Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~В вересні 2022 року заявниця [PERSON] через представника [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті особи в певний час на окупованій території, вказавши заінтересованою особою Чортківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ). В заяві вказується, що [PERSON] до 24 березня 2022 року проживала в [ADDRESS] . У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації 24.03.2022 року вона з чоловіком [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , виїхали з м. Маріуполь на підконтрольну територію України та 16.05. 2022 року приїхали в с. Хмелева Заліщицького району Тернопільської області, де проживають по даний час. За адресою [ADDRESS] , проживала її рідна сестра [PERSON] , [INFO] , яка була опікуном неповнолітнього [PERSON] . В кінці квітня 2022 року до заявниці зателефонувала її знайома [PERSON] , яка на даний час знаходиться за кордоном, та повідомила, що її сестра [PERSON] скоріш за все загинула, оскільки було здійснено авіабомбардування військових РФ і в будинок [PERSON] попала бомба, внаслідок чого будинок було зруйновано повністю. Також Ірина скинула їй фото будинку [PERSON] , з яких вбачається, що він повністю зруйнований. Останній раз із сестрою заявниця бачилася 23.03.2022 року за місцем її проживання, де пропонувала їй виїхати з ними на підконтрольну територію України, однак остання відмовилася. З того часу ніякого зв`язку із [PERSON] по даний час немає. З урахуванням вище викладених обставин, заявниця вважає, що внаслідок нанесення авіа ударів відбулося повне руйнування будинку її сестри [PERSON] , а наявність залишків плям бурої речовини похожої на кров, свідчить про виникнення обставин, які загрожували її сестрі. 08.06.2022 року заявниця звернулася до Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області із повідомленням про злочин, про внесення відомостей в ЄРДР за фактом смерті її сестри [PERSON] . За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 438 КК України. [PERSON] , [INFO] , є рідною сестрою заявниці [PERSON] . Просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки та жительки [ADDRESS] , встановивши дату смерті [INFO] . Представник заявниці\~ [PERSON] \~заяву підтримує,\~просить задовольнити,\~суду пояснив,\~що при\~детальнішому з`ясуванні\~обставин смерті\~її датою\~слід вважати\~31\~березня 2022\~року,\~саме тоді\~стався авіа\~удар,\~що стався\~в будинок[PERSON] , [INFO] . Представник заінтересованої особи Чортківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при вирішенні вказаної справи покладаються на розсуд суду. Вислухавши представника заявниці, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Особа заявниці [PERSON] стверджується згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданим 07.09.2005 Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області. Заявниця взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 16.05.2022 №6105-5001582819, фактичне місце проживання (перебування) якої за адресою: [ADDRESS] . Заявниця [PERSON] до 24 березня 2022 року проживала в [ADDRESS] . У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації, 24.03.2022 року вона з чоловіком [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , виїхали з м. Маріуполь на підконтрольну територію України та 16.05.2022 року приїхали в с. Хмелева, Заліщицького району, де проживають по даний час. За адресою [ADDRESS] , проживала її рідна сестра [PERSON] , [INFO] , яка була опікуном неповнолітнього [PERSON] . В \~кінці \~квітня \~2022\~року до\~заявника зателефонувала її знайома [PERSON] , яка на даний час знаходиться за кордоном, та повідомила, що її сестра [PERSON] скоріш за все загинула, оскільки здійснено авіа бомбардування військових РФ і в будинок [PERSON] попала бомба, внаслідок чого будинок було зруйновано повністю. Також Ірина скинула їй фото будинку [PERSON] , з яких вбачається, що він повністю зруйнований. Останній раз із сестрою заявниця бачилася 23.03.2022 року за місцем її проживання, де пропонувала їй виїхати з ними на підконтрольну територію України, однак остання відмовилася. З того часу ніякого зв`язку із [PERSON] по даний час немає. З прослуханого в судовому засіданні аудіо запису [PERSON] вбачається, що датою смерті [PERSON] є [INFO] . З урахуванням вище викладених обставин, заявниця вважає, що внаслідок нанесення авіа ударів, відбулося повне руйнування будинку її сестри [PERSON] , а наявність залишків плям бурої речовини похожої на кров, свідчить про виникнення обставин, які загрожували смерті її сестри. 08.06.2022 року заявниця звернулася до Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області із повідомленням про злочин, про внесення відомостей в ЄРДР за фактом смерті її сестри [PERSON] . За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 438 КК України. [PERSON] , [INFO] , є рідною сестрою заявниці [PERSON] , що у відповідності до вимог ст. 317 ЦПК України дає їй право звернутися з відповідною заявою до суду. Представник заявника 02.08.2022 року звернувся з адвокатським запитом до Державного Підприємства «Український національний центр розбудови миру», щодо наявної інформації стосовно загиблої [PERSON] . Згідно відповіді Державного Підприємства «Український національний центр розбудови миру», інформація про [PERSON] у реєстрах ведення яких здійснює НІБ, відсутня. 08.08.2022 року представник заявника звернувся до уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, щодо наявної інформації стосовно загиблої [PERSON] . Однак станом на 09.09.2022 року відповіді на адвокатський запит не надійшло. Згідно обліково-статичної картки дитини № [NUMBER] , вбачається згідно рішення колегії Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 29.08.2017 №156/3 «Про надання малолітньому [PERSON] , [INFO] , статусу дитини-сироти» [PERSON] , [INFO] надано статус дитини-сироти. Згідно рішення колегії Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 29.08.2017 №159 «Про призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] » [PERSON] призначено опікуном над [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] є дитиною сиротою, та якому потрібно опікун, встановлення факту смерті [PERSON] має значення для забезпечення прав [PERSON] як дитини сироти. Даний юридичний факт породжує правовий наслідок і від нього залежить виникнення прав у заявниці щодо встановлення опіки над дитиною-сиротою. Пунктом 5 ч.\~2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Предметом розгляду заяви є встановлення факту смерті, який необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Відповідно до п. п. 8 ч.1 ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтею 1 Закону від 15 квітня 2014 року № 1207-УП (з наступними змінами) «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Відповідно до частини четвертої\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Проаналізувавши зміст вимог заявника, можна зробити висновок, що предметом розгляду у цій справі є не оскарження правомірності дій заінтересованої особи, а встановлення факту, що має юридичне значення При цьому звертаю увагу суду, що за змістом ст. 315, 318 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. На вказані умови також звертає увагу Верховний Суд України в роз`ясненнях «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд також розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У листі Касаційного цивільного суду ВС за №985/0/208-21 від 22.04.2021, адресованому апеляційним судам, міститься роз`яснення, що від осіб, які звертаються до суду із заявою про встановлення відповідного факту (смерть на окупованій території) подання до суду письмової відмови органу ДРАЦС у здійснення реєстрації таких фактів не вимагається. Також звертається увагу на необхідність брати до уваги практику Європейського суду з правлюдини,зокрема, «Набійські винятки». За наведених обставин випливає, що подані докази у своїй сукупності дають суду підстави дійти до висновку про можливість встановити факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України та задовольнити заяву, оскільки іншого способу захисту порушеного права немає.

Outcome: approved