Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» про спонукання до виконання зобов`язань та відшкодування нанесених збитків (шкоди). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона, будучи власником квартири [ADDRESS] , є споживачем послуг, які надаються відповідачем, зокрема, із постачання теплової енергії у гарячій воді для опалення квартири. 15.11.2016 позивачкою, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, було оглянуто лічильник теплової енергії у гарячій воді, встановлений у будинку за місцем її проживання, за результатами якого було виявлено витік гарячої води після лічильника. Вказана обставина, на думку позивачки, свідчить про те, що внутрішньобудинкова мережа, у тому числі і її квартира, отримувала менше теплової енергії, ніж вказано у емітованих відповідачем рахунках на підставі показників лічильника. З огляду на наведене, позивачка зробила відповідні фото та відправила поштою звіт про ці дії відповідачу із зафіксованими витоками гарячої води. Однак у відповідь на це відповідач жодних дій не вчинив, гаряча вода продовжувала витікати, а тому 10.12.2016 чоловік позивачки по телефону звернувся з цього приводу до диспетчерської служби Подільського району м. Києва. Крім того, мешканці будинку подали відповідне колективне звернення до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. За результатами розгляду такого звернення адміністрацією було направлено комісію, яка 12.12.2016 підтвердила наявність залиття, а 15.12.2016 ліквідувала його. Водночас, відповідачем всупереч Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №151 від 17.02.2010, не було проведено перерахунку розміру плати за надання послуг, а тому позивачка, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд зобов`язати відповідача зробити перерахунок розміру плати за надання послуг з централізованого опалення для її квартири. Ухвалою судді Декаленко В.С. від 29.06.2017 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2017 справу передано у провадження судді Васильченка О.В. 25.04.2018 ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» подано до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, відповідач зазначив, що на системі централізованого опалення будинку [ADDRESS] встановлено будинковий засіб обліку теплової енергії, який враховує всі періоди ненадання або надання не в повному обсязі таких послуг. Отже, мешканцям виставляються рахунки лише за фактично спожиті обсяги централізованого опалення. Крім того, Порядок проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №151 від 17.02.2010, передбачає можливість його застосування тільки у разі невідповідності фактичної температури в житлових приміщеннях нормативній за умови відсутності квартирних та будинкових засобів обліку теплової енергії. Таким чином, у зв`язку з наявністю у будинку за місцем проживання позивачки будинкового засобу обліку, підстави для здійснення перерахунку відсутні. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що у листі Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.12.2016, на яку посилається позивачка, підставою залиття підвального приміщення зазначено пошкодження на трубопроводі системи холодного водопостачання, тоді як ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води взагалі та для мешканців вказаного будинку зокрема. Питання нарахувань за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, зокрема, пунктом 11 яких встановлено, що за наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено. При цьому Правилами не передбачено особливого порядку нарахувань за послугу з централізованого опалення у випадку наявності витоків із загальнобудинкової системи ЦО. Крім того, засіб обліку теплової енергії, що встановлений у будинку за адресою [ADDRESS] , фіксує обсяг теплової енергії у Гкал на вводі у будинок. Зазначений засіб обліку технічно не може зафіксувати втрати теплової енергії, зумовлені витоком теплоносія з системи централізованого опалення, а тому, відповідно, не видається можливим визначити, який обсяг теплової енергії міг бути витрачений не на обігрів квартир будинку. Додатково відповідач зазначив, що ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не має у володінні та не утримує на балансі внутрішньобудинкові мережі житлових будинків, що є невід`ємними частинами будинків, витрати на обслуговування яких входять до складу тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Зокрема, відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства №76від 17.05.2005, виконавці послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюють технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації. Крім того, відповідач посилається на те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження витоків з внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення, зокрема, й документів, що підтверджують період витоків, про які зазначено у позові. 15.04.2019 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, замінено відповідача ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на належного відповідача КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». 06.11.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у позові, вказуючи на те, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» стало виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води лише з 01.05.2018 та не є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (на даний час - АТ «К.ЕНЕРГО»), яке раніше було виконавцем послуг у зазначеному будинку, а стало правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» лише в частині зобов`язань з оплати спожитого останнім природного газу, тобто в частині основного боргу, що, зокрема, підтверджується сталою практикою Верховного Суду, яка склалася під час розгляду значної кількості судових справ за участю КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Відповідач також зазначив, що 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (на даний час AT «К.ЕНЕРГО») та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» дійсно було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 (Договір №602-18), за яким кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води як такий, що підлягає стягненню із споживача. Відповідно до Додатку 1, 2 до Договору № 602-18 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до [PERSON] у сумі 25255,65 грн. за спожиті послуги з централізованого опалення та у сумі 1299,75 грн. за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води. Таким чином, відповідно до умов Договору №602-18 заборгованість [PERSON] перед підприємством за вказані послуги, які були надані ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до 01.05.2018, становить 26555,4 грн., а питання щодо передачі усіх прав та обов`язків по даній справі, як зазначає позивач, до підприємства не передавались. Окремо відповідач посилається на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не було виконавцем послуг з постачання холодної води, про пошкодження трубопроводу із постачання якої зазначено у вищевказаному листі Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.12.2016 як про підставу залиття підвального приміщення у будинку позивачки. Крім того, відповідач вказує на відсутність підстав для проведення перерахунку наданих послуг з огляду на наявність у будинку позивачки будинкового засобу обліку теплової енергії, а також на те, що Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ №630 від 21.07.2002, не передбачено особливого порядку нарахувань за послугу централізованого опалення у випадку наявності витоків із загальнобудинкової системи централізованого опалення. 17.04.2020 позивачкою подано відповідь на відзив, в якому вона вказує на те, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є належним відповідачем за даним позовом. 05.11.2020 відповідачем подано письмові пояснення по суті спору, в яких додатково зазначено про те, що пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення договірних правовідносин) передбачено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Послуги з централізованого постачання гарячої води надаються підприємством позивачу на підставі публічного договору про приєднання, з урахуванням норм чинного законодавства України та типового договору відповідно до Правил. Пунктом 8 Правил передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, який оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення договірних правовідносин) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до ч.2 ст.638 Цивільного кодексу України (ЦК України) договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. 28.03.2018 у газеті Київської міської ради «Хрещатик» №34 (5085) від 28.03.2018 розміщено оголошення про те, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» стає виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розміщеного договір про надання таких послуг, який є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечення щодо його умов. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для позивача у вищезазначеному житловому будинку надаються КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на підставі публічного договору про приєднання, з урахуванням норм чинного законодавства України та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню, розробленого відповідно до Правил та оприлюдненого у газеті Київської міської ради «Хрещатик» №34(5085) від 28.03.2018, який вважається акцептованим (прийнятим) усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору. 02.04.2021 позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій вона, крім вищезазначених позовних вимог, просить на підставі п.9 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути із відповідача на її користь пеню у розмірі 1775,11 грн., що дорівнює трьом відсоткам вартості замовлення (а саме встановленого у її квартирі теплоносія, вартістю 2465,43 грн.) за 24 дні листопада 2017 року (2465,43 х 3% х 24 = 1775,11 грн.). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2021 справу передано у провадження судді Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 18.06.2021 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру плати за наданні послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді за листопад-грудень 2016 року, та стягнути з відповідача на користь позивачки обраховану нею пеню у розмірі 1775,11 грн. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позов та письмових поясненнях, наявних в матеріалах справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачка є власником кватири [ADDRESS] . В будинку встановлений загальнобудинковий засіб обліку теплової енергії. 12.12.2016 відбулося залиття підвального приміщення будинку, яке станом на 15.12.216 було ліквідоване. Вказані обставини сторонами не оспорюються, а отже не підлягають доказуванню в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України. Обґрунтовуючи позов, позивачка зазначає, що вказане залиття відбулося внаслідок пошкодження трубопроводу гарячого водопостачання, внаслідок чого її квартира отримала менше теплової енергії, ніж вказано у емітованих відповідачем рахунках на підставі показників лічильника, а тому вона просить зобов`язати відповідача зробити перерахунок розміру плати за надання послуг з централізованого опалення для її квартири. Вирішуючи обґрунтованість таких її доводів, судом враховується наступне. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (далі по тексту - Правила користування тепловою енергією), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила надання послуг), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 (далі - Порядок відключення від мереж ЦО і ГВП). Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до термінів, наведених в ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначено, що: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; - виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; - виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; - внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; - кількісний показник житлово-комунальних послуг - одиниця виміру для обчислення обсягу отриманої споживачем послуги, визначена відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно з законодавством; - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; - точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання; - утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; - якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства. Згідно із ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 ст.20 вказаного Закону визначено, що споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Права та обов`язки виконавця визначені ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до яких, серед іншого, віднесено: право вимагати від споживача дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних і протипожежних правил та інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; вимагати від споживача своєчасного проведення робіт щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості цих робіт; обов`язки щодо забезпечення своєчасності та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; надання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартості, загальної вартості місячного платежу, структури цін/тарифів, норм споживання, режиму надання житлово-комунальних послуг, їх споживчих властивостей тощо; своєчасного проведення підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; розгляд у визначений законодавством термін претензій та скарг споживачів і проведення відповідних перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж, вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; сплачувати споживачу компенсацію за перевищення встановлених термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт у розмірі, визначеному договором або законодавством; своєчасного за власний рахунок проведення робіт з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги виробник має право, зокрема: вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих послуг від виконавців та зобов`язаний: укласти договір з виконавцем (споживачем) про умови надання житлово-комунальних послуг; виробити житлово-комунальні послуги відповідно до умов договору, стандартів, нормативів, норм і правил; проводити в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості. Аналогічні положення щодо прав та обов`язків споживача, виробника та виконавця визначені Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила), що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Крім того, п.6 вказаних Правил встановлено, що послуги з централізованого опалення повинні відповідати нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку. Статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця в журналі актів претензій, та перерахунок за актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги. Як встановлено судом, мешканці будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] ), зверталися із колективним зверненням до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо утеплення зовнішніх стін, ремонту покрівлі та незадовільного стану теплового пункту будинку. Листом Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №106-106/оп/ко-901-3580 від 22.12.2016, адресованим жительці квартири [ADDRESS] вказаного будинку [PERSON] було, зокрема, повідомлено, що у зв`язку із пошкодженням на трубопроводі системи холодного водопостачання 12.12.2016 відбулося залиття підвального приміщення. На день складення листа пошкодження на трубопроводі ліквідовано, воду з підвального приміщення відкачано. Під час комісійного обстеження теплового пункту на трубопроводі гарячого водопостачання у бойлерній спостерігалось пошкодження. Станом на 15.12.2016 пошкодження ліквідовано. Водночас, жодних інших доказів, із яких можна було б встановити достовірну причину вказаного залиття, зокрема й те, чи сталося таке затоплення внаслідок пошкодження трубопроводу гарячого водопостачання, як про це зазначає позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог, матеріали справи не містять. Зокрема, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження витоків з внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення, зокрема, й документів, що підтверджують період витоків, про які зазначено у позові. При цьому, з метою повного та всебічного встановлення усіх обставин справи судом було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та ухвалою від 24.01.2022 витребувано у Подільської районної в місті Києві державної адміністрації усі наявні відомості (кошториси, акти виконаних робіт тощо) щодо робіт, проведених з ліквідації пошкодження на трубопроводі гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] , яке мало місце у листопаді 2016 року. Листом Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №106-3288 від 20.06.2022 суду надано відомосте про те, що роботи із ліквідації пошкоджень на трубопроводі гарячого водопостачання вказаного житлового будинку у 2016 році були виконані в рамках проведення поточного ремонту працівниками Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва. Роботи і витрати із проведення поточних ремонтів не відносяться до будівельних робі, тому вимоги ДСТУ БД 1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» щодо визначення їх вартості і складання форм звітності на вказані роботи не виконуються. Враховуючи вищевикладене, кошториси та акти виконаних робіт форми КБ-2в на ремонт трубопроводів гарячого та холодного водопостачання в тепловому пункті вказаного житлового будинку не складались. При вирішенні даного спору судом також приймається до те, що відповідно до пп.2.3.7, 2.8.2 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005, виконавці послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюють технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливної каналізації. Під час підготовки житлового фонду до експлуатації у зимовий період саме зазначеними виконавцями житло-комунальних послуг повинно виконуватися усунення несправностей внутрішніх систем тепло-, водо- та електропостачання у установок із газовими нагрівами. Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача у тому, що Порядок проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №151 від 17.02.2010, передбачає можливість його застосування тільки у разі невідповідності фактичної температури в житлових приміщеннях нормативній за умови відсутності квартирних та будинкових засобів обліку теплової енергії. Таким чином, у зв`язку з наявністю у будинку за місцем проживання позивачки будинкового засобу обліку, підстави для здійснення перерахунку відсутні. Крім того, заслуговують на увагу суду й твердження відповідача про те, що Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ №630 від 21.07.2002, не передбачено особливого порядку нарахувань за послугу централізованого опалення у випадку наявності витоків із загальнобудинкової системи централізованого опалення. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом також приймається до уваги позиція Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Підсумовуючи вищенаведене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити дії та відсутність підстав для їх задоволення. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені є похідними від основних позовних вимог, а тому підстави для їх задоволення також відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed