Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 07.10.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, в якій просив стягнути з відповідача на його користь, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 782 765 грн., та стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказує, що 25.07.2012 відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, затримано його, проведено обшук, та вилучено особисті речі. На зауваження працівники відділу внутрішньої безпеки міліції про незаконність вказаної слідчої дії не реагував, його при всіх ображали, брутально висловлювались в його адресу. Підставою для порушення кримінальної справи працівники прокуратури та ВВБ вказали, що нібито він в липні 2012 року маючи умисел на отримання незаконної вигоди вимагав грошові кошти в громадянина [PERSON] . Однак кримінальний злочин, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 368 КК України ним вчинений не був, так як він є законослухняним і добропорядним громадянином, про що ним було заявлено працівникам прокуратури, але не зважаючи на пояснення та на те, що доказів його причетності до вимагання грошових коштів у працівників прокуратури не було, працівники правоохоронних органів продовжували його звинувачувати. При цьому, працівники прокуратури, як було видно з їх дій і поступків, і самі не були впевнені, в тому що злочин був вчинений ним. Вже тоді вперше він відчув глибокі душевні страждання пов`язані з відчуттям страху перед правоохоронними органами, також переніс сильний психологічний стрес, фізичні болі, які виражалися в психологічному тиску на нього та його сім`ю. Його ображали, брутально висловлюючись в його адресу, заявляли що таким особам як він, не місце серед людей, і його потрібно ізолювати від нормального суспільства. Після чого, працівники прокуратури виносять постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, в зв`язку з малозначністю, а не з реабілітуючих підстав, намагаючись ввести його в оману. Будучи невинною особою, та впевненим в своїй добропорядності він оскаржив дану постанову, та 13.09.2012 вказана постанова була скасована постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу. 01.08.2012 в.о. прокурора м. Кривого Рогу Гречаний С.В., направив матеріали начальнику УСБУ для притягнення його до адміністративної відповідальності, та 09.08.2012 о/у 2 відділу спецпідрозділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ [PERSON] , склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-2 ч. 2 КУпАП відносно нього. 11.10.2012 суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу розглянувши протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, прийняла рішення про закриття адміністративної справи та передачу матеріалів прокурору м. Кривого Рогу для проведення перевірки стосовно наявності в діях [PERSON] , ознак злочинів, передбачених ст. 190, 368 КК України. 23.11.2012 слідчим з ОВС прокуратури м. Кривого Рогу Ващенко С. Д., до ЄРДР внесено відомості № 42012040230000002 за ст. 15 ч.2, 368 ч. 2 КК України, за заявою [PERSON] . Після чого, 20.02.2013 прокуратурою м. Кривого Рогу було винесено незаконну постанову про визнання його підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 15, ч. 2 , ст. 368 КК України, та повідомлено про підозру. 20 лютого 2013 року слідчому судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу, прокурором було подано клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а також клопотання про відсторонення від посаді, які в подальшому суддею були задоволенні. В зв`язку з цим, він був незаконно звільнений з роботи в МВС та фактично залишився без засобів для існування, не мав можливості забезпечувати свою сім`ю, що призвело до розлучення. 12.03.2013 старшим прокурором прокуратури м. Кривого Рогу радником юстиції Неклюдовим В.М., було затверджено обвинувальний акт відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 368 КК України. 14.03.2013 даний обвинувальний акт було направлено до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу. 10.04.2013 прокурор звернувся до суду з необґрунтованим клопотанням про зміну йому запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою. Також прокуратурою було заявлено клопотання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, у зв`язку з тим, що нібито він знає суддів та може вплинути на їх об`єктивність. В даному клопотанні прокуратурі було відмовлено, та 18.04.2013 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання прокурора про зміну йому запобіжного заходу. 19.10.2017 прокуратурою Дніпропетровської області було винесено постанову про відмову від публічного обвинувачення. Таким чином, у зв`язку з незаконними діями органів досудового слідства, та прокуратури, він незаконно знаходився під слідством та судом по обвинуваченню у злочині якого не вчиняв 4 роки 4 місяці 17 днів. Вважає, що такі незаконні дії працівників поліції, прокуратури заподіяли йому значну матеріальну шкоду, яка виразилась в тому, що під час досудового слідства та провадження в суді він залишився без роботи, і відповідно не отримував заробітну плату, ніс витрати на правову допомогу, лікування від нервових зривів, гіпертонічних кризів, тому просить стягнути моральну шкоду, яку поніс, що складає 782 765 грн.., з яких: 725 764 - не отримана заробітна плата, 10 000 - витрати на правову допомогу, 7 000 - витрати на лікування. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11-00 год. 13.12.2021, за правилами загального позовного провадження. 13.12.2021 постановлено ухвалу суду про відкладення підготовчого засідання на 11-00 год. 25.01.2022, за клопотанням представника [PERSON] про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з його знаходженням за межами України. Ухвалою суду від 25.01.2022 відкладено розгляд справи на 11-00 год. 10.03.2022, у зв`язку з неявкою представника відповідача, щодо якого у суду відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 10.03.2022 справу знято з розгляду до 11-00 год. 12.05.2022, відповідно до рішення зборів суддів від 02.03.2022 до закінчення воєнного стану в Україні. Ухвалою суду від 12.05.2022 у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11-00 год. 23.06.2022. 23.06.2022 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 10-00 год. 10.08.2022, у зв`язку з неявкою представника відповідача, щодо якого у суду відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою суду від 10.08.2022 відкладено розгляд справи на 11-00 год. 06.09.2022, за клопотанням представника позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з відрядженням в м. Київ. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, постановою про визнання особи підозрюваною прокуратурою м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.02.2013, визнано [PERSON] , [INFO] , підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.368 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №42012040230000002 від 23.11.2012, повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.368 КК України, досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] , працюючи на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Тернівського районного відділу Криворізького міського управління МВС України в Дніпропетровській області, маючи спеціальне звання майор міліції, скоїв посадовий корупційний злочин за наступних обставин: згідно з наказом начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.09.2008 року № 214 о/с [PERSON] призначено начальником сектора дільничних інспекторів міліції Тернівського районного відділу КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Прийнятою присягою працівника внутрішніх справ України, [PERSON] зобов`язаний завжди залишатися відданим народу України, строго дотримуватися Конституції та діючого законодавства, бути гуманним, чесним, добросовісним та дисциплінованим працівником, зберігати державну та службову таємницю, з високою відповідальністю виконувати свій службовий долг, вимоги статутів та приказів, постійно покращувати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти укріпленню авторитета органів внутрішніх справ, не жалкуючи сил та життя боротися зі злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права і свободи громадян, державний устрій та суспільний порядок. 13.07.2012 до Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з письмовою заявою звернулася гр.-ка [PERSON] з проханням притягти до кримінальної відповідальності [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , який в ніч з 11.07.2012 на 12.07.2012 спричинив їй фізичний біль та моральні страждання. Начальником сектору дільничних інспекторів міліції Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Коробкою С.М. проведення дослідчої перевірки за заявою [PERSON] в порядку ст.97 КПК України було доручено дільничному інспектору міліції Тернівського РВ КМУ ГУВМВС України в Дніпропетровської області Шевченку В.А. Після надходження вказаної вище заяви [PERSON] у [PERSON] , виник умисел на отримання від [PERSON] хабара за не притягнення останнього до відповідальності за спричинення фізичного болю [PERSON] . Після проведення дослідчої перевірки за фактами, викладеними в заяві [PERSON] , 16.07.2012 ДІМ Тернівського РВ КМУ Шевченком В.А. винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] на підставі ст.6 п.2 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину, про що повідомлено [PERSON] та передано йому вказаний відмовний матеріал для узгодження. [PERSON] , з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, реалізуючи свій умисел на отримання хабара від [PERSON] , з метою запропонувати [PERSON] передати йому в якості хабара грошові кошти, викликав [PERSON] до свого службового кабінету у приміщенні Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на 21.07.2012. Після того, як [PERSON] 21.07.2012 явився за викликом до [PERSON] , останній, знаходячись у своєму службовому кабінеті № 12 в приміщенні Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за адресою: м.Кривий Ріг вул.Бірюзова,13 в період часу приблизно з 10.00 годин до 10.30 годин, запропонував [PERSON] , якому не було відомо про те, що 16.07.2012 за заявою [PERSON] було винесено рішення про відмову у порушенні кримінальної справи, передати йому в якості хабара 3000 грн. за не притягнення до відповідальності, встановивши йому строк до якого він повинен передати грошові кошти у вигляді хабара, до 23.07.2012. 23.07.2012 [PERSON] прийшов до службового кабінету [PERSON] в Тернівському РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, де повідомив йому, що грошові кошти в сумі 3000 грн. не знайшов, після чого [PERSON] переніс час передачі йому грошей в сумі 3000 грн. в якості хабара [PERSON] на 25.07.2012. 25.07.2012 [PERSON] звернувся з заявою про вимагання з нього хабара [PERSON] до УВБ при ГУМВС України в Дніпропетровській області. 25.07.2012 [PERSON] в період часу приблизно з 10.00 год. до 11.00 год., в приміщенні Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області зустрів знайомого йому колишнього суспільного помічника дільничного інспектора міліції [PERSON] , від якого дізнався, що той перебуває в Тернівському РВ за проханням дільничного інспектора міліції Шевченка В.А. , та в подальшому на протязі дня буде знаходитися разом з Шевченком В.А , на не офіційній зупинці транспорту суспільного користування, розташованій біля торговельного кіоску по [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] повідомив [PERSON] , що на протязі дня до нього підійде чоловік, який передасть борг для подальшої передачі [PERSON] маючи намір використати [PERSON] в якості посередника в отриманні хабара від [PERSON] , при цьому не повідомляючи йому про те, що гроші передаються у вигляді хабара та маючи при цьому намір забезпечити власну безпеку при можливому виявленні факту дачі хабара правоохоронними органами. 25.07.2012 о 11.56 год. [PERSON] , діючи згідно вищевказаної домовленості з [PERSON] про передачу останньому грошових коштів у вигляді хабара, зателефонував останньому з свого мобільного телефону номер [NUMBER] на мобільний телефон [PERSON] номер [NUMBER] та повідомив, що має можливість передати в якості хабара [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 грн. На що [PERSON] , усвідомлюючи злочинний характер отримання від [PERSON] грошових коштів за не притягнення останнього до відповідальності за спричинення фізичного болю [PERSON] , бажаючи забезпечити себе від можливого затримання при отриманні хабара від [PERSON] , знаходячись в своєму службовому кабінеті, повідомив [PERSON] , щоб той направився на місце знаходження [PERSON] ,, тобто на [ADDRESS] , де біля торговельного кіоску повинен передати грошові кошти в сумі 3000 грн. [PERSON] , з яким [PERSON] був знайомий особисто, для подальшої передачі [PERSON] . Після чого, [PERSON] за вказівкою [PERSON] направився за вказаною йому [PERSON] адресою на [ADDRESS] , де знаходячись біля торгівельного кіоску, зустрівся з [PERSON] , який не був повідомлений, з якою метою передаються вказані грошові кошти, та передав йому, згідно домовленості з [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 грн. для подальшої передачі [PERSON] . Після отримання грошових коштів в сумі 3000 грн. від [PERSON] [PERSON] було затримано працівниками УВБ в Дніпропетровській області ДВБ МВС України та прокуратури м.Кривого Рогу Дніпропетровської області. Таким чином [PERSON] виконав всі дії, які вважав за необхідні для отримання хабара від [PERSON] , але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежать від його волі. Досудовим розслідуванням зібрано достатньо доказів для підозри [PERSON] , [INFO] в скоєнні закінченого замаху на отримання хабара в значному розмірі, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 368 КК України (а.с. 8-12). 12.03.2013 старшим прокурором прокуратури м. Кривого Рогу радником юстиції Неклюдовим В.М., було затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 368 КК України (а.с. 19-21). Згідно ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2013, задоволено клопотання слідчого з ОВС прокуратури м. Кривого Рогу Ващенка С.Д. про відсторонення від посади начальника дільничних інспекторів міліції підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні №42012040230000002, відсторонено від посади начальника дільничних інспекторів міліції підозрюваного [PERSON] , [INFO] , строком на два місії, а саме з 23.02.2013 по 23.04.2013 (а.с. 29). Згідно ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 18.04.2013, у клопотанні прокурора про зміну раніше обраного запобіжного заходу та застосування у відношенні обвинуваченого [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовлено (а.с. 28). Відповідно до Витягу з наказу №205 о/с дск від 23.07.2013, звільнено в запас Збройних сил за п. 64 «є» (за порушення дисципліни): майора міліції [PERSON] виконуючого обов`язки начальника сектора дільничних інспекторів міліції Тернівського районного відділу Криворізького міського управління, з 23 липня 2013 (а.с. 13). Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.12.2017, закрито кримінальне провадження у відношенні [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368 КК України, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (а.с. 30). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Вимоги статті 2 Конвенції не будуть виконані, якщо захист, який надається національним законодавством, існує лише у теорії. Він також повинен ефективно працювати на практиці, що вимагає оперативного розгляду справи без непотрібних затримок (рішення у справі «Шиліг проти Словенії» (Silih v. Slovenia), заява № 71463/01, п. 195). Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування, у зв`язку з порушенням. Відповідно до ст.2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави, на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина другастатті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18. Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Так, судом встановлено, що постановою Прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.02.2013, визнано [PERSON] , [INFO] , підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.368 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №42012040230000002 від 23.11.2012, повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.368 КК України (а.с. 19-21). Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.12.2017, закрито кримінальне провадження у відношенні [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368 КК України, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (а.с. 30). Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Відповідно до ч. 1ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини 1 статті 3 цього Закону, у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. Таким чином, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Відповідно до ст. 1, п.1 ст. 6 Конвенції, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, згідно ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. Положеннями ч.ч. 1,2 та 7 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Нормами частини 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм закону, та враховуючи, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 20.02.2013 по 12.12.2017, тобто 4 роки 4 місяці 17 днів, та кримінальне провадження відносно останнього було закрито, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинуваченого, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди. Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Положенням ст. 23 ЦК України передбачено, що відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Отже, факт закриття кримінального провадження, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, [PERSON] дає підстави вимагати відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок неправомірних дій органів досудового слідства позивач був позбавлений можливості продовжувати свій звичайний розклад життя, сильні душевні переживання і душевний біль, депресія, нервові стреси, відчуття тривоги, приниження розгубленість інші негативні наслідки мали місце протягом всього періоду притягнення його до кримінальної відповідальності. Крім того, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2013, задоволено клопотання слідчого з ОВС прокуратури м. Кривого Рогу Ващенка С.Д. про відсторонення від посади начальника дільничних інспекторів міліції підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні №42012040230000002, відсторонено від посади начальника дільничних інспекторів міліції підозрюваного [PERSON] , [INFO] , строком на два місії, а саме з 23.02.2013 по 23.04.2013 (а.с. 29). Відповідно до Витягу з наказу №205 о/с дск від 23.07.2013, звільнити в запис Збройних сил за п. 64 «є» (за порушення дисципліни): майора міліції [PERSON] виконуючого обов`язки начальника сектора дільничних інспекторів міліції Тернівського районного відділу Криворізького міського управління, з 23 липня 2013 (а.с. 13). Таким чином, позивач перебував під кримінальним переслідуванням 4 роки 4 місяці 17 днів, у зв`язку чим зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення. При цьому, був відсторонений від займаної посади та в подальшому звільнений, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на його життя, що привело до зміни його життєвого укладу та завдало йому значних страждань. Також, позивач був обмежений у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно нього застосовувався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, що передбачає право позивача на відшкодування йому моральної шкоди. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Таким чином, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18. Разом із тим, визначений законом розмір є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнали позивачі, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зроблено правовий висновок такого змісту: суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, яка діє на час розгляду справи. При цьому, як вбачається з письмових матеріалів справи, [PERSON] перебував під слідством та судом з 20.02.2013 по 12.12.2017, тобто 4 роки 4 місяці 17 днів. Внаслідок заподіяння позивачу моральної шкоди, у зв`язку з його перебуванням під слідством та судом, мінімальний її розмір за 53 місяці повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, який відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» становив 6500 грн. Таким чином, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди гарантований державою становить 344500 грн., із розрахунку 6500 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2022) х 53 місяців (перебування позивача під слідством та судом). Крім того, суд враховує, що позивач втратив роботу, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача 400 000 грн. моральної шкоди, задовольнити частково. Стосовно частини позовних вимог про стягнення не отриманої заробітної плати та витрат на лікування, слід зазначити, що розмір не отриманої заробітної плати та розмір витрат на лікування не підтверджується належними та допустимим доказами, тому підстави для їх стягнення відсутні. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Згідно ч.1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». Згідно п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, виходячи із розміру задоволених позовних вимог, Державній казначейській службі України підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у розмірі 4000,00 грн. На підставі ст.56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1174, 1173 ЦК України,

Outcome: partial