Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

В січні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 26.02.2006 р. між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № DNH4KP71201276, відповідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2208,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11.01.2022 року має заборгованість - 49937,80 грн, яка складається з наступного 2208,70 грн - заборгованість за кредитом; 20590,52 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 27138,58 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 86,20 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Представник позивача звертає увагу суду на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 22851,27 грн., яка складається з: 2208,70 грн. заборгованість за кредитом; 20590,52 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 52,05 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на приписи ст.509, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1050,1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 22851,27 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2481 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) сторін на 05.04.2022. Ухвалою судді від 06.07.2022 року позовну заяву залишено без руху, надано строк позивачу для усунення недоліків. 08.08.2022 представник позивача, на виконання ухвали суду від 06.07.2022, подав заяву про усунення недоліків, до якої долучив максимально можливої якості копію заяви позичальника від 26.02.2006 року та копію паспорта і ідентифікаційного коду відповідача. Відповідач відзив на позов не подав. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були направлені поштою за зареєстрованим місцем проживання останнього, проте конверти були повернуті на адресу суду поштовим відділенням зв`язку із зазначенням причини невручення «відсутній за вказаною адресою». Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача не надходили. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26.02.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання відповідачем анкети-заяви позичальника було укладено кредитний договір № DNH4KP71201276, за умовами якого він, з метою придбання мобільного телефону Samsung D500, отримав кредит у розмірі 2208,70 грн. на строк 12 місяців по 26.02.2007 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також оплати комісії, яка визначена в Умовах. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 3 по 10 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 210,38 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією,а також інші витрати згідно умов. У анкеті-заяві сторони також погодили, що згідно п. 4.2. Умов при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6,09 % в місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Своїм підписом в анкеті-заяві позичальника відповідач засвідчив, що ця заява разом із запропонованими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», а також Тарифами становить між ним та банком кредитно-заставний договір. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем надано суду Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка", без зазначення дати та періоду дії вказаного документу. В п.п. 3.2.2, 3.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" (Стандарт) встановлено обов`язок позичальника погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п. 4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити Банку винагороду у строки та розмірі згідно Тарифів, Заяви та даних Умов. У відповідності до п. 3.2.7 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" позичальник зобов`язується погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні Банку, передбаченого п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даних Умов. Як встановлено в п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. В п. 5.3 Умов встановлено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. У відповідності до п. 5.5 Умов термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ "ПриватБанк", відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами, які у встановленому договором порядку та строки не погасив, в результаті чого станом на 11.01.2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 937 грн 80 коп, в тому числі: прострочена заборгованість за наданим кредитом - 2208,70 грн., залишок заборгованості за процентами 20590,52 грн., пеня - 27138,58 грн. Разом з тим позивачем заявлено до стягнення 22851,27 грн., з яких: 2208,70 грн. заборгованість за кредитом; 20590,52 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 52,05 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов`язання. З огляду на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за наданим кредитом та заборгованості по відсоткам за користування кредитом, є обґрунтованими, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 52,05 грн. суд враховує наступне. За змістом положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). В ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту та процентів за користування кредитом, стягнути заборгованість за пенею. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка"(Стандарт) як невід`ємну частини спірного договору. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка"(Стандарт), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають в тому числі умови та порядок нарахування кредиту, права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін (зокрема, порядок та підстави нарахування пені та штрафів), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" (Стандарт) розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, саме у розмірах і порядках нарахування, зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.02.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31.01.2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка", відсутність у заяви позичальника домовленості сторін про сплату комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, надані банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка"(Стандарт) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" (Стандарт), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" (Стандарт), наявні в матеріалах даної справи, які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви позичальника. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Враховуючи вище викладене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 52 грн. 05 коп. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по її сплаті позивачу у заяві позичальника від 26.02.2006 року, тоді як Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" (Стандарт) не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Такий висновок суду ґрунтується також на висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. З огляду на вищезазначене, виходячи з принципу диспозитивності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2208 грн. 70 коп. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 20 590 грн. 52 коп. є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, при цьому не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 52 грн 05 коп, у зв`язку з недоведеністю обґрунтованості вказаних позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки задоволено 99,77 % позову (22 799,22 грн. : 22 851,27 грн. х 100%), а сплачено 2481 грн. судового збору, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 475,30 грн. судових витрат (99,77 % х 2481 грн. : 100%).

Outcome: partial