок [ADDRESS] ». Разом з тим, позивач зазначає, що вказані рішення не виконані, що негативно впливає на реалізацію ним свого законного права власності, адже з відповідей, отриманих на його заяви, вбачається, що ні ПрАТ «ЧШК», ні Черкаська міська рада не мають правових підстав та повноважень для передачі йому у власність квартири. Тому, посилаючись на практику ЄСПЛ, позитивні зобов`язання держави, порушення його права власності згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , в якій він проживає з 1995 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» про визнання права власності та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.01.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси, занесеною до протоколу судового засідання від 10.06.2022 року, Черкаську міську раду залучено до участі у справі в якості третьої особи. В судовому засіданні, представник позивача адвокат Гриценко Л.О. позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наданих письмових доказів. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» адвокат Білий М.М., відповідно до поданої ним заяви від 04.08.2022 року проти задоволення позову не заперечував. Разом з тим, 18.08.2022 року до суду надійшли письмові пояснення за підписом голови правління ПрАТ «ЧШК» Мицик Н.П., в яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки обраний позивачем спосіб захисту є передчасним та не відповідає змісту правовідносин, що склались при реалізації позивачем права на приватизацію та встановленого законом порядку на приватизацію і передачу гуртожитків у комунальну власність. Також, в наданий поясненнях, голова правління ПрАТ «ЧШК» вказує про те, що ПрАТ «ЧШК» жодним чином не порушує права позивача на приватизацію квартири. Передача гуртожитку, в якому знаходиться квартира, яку прагне приватизувати позивач, має відбуватись у порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», і ПрАТ «ЧШК» цьому не перешкоджає жодним чином. Представник третьої особи Черкаської міської ради Милокостенко К.В. в судовому засіданні вказала, що при вирішенні даного спору Черкаська міська рада покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. А також, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Також, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В судовому засіданні встановлено, що 23.05.1995 року позивач [PERSON] отримав ордер № 34 на вселення до кімнати [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно довідки № 96 від 04.07.2017 року, [PERSON] був (один) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Придніпровського районного суду від 22.02.1999 року та ухвалою судової колегії в цивільних справах Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради депутатів трудящих м. Черкаси від 29.12.1975 року було затверджено акт державної комісії на прийняття в експлуатацію житлового будинку готельного типу на 120 квартир по [ADDRESS] , а також дозволено ввести будинок в експлуатацію і зобов`язано адміністрацію ЧШК заселити житловий будинок готельного типу згідно «Положення про порядок надання житлової площі в УРСР» (а.с. 32-36). Вказане також підтверджується рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради депутатів трудящих м. Черкаси від 29.12.1975 року №486 «Про затвердження акту державної комісії на прийняття в експлуатацію і передачу на баланс комбінату шовкових тканин житлового будинку готельного типу на 120 квартир по [ADDRESS] (а.с. 29). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із вказаного рішення, адміністрація Черкаського шовкового комбінату видала ордери на заняття квартир працівниками комбінату. Відповідний ордер №34 на заселення кімнати [ADDRESS] був виданий 23.05.1995 року і позивачу [PERSON] на склад сім`ї: [PERSON] , (дружина) та [PERSON] (дочка), (а.с. 8). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2013 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Згідно довідки ДП РЕУ «ЧШК» ЗАТ «Черкаський шовковий комбінат» за адресою: [ADDRESS] зареєстрований лише один відповідач [PERSON] (а.с. 12). \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] мав намір приватизувати вищевказану квартиру, в зв`язку з чим неодноразово звертався, як до відповідача ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат», так і до Черкаської міської ради, однак такі звернення виявилися безрезультативними, в зв`язку з чим останній і вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Також в судовому засіданні встановлено, що 29.11.1993 року між Фондом державного майна, як продавцем, та організацією орендарів орендної фірми «Черкаський шовковий комбінат», як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Першої Черкаської державної міської нотаріальної контори 29.11.1993 року за реєстраційним №3-5951. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.03.1999 року визнано недійсним Договір купівлі-продажу, укладений між організацією орендарів орендної фірми «Черкаський шовковий комбінат» та Фондом державного майна, посвідчений нотаріусом Першої Черкаської державної міської нотаріальної контори 29.11.1993 року в частині продажу та покупки житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 32-35). Ухвалою Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.03.1999 року залишене без змін. Разом з тим, дане рішення доповнено реченням, яким зобов`язано ЗАТ «Черкаський шовковий комбінат» передати будинок [ADDRESS] (а.с. 38). Як вбачається з вищезгаданих рішень, підставою для скасування Договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] стало те, що вказаний житловий будинок безпідставно був включений до списку майна, що приватизувалося. На даний ухвала Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року, якою зобов`язано ЗАТ «Черкаський шовковий комбінат» передати будинок [ADDRESS] , не виконана та не може бути виконаною, оскільки така юридична особа вже припинена. Згідно листа виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.09.2019 року за № 8432-2, за даними управління власністю Черкаської міської ради, об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] не перебуває у власності територіальної громади міста Черкаси. Згідно з архівними даними Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації вказаний будинок [ADDRESS] знаходиться у повному господарському віданні недержавного підприємства ПрАТ «ЧШК», згідно з рішенням Черкаського міськвиконкому № 4 від 10.01.1971 року, і, оскільки, станом на 30.08.2019 року даний будинок є відомчим житловим фондом, оформити право власності на житло, яке займає позивач, шляхом його приватизації за допомогою органу приватизації державного житлового фонду Черкаської міської ради, неможливо (а.с. 24). Крім того, як вбачається з листа від 02.09.2019 року № 650 за підписом голови правління ПрАТ «ЧШК» Мицик Н.П., а також письмових пояснень від 17.08.2022 року (надійшли до суду 18.08.2022 року), за підписом голови правління ПрАТ «ЧШК» Мицик Н.П., ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» являється власником цілісного майнового комплексу, до складу якого включено гуртожиток по [ADDRESS] . Вказаний гуртожиток перебуває у приватній власності та знаходиться на балансі ПрАТ «ЧШК». Відповідно до рішення Придніпровської районної ради депутатів трудящих № 486 від 29.12.1975 року, будинок має статус (відноситься) до житлового будинку готельного типу (а.с. 26, 155-157). Відтак, із відповідей ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» та Черкаської міської ради, наданих позивачу, вбачається, що рішення Придніпровського районного суду від 22.02.1999 року та ухвала судової колегії в цивільних справах Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року не виконані. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Вжиття сторонами Конвенції заходів спрямованих на реалізацію та дотримання прав є позитивними зобов`язаннями держави-учасниці. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(пункт 1 статті 32 Конвенції) у рішенні від 18.06.2002 року у справі «Онер`їлдіз проти Туреччини», наголошував, що справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обов`язку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний зв`язок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] вказує, що мав розумні очікування щодо реалізації передбаченого Основним законом та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» права на безоплатне отримання житла у власність, тому, декілька років він намагався реалізувати своє майнове право, однак цього зробити не зміг. Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, поняття «власність», що міститься в ч. 1 ст. 1 Першого протоколу, має автономне значення, що не обмежується власністю на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», а відтак як «власність» для цілей вказаного положення. Майном може бути як існуюче майно, так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як рішення суду (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»). Також, ЄСПЛ трактує «правомірні очікування»/«законні сподівання» як можливість вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу (наприклад, правомірні сподівання бути здатним здійснювати запланований розвиток території, з огляду на чинний на той час дозвіл на промислове освоєння землі (рішення від 23.10.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії»). Визначальними критеріями для оцінки майна є економічна цінність, тобто грошова його оцінка, виходячи з об`єктивних чинників, а також ознака реальності майна майно має бути наявним. Європейський суд з прав людини також неодноразово наводив тлумачення права власності, гарантованого положеннями Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у своїх рішеннях. Зокрема, суд наголошував, що ст. 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні ч. 1 цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а отже, мають тлумачитись у контексті загального принципу, проголошеного першою нормою (п. 38 рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України»; рішення у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» від 8.07.1986 р., п. 106, серія А № 102)». Загальні засади набуття права власності визначені ст. 328 ЦК України, якою закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Положенням статті 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд враховує, що згідно вказаних обставин у позивача відсутня можливість реалізувати своє право на мирне володіння майном, у зв`язку з невиконанням судових рішень, що набрали законної сили та зобов`язують відповідача передати будинок [ADDRESS] територіальній громаді, в особі органу місцевого самоврядування. Відтак, право позивача в розумінні положень Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є порушеним та підлягає захисту. За таких підстав, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, його представник та представник відповідача, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» про визнання права власності підлягають до задоволення в повному обсязі, а саме, суд застосовує такий спосіб захисту права та інтересів позивача як визнання права. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує позицію позивача, озвучену в судовому засіданні його представником адвокатом Гриценко Л.О., та залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved