Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

17.11.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у загальній сумі 411\~900,00 грн. за договором позики. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 21.05.2020 року між відповідачем [PERSON] та первісним кредитором [PERSON] було укладено договір займу, відповідно до умов якого відповідачу передано грошові кошти у розмірі 81\~000,00 грн., що відповідає еквіваленту 3\~000,00 доларів США на строк до 21.11.2020 року. В подальшому 01.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги боргу за договором позики від 21.05.2020 року, про що на адресу відповідача [PERSON] було направлено відповідне повідомлення. Відповідно до п. 1 договору позичальник свідчить, що отримав грошові кошти повністю ще до підписання договору. Відповідно до п.п. «а» п. 5 договору позики, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за грошовими коштами, переданими йому відповідно до п. 1 договору позики, у розмірі 1,5% у день, за період, за який проценти не були сплачені достроково. Тобто відповідно до умов договору позики від 21.05.2020 року відповідач зобов`язаний сплачувати проценти за користування грошовими коштами до 27 числа кожного місяця за наступний календарний місяць. Станом на 17.11.2020 з боку відповідача не надходило жодного платежу зі сплати процентів за користування грошовими коштами за період з 21.05.2020 року по 17.11.2020 року, у зв`язку із чим виникла заборгованість перед позивачем [PERSON] у розмірі 217\~485, 00 грн. (179 календарних днів х 1,5% х 81\~000=217\~485, 00 грн.). Крім того, відповідно до п. 9.3 договору позики від 21.05.2020 року у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за договором, він зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі сто відсотків від суми, визначеної в п. 1 договору позики. Тобто сума штрафу за порушення термінів сплати відсотків за грошовими коштами становить 81\~000 х 100%=81\~000,00 грн. Відповідно до п.5.1 договору позики у випадку порушення позичальником умов договору, позичальник зобов`язаний достроково виконати усі свої зобов`язання перед позикодавцем у десятиденний строк з моменту порушення своїх зобов`язань. Підтвердженням виконання позичальником своїх зобов`язань за договором є розписка, складена позикодавцем. Договір вважається виконаним позичальником лише після отримання ним від позикодавця відповідної розписки. Крім того, п. 9.4 договору позики встановлено, що позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 10% від суми, визначеної у п. 1 договору позики за кожен день прострочення виконання будь-якого зобов`язання за договором. Розмір пені становить 1\~449\~900,00 грн. ((81\~000,00 грн./10) х 179 = 1\~449\~900,00 грн.). Однак позивач, усвідомлюючи занадто великий розмір нарахування процентів за користування позикою має право заявити про зменшення позовних вимог на суму 217485,00 грн. нарахованих процентів за користування позичкою, також позивач заявляє про зменшення позовних вимог на 1200000,00 гривень нарахованої пені з 1449900, 00 грн., та остаточно розмір пені складає 249\~900,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач, посилаючись на ст.ст. 16, 530, 533, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 81000, 00 грн. - суму основного боргу, 81000, 00 грн. - штраф за порушення зобов`язань за договором позики та 249900,00 грн. пені, а всього 411900,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Призначено судове засідання. 15.01.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. надати суду: належним чином завірену копію договору іпотеки квартири [ADDRESS] , посвідченого за реєстровим № 413 від 21.05.2020 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.02.2021 року залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушеву О.С. повідомити суду: інформацію щодо наявності або відсутності факту надходження від [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на депозитний рахунок приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушевої О.С., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , грошової суми на підставі заяви [PERSON] від 04.11.2020 року, яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Мангушевою О.С. за №1323, а також, у разі зарахування грошової суми на депозит розмір такої суми та дані щодо осіб, яким передана така грошова сума в подальшому. Відповідач [PERSON] відзив не подавав, але надав заяву, в якій зазначив, що третя особа [PERSON] намагається заволодіти його квартирою шляхом накладання стягнення на предмет іпотеки, а саме - на квартиру [ADDRESS] . Також відповідач вказав, що 20.02.2021 року він отримав поштою повідомлення - вимогу, в якій [PERSON] вимагає від нього негайно сплатити борг за договором позики від 21.05.2020 року у розмірі 411 900,00 гривень, хоча він брав у борг лише 81 000,00 гривень. 12.04.2021 року відповідач отримав поштою повідомлення від [PERSON] про те, що він буде реалізовувати своє право іпотекодержателя його квартири за ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», тобто має намір позбавити відповідача квартири за борг, який, на думку відповідача, є несправедливо перевищеним. Відповідач не відмовляється від того, що брав у борг 81000,00 гривень та у відповідача виникли труднощі щодо виплати цього боргу, але відповідач вказує, що не розуміє, як він може бути винним новому кредитору [PERSON] суму, яка в п`ять разів перевищує ту, яку він отримав від [PERSON] . Відтак просить суд не задовольняти позов [PERSON] про стягнення з нього на її користь боргу у розмірі 411 900,00 гривень (а.с.66 ). В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. На початку розгляду справи відповідач [PERSON] подав заяву про проведення засідання у його відсутність (а.с.17), однак в подальшому його явка була визнана судом обов`язковою згідно з п.5 ч.2 ст. 223 ЦПК України. Однак, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.09.2022 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.05.2020 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника суму в розмірі 81000, 00 гривень зі строком повного погашення боргу не пізніше 21.11.2020 року. Сторони домовились, що ця позика дорівнюється еквіваленту грошового зобов`язання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони приймають 3000 доларів США. В п.2 договору позичальник свідчить, що отримав гроші від позикодавця повністю ще до підписання договору (а.с.3, 25). Пунктом 5 договору визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок, вказаний у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок (з розрахунку)1,5 % у календарний день за період, за який проценти не були сплачені достроково; 10 % за 30 календарних днів, надалі місяць. Проценти, які сплачуються позикодавцю, не є неустойкою. Між тим, даний позов не містить вимог про стягнення процентів. Також п.5 договору передбачено, що у випадку порушення позичальником умов договору, позичальник зобов`язаний достроково виконати усі свої зобов`язання перед позикодавцем за договором у десятиденний строк з моменту порушення позичальником умов договору. Підтвердженням виконання позичальником своїх зобов`язань за договором є розписка, складена позикодавцем. Договір вважається виконаним позичальником лише після отримання ним від позикодавця відповідної розписки. Відповідно до п.9.3 договору у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за договором, він зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від суми визначеної в пункті 1 договору. Згідно з п.9.4 договору позики позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 10 процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору за кожен день прострочення виконання будь-якого зобов`язання за договором. Сторони домовились, що позичальник, якщо він порушить договір, несе відповідальність незалежно від його вини (умислу або необережності). Пунктом 10 договору передбачено якщо позичальник прострочить виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, він зобов`язаний сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також триста шістдесят п`ять процентів річних від простроченої суми. В пункті 11 сторони визначили, що місцем виконання договору, тобто зобов`язань позичальника по договору (повернення суми позики тощо) є місце реєстрації позикодавця, зазначене в договорі. При цьому на початку договору вказано місце реєстрації позикодавця [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Одночасно в п.4 договору вказано, що договір повинно бути виконано в [ADDRESS] не пізніше 21.11.2020 року. Між тим вказаним договором не врегульований порядок дострокового виконання зобов`язання, а також відповідальність кредитора у разі порушення умов зобов`язання, отже в цій частині застосовуються чинні норми законодавства України. Крім того, під час судового розгляду було з`ясовано, що того ж дня 21.05.2020 року між [PERSON] (іпотекодавець) та [PERSON] (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В., за реєстровим № 413. За даним договором іпотекодавець надає в іпотеку іпотекодержателю належну йому на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] (предмет іпотеки). Вказаний договір укладено з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] за укладеним в простій письмовій формі з іпотекодержателем договором позики, на суму 81000, 00 гривень, що на момент укладення договору позики складає еквівалент 3000 доларів США із строком повернення грошей не пізніше 21.11.2020 року. Повернення позиченої суми грошей достроково повністю має бути здійснено в місті Харкові. Сторони дійшли згоди про те, що іпотекодавець сплачує іпотекодержателю гроші за договором позики від 21.05.2020 року повністю або частинами у доларах США, та/або в гривнях, за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день повернення грошей. (а.с.38-39). В подальшому 01.11.2020 року між [PERSON] (цедент) та [PERSON] (цесіонарій) було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого [PERSON] (цесіонарій) набуває права вимоги, належне цеденту, і стає кредитором за договором позики від 21.05.2020 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , а також набуває права, які забезпечують виконання зобов`язань та інші права, пов`язані із правами вимоги по зазначених договорах, у тому числі, у повному обсязі. За змістом договору цедент відповідно до п.1 договору відступає цесіонарію право вимоги за договором позики від 21.05.2020 року на суму 81000, 00 грн. або 3000,00 доларів США. До цесіонарія також переходять права, які забезпечують зобов`язання боржника з моменту підписання сторонами цього договору. Цесіонарій повідомлений про заперечення, які існують у боржника на момент підписання договору і які можуть бути висунуті проти вимог цесіонарія, а також про зміст листування і переговорів між цедентом і боржником. Цедент зобов`язаний повідомити боржника про уступку вимоги протягом двадцяти днів з моменту підписання цього договору. У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталось не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, вказаному в п.1 та п.3 цього договору, або погашення заборгованості цементом. Усі правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням умов цього договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного в Україні законодавства. Згідно з текстом договору [PERSON] зареєстрована за адресою: « [ADDRESS] » (а.с.4,5). Під час розгляду справи від позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи доказів, в тому числі надано заяву [PERSON] від 04.11.2020 року, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Мангушевою О.С. за №1323. У вказаній заяві [PERSON] просить приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушеву О.С. передати [PERSON] заяву наступного змісту: « 21.05.2020 року між мною та вами [PERSON] , на виконання умов договору позики грошових коштів, укладеного в простій письмовій формі, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В., за реєстровим № 413, відповідно до якого я отримав від вас грошові кошти в сумі 81000, 00 грн., що на день укладення договору було еквівалентом 3000 доларів США, зі строком повернення грошей не пізніше 21.11.2020 року. На моє усне звернення до вас з питань передачі вам суми боргу, ви відмовились отримувати від мене достроково гроші, хоча договором іпотеки не заборонене дострокове погашення боргу. На цей час я пропоную вам отримати грошові кошти в сумі 81000, 00 грн., що на день підписання договору іпотеки було еквівалентом 3000 доларів США, для виконання зобов`язань по договору позики та договору іпотеки, для чого зустрітися в приміщенні приватного нотаріуса ХМНО Мангушевої О.С. за адресою: [ADDRESS] , телефон [NUMBER] , 12.11.2020 року з 10.00 до 11.00 години, маючи при собі документ, що встановлює особу (паспорт), реєстраційний номер платника податку, та прийняти від мене грошові кошти, або письмово повідомити реквізити банківського рахунку, на який можна було б зарахувати грошові кошти на протязі 5 робочих днів з моменту отримання цієї заяви та надати заяви, справжність підпису на яких буде засвідчено нотаріально, про припинення заборони та іпотеки, що реєструвались в день посвідчення договору іпотеки на квартиру [ADDRESS] . Якщо ви відмовитесь з`явитись в зазначений час та отримати від мене вищевказану грошову суму, або відмовитесь отримати поштове повідомлення, або інше неотримання заяви, то ці гроші будуть перераховані в депозит приватного нотаріуса Мангушевої О.С., та згідно ст. 537 ЦК України мною будуть виконані зобов`язання за договором позики та іпотеки та припинено заборону та іпотеку на квартиру [ADDRESS] . Відмова отримати цю заяву, перебування чи проживання в іншому місці, або інше неотримання заяви, буде витлумачено, як погодження зі змістом цієї заяви» (а.с. 21). Листом від 16.11.2020 року, копія якого відправлена на адресу [PERSON] та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушевої О.С., [PERSON] повідомляє, що він 13.11.2020 року отримав нотаріально посвідчену заяву [PERSON] про його намір передати йому гроші у розмірі 81000, 00 грн. або 3000 доларів США в рахунок виконання умов договору займу від 21.05.2020 року в приміщенні Приватного нотаріуса ХМНО Мангушевої О.С., однак [PERSON] повідомляє, що він не є кредитором за договором позики від 21.05.2020 р. у зв`язку із тим, що 01.11.2020 року між ним та [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги за договором позики від 21.05.2020 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] . Тобто новим кредитором за договором позики від 21.05.2020 року є [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: « [ADDRESS] ». Крім того [PERSON] повідомляє, що на момент укладення договору переуступки права вимоги сума боргу [PERSON] перед [PERSON] становила 162000, 00 грн. і складається із основної суми боргу у розмірі 81000, грн. та штрафу (п.9.3. договору займу від 21.05.2020 року у розмірі 100 % від суми боргу), що складає 81000, 00 грн. Це свідчить про безпідставність намірів боржника припинення заборони та договору іпотеки на квартиру [ADDRESS] у разі внесення ним на депозитний рахунок нотаріуса суми основного боргу у розмірі 81000, 00 грн. Як зазначено в листі у подальшому всі питання, які виникають щодо виконання умов договору позики від 21.05.2020 року рекомендується ставити новому кредитору [PERSON] Додаток копія договору відступлення прав вимоги на 2-х аркушах (а.с.6-7). У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, приватним нотаріусом ХМНО Мангушевою О.С. надано лист від 26.02.2021 року. Зі змісту листа вбачається, що 04.11.2020\~року на\~особистому прийомі\~до нотаріуса\~звернувся [PERSON] \~з питань\~прийняття в\~депозит нотаріуса\~грошової суми\~81\~000,00\~грн.\~в рахунок\~погашення заборгованості\~за договором\~позики,\~укладеним в\~простій письмовій\~формі 21.05.2020\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~для виконання\~зобов`язання за\~яким було\~укладено договір\~іпотеки,\~посвідчений ПН\~ХМНО Железняк\~Л.В.\~21.05.2020\~року за\~реєстровим №\~413,\~згідно з\~яким в\~іпотеку було\~передано квартиру\~ [ADDRESS] ,\~зі строком\~повернення грошей\~не пізніше\~21.11.2020\~року.\~Зі слів\~ [PERSON] \~було з`ясовано,\~що [PERSON] \~ухиляється від\~дострокового прийняття\~зобов`язання,\~у зв`язку\~з чим\~і виникла\~необхідність розрахуватися\~з кредитором\~шляхом передачі\~грошових коштів\~в депозит\~нотаріуса. Відповідно до\~ст.\~537\~ЦК України\~та гл.\~21\~розділу II\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~ [PERSON] \~від [PERSON] \~було передано\~заяву,\~посвідчену Приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріальною\~округу Харківської\~області Мангушевою\~О.С.\~04.11.2020\~року,\~за реєстровим\~№ 1323,\~в якій\~йому пропонувалося\~з`явитися до\~ПН ХМНО\~ХО [PERSON] \~12\~листопада 2020\~року з\~10.00\~до 11.00\~години для\~прийняття виконання\~ зобов`язання\~від [PERSON] ,\~яку [PERSON] отримав 13.11.2020 року. 12.11.2020 року до ПН ХМНО ХО [PERSON] о 10 годині 00 хвилин з`явився [PERSON] , який знаходився в офісі нотаріуса за адресою: [ADDRESS] , до 11 години 00 хвилин в очікуванні [PERSON] , про що [PERSON] було видано 12.11.2020 року ПН ХМНО [PERSON] свідоцтво за реєстровим № 1364. [PERSON] не з`явився до нотаріуса в указані в заяві місце та час. Оскільки строк виконання зобов`язання між [PERSON] та [PERSON] за договором позики та іпотечним договором визначався не пізніше 21.11.2020 року, то у [PERSON] був ще строк для добровільного прийняття виконання зобов`язання, та не було встановлено прострочення кредитора чи відсутність його в місці виконання, тому не було підстав для прийняття заяви про передачу грошових коштів в депозит нотаріуса. 16.11.2020 року на особистий прийом до ПН ХМНО ХО [PERSON] з`явився [PERSON] , яким було подано заяву про зміну кредитора в договорі позики, укладеного 21.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] уклав з [PERSON] договір про відступлення права вимоги. Крім того [PERSON] повідомив про відсутність згоди щодо суми боргу. Нотаріусом було надано [PERSON] усну консультацію та повідомлено, що відомості, надані в його листі, будуть прийняті до уваги при вирішенні питання про прийняття в депозит грошових коштів. Також [PERSON] , було надано письмову відповідь. Одночасно приватний нотаріус письмово повідомила [PERSON] листом про наявність заяви [PERSON] та запросила на особистий прийом для вирішення питання про передачу грошових коштів в депозит нотаріуса. На особистому прийомі [PERSON] нотаріусом було роз`яснено, що оскільки на цей час строк за договором позики ще не вийшов та сума договору остаточно сторонами не з`ясована, та взагалі не з`ясовано, хто є кредитором за договором позики та іпотеки ( [PERSON] чи [PERSON] ), бо оригінал договору про уступку права вимоги [PERSON] нотаріусу не надавався, тому було не зрозуміло, хто на цей час є кредитором за вищевказаними договорами позики та іпотеки та на чиє ім`я приймати грошові кошти в депозит нотаріуса. Наявність нез`ясованих\~та спірних\~питань у\~цій справі\~позбавило [PERSON] \~можливості звернутись\~до нотаріуса\~із заявою\~про прийняття\~в депозит\~грошових коштів, тому [PERSON] і не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття в депозит грошових коштів, та грошові кошти [PERSON] не перераховувались на депозитний рахунок нотаріуса. У зв`язку з цим стало зрозуміло, що вирішення наявних спірних питань між сторонами, може бути врегульовано тільки в судовому порядку. Відповідні роз`яснення були надані [PERSON] та [PERSON] , та було запропоновано для захисту своїх прав звернутись до суду (а.с.50). Між тим під час розгляду справи відповідач надав суду оригінал повідомлення від 20.02.2021 року, в якому [PERSON] звертається до [PERSON] і вказує, що станом на 12.02.2021 року останній не виконав зобов`язання за договором позики і зазначає, як кредитор, що станом на 12.02.2021 року загальна заборгованість [PERSON] за договором позики становить 411900, 00 грн. і вимагає у 30-денний строк усунути порушення договору позики, а у разі якщо ця вимога протягом 30 днів залишиться без задоволення, [PERSON] буде прийняте рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.68-69). Крім того відповідач надав суду оригінал повідомлення [PERSON] від 05.04.2021 року про намір укласти договір купівлі-продажу квартири в порядку ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», де зокрема вказує, що « [PERSON] є моїм боржником за договором позики, укладеним між нами 21 травня 2020 року» і попереджає, що через 30 днів він має намір набути право власності на предмет іпотеки або продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві (а.с.71-72) Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст.\~525,\~526 Цивільного кодексу України передбачено, що \~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.\~Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 ЦК України. Разом з тим за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами частин другої та третьої статті 6\~та статті\~627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин. Приписи частин другої та третьої статті 6\~та статті\~627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами. \~Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору\~(справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Згідно зі \~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі\~ст.\~512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок: передання\~ним своїх\~прав іншій\~особі за\~правочином (відступлення\~права вимоги); правонаступництва; виконання\~обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); виконання\~обов`язку\~боржника третьою\~особою. Кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений також\~в інших\~випадках,\~встановлених законом. Кредитор\~у зобов`язанні\~не може\~бути замінений,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом. Статтею 514 ЦК Укнаїни передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.\~516\~ЦК України\~заміна кредитора\~у зобов`язанні\~здійснюється без\~згоди боржника,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі\~ст.\~518\~ЦК України\~боржник має\~право висувати\~проти вимоги\~нового кредитора\~у зобов`язанні\~заперечення,\~які він\~мав проти\~первісного кредитора\~на момент\~одержання письмового\~повідомлення про\~заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Положеннями ст.ст.\~525,\~526 ЦК України передбачено, що \~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~ст.\~532\~ЦК України місце\~виконання зобов`язання\~встановлюється у\~договорі. Якщо\~місце виконання\~зобов`язання\~не встановлено\~у договорі,\~виконання провадиться: за\~зобов`язанням\~про передання\~нерухомого майна\~-\~за місцезнаходженням\~цього майна; за\~зобов`язанням\~про передання\~товару (майна),\~що виникає\~на підставі\~договору перевезення,\~-\~за місцем\~здавання товару\~(майна)\~перевізникові; за\~зобов`язанням\~про передання\~товару (майна),\~що виникає\~на підставі\~інших правочинів,\~-\~за місцем\~виготовлення або\~зберігання товару\~(майна),\~якщо це\~місце було\~відоме кредиторові\~на момент\~виникнення зобов`язання; за\~грошовим зобов`язанням\~-\~за місцем\~проживання кредитора,\~а якщо\~кредитором є\~юридична особа,\~-\~за її\~місцезнаходженням на\~момент виникнення\~зобов`язання.\~Якщо кредитор\~на момент\~виконання зобов`язання\~змінив місце\~проживання (місцезнаходження)\~і сповістив\~про це\~боржника,\~зобов`язання\~виконується за\~новим місцем\~проживання (місцезнаходженням)\~кредитора з\~віднесенням на\~кредитора всіх\~витрат,\~пов`язаних\~із зміною\~місця виконання; за\~іншим зобов`язанням\~-\~за місцем\~проживання (місцезнаходженням)\~боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Окрім того, у відповідності ч. 4 ст. 545 ЦК України у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених\~частиною четвертою статті 545\~цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. За ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Поняття неустойки визначено ст. 549 ЦК України. Так ,\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки\~може бути\~грошова сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтею 550 ЦК України передбачені підстави виникнення права на неустойку, а саме: Право на\~неустойку виникає\~незалежно від\~наявності у\~кредитора збитків,\~завданих невиконанням\~або неналежним\~виконанням зобов`язання. Проценти\~на неустойку\~не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617\~цього Кодексу). Згідно зі ст.617 ЦК України особа,\~яка порушила\~зобов`язання,\~звільняється від\~відповідальності за\~порушення зобов`язання,\~якщо вона\~доведе,\~що це\~порушення сталося\~внаслідок випадку\~або непереборної\~сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Між тим, відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може двічі притягати до юридичної відповідальності одного виду за одно і те ж правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Отже, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне і те ж порушення - термінів виконання грошових зобов`язань свідчить про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції про заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одно і те ж порушення. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. В даному випадку на підставі досліджених доказів суд встановив, що сторонами в договорі позики, оформленому в простій письмовій формі між [PERSON] та відповідачем [PERSON] визначена сума позики в розмірі 81000, 00 гривень (еквівалент 3000 доларів США) зі строком повного погашення боргу не пізніше 21.11.2020 року. Фактично із поданих відповідачем заяв вбачається, що він визнає як факт укладення договору і отримання ним суми позики у вказаному розмірі, так і неповернення ним суми позики до 21.11.2020 року, однак за певних обставин, які перешкоджали йому виконати свій обов`язок за договором достроково, що є правом боржника відповідно до наведених вище норм ЦК України, і не врегульовано укладеним договором. Аналізуючи зміст договору, суд дійшов висновку, що договір позики містить суперечливі положення щодо місця його виконання (п.4 та п.12 договору). Отже відповідач правомірно 04.11.2020 року звернувся до приватного нотаріуса з вимогою повідомити первісного кредитора за місцем його реєстрації про бажання дострокового виконання договору. На той час 01.11.2020 року між [PERSON] (цедент) та [PERSON] (цесіонарій) вже було укладено договір про відступлення права вимоги. Однак фактично повідомлений був про відступлення прав вимоги відповідач лише листом [PERSON] від 16.11.2020 року, оскільки інших доказів щодо направлення відповідачу повідомлення про заміну кредитора суду не надано. При цьому, як в листі [PERSON] , так і в тексті договору про відступлення права вимоги зазначена незрозуміла адреса реєстрації нового кредитора [PERSON] , отже місце виконання договору знов визначено суперечливо. [PERSON] не з`явився у визначений відповідачем час для отримання виконання за договором, однак і не виконав свій обов`язок за договором цесії про повідомлення нового кредитора щодо листування з боржником. Більш того, в подальшому [PERSON] в листуванні з відповідачем продовжує називати себе кредитором за договором позики. За таких умов суд приходить до висновку, що відповідачем були вжиті всі можливі передбачені законом і договором заходи для належного і вчасного виконання зобов`язання за договором позики, однак таке виконання не було здійснено з незалежних від боржника причин. Тобто прострочення боржника не настало. Отже, виходячи з вимог ЦК України, суд не знаходить підстав для відповідальності відповідача за порушення зобов`язання і стягнення неустойки штрафу, пені, які одночасно заявлені позивачем в позовних вимогах. Між тим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] суму основного боргу за договором позики в розмірі 81000, 00 грн., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Вимоги про стягнення відсотків позивачем не заявлялись і взагалі порядок їх стягнення також визначений в договорі суперечливо, їх несплата не є предметом або підставою даного позову. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог (на 19,7%), враховуючи, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 811,44 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial