Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

23.06.2021 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд міста Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 06.07.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 497. В обґрунтування позову позивач зазначив, що шлюбні відносини з відповідачем припинені через взаємні непорозуміння. Вказані обставини призвели до постійних сварок та втрати почуття поваги і любові між подружжям. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Позивач повідомив, що майновий спір та спір щодо місця проживання дитини між ними відсутній, дитина буде проживати разом з відповідачем. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача - адвокат Сухоненко В.В. надав суду заяву про слухання справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надав. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 06.07.2013 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 497 та про що Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)15.06.2021 р. було видане повторне Свідоцтво про шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2020 року. Дитина залишається проживати разом з відповідачем. Статтею 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. У відповідності до ст. ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити зазначений позов про розірвання шлюбу. Крім того, згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що відповідач ніяким чином не висловила бажання відновити дошлюбне прізвище, суд вважає за належне залишити їй прізвище, набуте під час реєстрації шлюбу: [PERSON] .

Outcome: approved