Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання квартири та автомобілю спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя. Позивач зазначала, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання та перебуваючи у шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти позивачем та відповідачем було придбано: кооперативну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26 травня 2003 року, серії [NUMBER] ; автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; гараж, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари в гаражному кооперативі «Південний» та збудовано житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] .право власності на який ще не оформлено. Підтвердженням того факту, що квартира є кооперативною та була придбана за спільні кошти ще в 1992 році є довідка ЖБК «ДОМОБУДІВНИК-2» № 21 від 22 вересня 2021 року. Довідка видана про те, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та є членом кооперативу з 16.02.1993 року - з дня заснування житлово-будівельного кооперативу «Домобудівник-2». Пайовий внесок за квартиру в сумі 26000 крб - сплачений у повному розмірі в 1992 році. Свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру було виготовлено на ім`я відповідача [PERSON] . Після розірванню шлюбу позивач та відповідач не досягли згоди щодо поділу майна у добровільному порядку. Позивач повідомила, що відповідач став погрожувати, що вижене її з квартири, яку вони придбали за спільні кошти. Вищевказана квартира є єдиним місцем проживання позивача. Також позивач зазначала, що 11 жовтня 2021 року до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Київській області (Філія ГСЦ МВС) ТСЦ 23 був направлений адвокатський запит за № 11/1/10 з проханням надати інформацію: чи має [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] у володінні на праві власності транспортні засоби. Листом за № 31/10/3243-919 від 12.10.2021 року було повідомлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС за громадянином [PERSON] 15.03.2019 року зареєстровано автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року. Позивач вважає, що автомобіль безумовно є річчю неподільною. Також недоцільним є залишення автомобіля у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи з того, що вони з відповідачем припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їх стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем. Тому доцільним є здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб: за яким автомобіль залишити у її власності. Спірне майно було придбане у шлюбі та за спільні кошти подружжя. Позивач постійно працювала, мала доходи, і майно набувалось також за її кошти. Окрім того, позивач сплачувала комунальні послуги за користування квартирою. Посилаючись на викладене, просила суд з урахуванням збільшення позовних вимог: визнати квартиру, загальною площею 71.7 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . У порядку поділу спільного сумісного майна визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податку: [NUMBER] , що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] право власності на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 71.7 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м. Визнати автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності сторін. У порядку поділу спільного сумісного майна між подружжям даний автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , залишити у власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податку: [NUMBER] , що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Філіпова О.В. заявлені позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі, надали пояснення аналогічні позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лугін А.Ю. позовні вимоги визнали в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечували. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 13 ЦПК України передбачено що, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 1987 року, який було розірвано 06 вересня 2021 року, згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області (а.с. 10-11). Спірна квартира оформлена на ім`я відповідача - [PERSON] (а.с. 14-15). Відповідно до довідки ЖБК «ДОМОБУДІВНИК» № 21 від 22 вересня 2021 року квартира є кооперативною та придбана у 1992 році за спільні кошти. У довідці також зазначено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та є членом кооперативу. Пайовий внесок сплачений за квартиру у сумі 26000 крб - сплачений у повному розмірі в 1992 році (а.с. 16-17). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, у власності відповідача перебуває автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] (а.с. 32). У листі за № 31/10/3243-919 від 12.10.2021 року було повідомлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС за громадянином [PERSON] 15.03.2019 року зареєстровано автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року (а.с. 20). Відповідно до висновку про вартість майна від 05 жовтня 2021 року ТОВ «КОНСАЛТ - С» ринкова вартість квартири, загальною площею 71.7 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м. становить 1001830, 00 грн (один мільйон одна тисяча вісімсот тридцять) гривень 00 коп. (а.с. 19). Згідно довідки про середню ринкову вартість майна від 25 жовтня 2021 року ТОВ «КОНСАЛТ - С» середня ринкова вартість автомобілю PEUGEOT PARTNER, 2007 року, об`єм двигуна 1560 см3 складає 136020, 00 (сто тридцять шість тисяч) гривень 00 коп. (а.с. 22) Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що квартира, загальною площею 71.7. кв.м., житловою площею 40,8 кв.м. була набута сторонами під час перебування у шлюбі, право власності зареєстровано на одного з подружжя - відповідача [PERSON] , а тому вищевказане нерухоме майно є об`єктом спільного сумісного майна подружжя. Автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] був набутий сторонами також під час перебування у шлюбі, зареєстрований на одного з подружжя - відповідача [PERSON] , є об`єктом спільного сумісного майна подружжя. Але враховуючи те, що автомобіль є річчю неподільною та заяву позивача про уточнення та збільшення позовних вимог, а також згоду на це відповідача, то автомобіль необхідно залишити у власності позивача [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, стипендія, пенсія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України). Положення статті 69, 70, 71 СК України, визначають, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пунктах 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - Конвенція, ЄСПЛ відповідно) як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в порядку визнання та поділу за позивачем права власності на Ѕ частину квартири та визнання за позивачем автомобіля.

Outcome: approved