Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (ПрАТ «УТСК»), в якому просять стягнути з відповідача: на користь [PERSON] 8725,00 грн. страхового відшкодування витрат, пов`язаних з похованням [PERSON] , та 7084,50 грн страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою; на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 7084,50 грн страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою. Позов мотивують тим, що 03 серпня 2020 року, о 22 год 11 хв, на вул. Привокзальній в м. Яворові Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Фольксваген Крафтер», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер. [PERSON] була дружиною загиблого, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - його дітьми. 04 серпня 2020 року за фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020140000000601, з кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. 30 вересня 2020 року за результатами проведення досудового розслідування кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. При цьому, цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на 30 серпня 2020 року була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 08 серпня 2020 року представник позивачів [PERSON] звернувся в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання на суму 17450,00 грн та по 14169,00 грн моральної шкоди кожному з потерпілих. ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» частково сплатила страхове відшкодування, а саме: 8725,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратами на поховання, та по 7084,00 грн моральної шкоди. Своїми діями відповідач безпідставно та незаконно відрахував 50% від суми належного страхового відшкодування, пов`язаного із втратами на поховання в сумі 17450,00 грн та страхових відшкодувань, пов`язаних із заподіяною моральною шкодою, на загальну суму 5667,00 грн, чим порушив їх законні права та інтереси, не виплативши у повному обсязі належне страхове відшкодування. Померлий [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень, які призвели до його смерті саме від взаємодії з джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи його умислу. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі, якщо шкоду завдано життю чи здоров`ю особи. Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та підлягає відшкодуванню. Страховик хоч і не завдавав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди в порядку, передбаченого законом. Після такої виплати за умов, передбачених ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей страховик набуває права зворотної вимоги (регресу) до завдавала шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у встановленому законом порядку в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану смертю потерпілого, у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на відповідача, як страховика. Позивач [PERSON] понесла витрати на поховання в розмірі 17459,00 грн, однак відповідач відшкодував лише 8725,00 грн, що порушує її права. Крім того, відповідно до п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку, (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 1 мінімальну заробітну плату в місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. На день страхового випадку мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 4723,00 грн. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 56676,00 грн, відповідно, частка, яка припадає на кожного з позивачів, становить 14169,00 грн. Разом з тим відповідач частково здійснив страхове відшкодування на суму 7084,50 грн кожному з позивачів, чим безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування, яке належить позивачам, у розмірі 7084,50 грн на кожного, чим порушив їх законні права та інтереси. Ухвалою від 18 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 21 грудня 2021 року відповідач ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подав до суду відзив, у якому зазначив про те, що заперечує вимоги позивачів з таких підстав. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, які у своїй сукупності є непереборною силою, а також наявні ознаки непрямого умислу пішохода [PERSON] , що виключає відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за наслідками ДТП. Зокрема в діях [PERSON] вбачається непрямий умисел (ч. 3 ст. 24 Кримінального кодексу України), або просто умисел (ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення), у зв`язку з тим, що він усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), оскільки рухався проїзною часиною дороги у темну пору доби, у невстановленому для цього місці, жодним чином себе не виділяючи світлоповертальними елементами, при тому вийшов на проїзну частину дороги відразу перед автомобілем, який рухався проїзною частиною. Отже, [PERSON] розумів та усвідомлював усю небезпечність своїх дій і не міг не розуміти, що його дії можуть призвести до ДТП. Відтак, за умов, при яких сталася ДТП, у водія автомобіля була відсутня технічна можливість уникнути ДТП, що є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення пішохода з автомобілем не залежало від волі та дій водія [PERSON] , при усій обачливості його дій та/або поведінки. Наявність непереборної сили в даній події полягає у неможливості передбачення такої події водієм [PERSON] , а в разі її передбачення - неможливосі уникнення. Надзвичайний характер події зумовлений раптовим виходом пішохода [PERSON] на проїзну частину дороги, внаслідок чого відразу відбулося зіткнення даного пішохода з автомобілем. Таким чином, водій автомобіля марки «Фольксваген», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] не є винуватцем ДТП, яка мала місце 03 серпня 2020 року, у зв`язку не тільки з наявністю непрямого умислу з боку пішохода [PERSON] , а також і за наявністю ознак непереборної сили, а тому цивільно-правова відповідальність внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки за завдану шкоду, у даному випадку, не виникла. Однак страховик, зважаючи на конкретні обставини справи, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі половини суми страхового відшкодування відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, позивачі не надали доказів про понесені ними витрати на правову допомогу. Враховуючи наведені обставини ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12 січня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не прибули, однак їх представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителів, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» Степушенко П.М. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав пояснення, аналогічні наведеним у відзиві на позов, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши доводи сторін, викладені у поданих ними заявах по суті, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову відмовити, зважаючи на таке. Суд встановив, що 03 серпня 2020 року, о 22 год 11 хв, на вул. Привокзальній в м. Яворові Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Фольксваген Крафтер», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер. Позивач [PERSON] є дружиною загиблого [PERSON] , а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - його дітьми, що підтверджується наданими ними копіями свідоцтв про народження та свідоцтвами про одруження, а також не оспорюється та визнається відповідачем. 04 серпня 2020 року за фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020140000000601, з кваліфікацією ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого). Постановою слідчого Слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області Клебанюка Т.Ю. від 30 вересня 2020 року за результатами проведення досудового розслідування кримінальне провадження № 12020140000000601 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. З даної постанови вбачається, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди є та обставина, що пішохід [PERSON] появився на смузі руху для водія [PERSON] на такій відстані, яка вже була недостатньою для застосування своєчасного гальмування та уникнення наїзду. В діях водія [PERSON] не встановлено порушень вимог Правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної пригоди, відповідно у його діях не має ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. Також в даній постанові зазначено, що згідно з висновком судово-токсикологічної експертизи крові трупа [PERSON] було виявлено етиловий спирт в кількості 2,80 проміле. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на 30 серпня 2020 року була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чого сторони не заперечують. 08 серпня 2020 року представник позивачів [PERSON] звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявами про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання на суму 17450,00 грн та по 14169,00 грн моральної шкоди кожному з потерпілих. ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» частково сплатила страхове відшкодування, а саме 8725,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратами на поховання, та по 7084,00 грн моральної шкоди кожному із заявників. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ,5 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з нормами ст. ст. 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. Як описано вище, постановою слідчого від 30 вересня 2020 року кримінальне провадження № 12020140000000601 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення і в даній постанові вказано, зокрема, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди є та обставина, що пішохід [PERSON] появився на смузі руху для водія [PERSON] на такій відстані, яка вже була недостатньою для застосування своєчасного гальмування та уникнення наїзду. В діях водія [PERSON] не встановлено порушень вимог Правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної пригоди. Також суд враховує, що відповідно до п. п. 4.4, 4.7 та 4.8 розділу 4, яким визначено обов`язки і права пішоходів, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пішоходи у темну пору доби, які рухають проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевнився у відсутності небезпеки. За змістом п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Отже, враховуючи, що вини водія [PERSON] у скоєнні ДТП не встановлено, а в діях пішохода [PERSON] є порушення вимог Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої йому заподіяно тілесні ушкодження, від яких він помер, та враховуючи, що він усвідомлював чи повинен був усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння (рух пішохода в непередбачуваному для цього місці, в темну пору доби без виділення себе для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Посилання позивачів на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 751/8121/17, від 10 січня 2019 року у справі № 500/2095/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 757/59802/16-ц, від 01 лютого 2018 року у справі № 126/1439/17, де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи є безпідставними, оскільки спростовуються самим змістом вказаних постанов. Доводи позивачів щодо того, що твердження відповідача про те, що в діях пішохода [PERSON] вбачається непрямий умисел є лише припущенням, суд вважає необґрунтованими і відхиляє, оскільки останній, свідомо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено матеріалами кримінального провадження № 12020140000000601, тобто встановлено наявність вини [PERSON] . Крім того, відсутність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП, на думку суду, є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, навіть при усій обачливості його дій та/або поведінки, тобто останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені в постанові Верховного суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed