Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю з Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в березні 2020 року з реєстру боржників позивач дізнався про відкриття виконавчого провадження відносно нього та початок реалізації його майна. Після чого від приватного виконавця Кравця В.В. йому стало відомо про існування виконавчого напису від 30.11.2014 року за № 7517, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., яким було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року, укладеним між ним та ПАТ "Альфа Банк" за період з 23.06.2014 року по 23.09.2014 року в розмірі прострочених відсотків, пені та простроченої суми за тілом кредиту на загальну суму в 228 257,60 грн. З вказаним виконавчим написом позивач категорично не згоден, вважає що сума заборгованості, яка вказана нотаріусом на виконавчому написі не відповідає фактичній дійсності, тобто не є безспірною оскільки вона зазначена в одноосібному порядку без врахування позиції позивача. Окрім того, строк з дня виникнення права вимоги у відповідача давно вже минув, адже пройшло вже більше трьох років з дня, коли у відповідача виникнуло право вимоги. Також зазначив, що будь-якого повідомлення від ПАТ "Альфа Банк" не отримував, про існування вимоги щодо повернення всієї суми кредиту не знав та не міг заперечити проти розрахованої ПАТ "Альфа Банк" суми заборгованості, при тому що ним було здійснено платежі, які не були враховані, тому така заборгованість не може вважатися безспірною і відповідно без доказів такої безспірності нотаріусом не могло бути вчинено виконавчий напис. Крім того, розбіжності між сумою по тілу кредиту, яка зазначена у кредитному договорі та сумою по тілу кредиту згідно з виконавчим написом, які значно різняться між собою свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Позивач звернувся з даним позовом оскільки вважає, що виконавчий напис суперечить вимогам законодавства та є таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 18.10.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою від 18.11.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Чуловського В.А. належним чином завірені копії виконавчого напису нотаріуса №7517 від 30.11.2014 року, а також документів, які були надані нотаріусу на підтвердження безспірності заборгованості відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172. 22.07.2022 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, згідно яких заперечує проти всіх доводів позовної заяви та проти всіх обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. У порушення умов Договору позивач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого має прострочену заборгованість. Посилання ж позивача на нібито відсутність у нотаріальній справі необхідних документів, є лише його припущенням, що не підтверджене жодними доказами. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Та боржником жодним чином не доведено, що в нього наявний інший розмір заборгованості перед Кредитором, адже боржником не надано доказів того, що на час вчинення виконавчих написів, сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі, позивачем надано не було, та позивачем взагалі не доведено, чим порушує його права вчинення виконавчого напису для погашення заборгованості за кредитним договором при існуючій та не спростованій сумі боргу. Подання позивачем позовної заяви, за наявності заборгованості перед відповідачем, розмір якої ним не спростовано, є спробою ухилення боржника від взятих на себе зобов`язань. Також вважає за необхідне повідомити, що предметом стягнення є виключно заборгованість за тілом кредиту та процентами за його користування. Відтак, саме з метою уникнення можливих спорів щодо наявності заборгованості або її розмірів, відповідач не скористався своїм абсолютно правомірним правом на отримання неустойки, а тому просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився,про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також просив врахувати письмові пояснення надані представником відповідача АТ «Альфа Банк». Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань та заяв до суду не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 23.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 800002338 від 23.10.2007 року, згідно з якого позивачу видано кредит у сумі 20 000 доларів США 00 центів на власні потреби без будь-яких обмежень, строком до 23.10.2022 року, зі сплатою процентів у розмірі 12,25% річних за простроченою заборгованістю, з поверненням кредиту та сплатою процентів згідно з графіком, який встановлений у додатку 1 до кредитного договору. Згідно з п.2.9 вказаного договору основне забезпечення - іпотека об`єкту нерухомості , а саме земельної ділянки, кадастровий номер 3221880402:10:097:0101, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором, 23.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] 23.10.2007 було укладено іпотечний договір земельної ділянки № 800002338-И. 30.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №7517, яким звернуто стягнення на земельну ділянку загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер 3221880402:10:097:0101, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, (далі-«Предмет іпотеки»), що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки, нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 23 червня 2014 року по 23 вересня 2014 року, а саме: заборгованість за кредитом - 218564, 80 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 6192, 80 грн, та сума плати що здійснена Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», за вчинення виконавчого напису - 3500 грн, що разом становить суму загальної заборгованості станом на 30.11.2014 року у розмірі 228 257,60 грн. 19.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60920734 на підставі виконавчого напису № 7517 від 30.11.2014 року. 20.05.2020 року виконавче провадження ВП № 60920734 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. виконавчий напис повернуто відповідачу на підставі п. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з відмовою стягувача залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення (виконавчого напису 7517 від 30.11.2014 приватного нотаріуса виконавчого округу м. Києва Чуловського В.А.). З отриманих судом від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. матеріалів вбачається, що на підставі Додатку 45 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил нотаріального діловодства» від 22.12.2010 року № 3253/45 ним 16.05.2019 року було складено Акт про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду ,який погоджено протоколом № 48 засідання експертної комісії Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22 травня 2019 року. На підставі такого Акту відбулося знищення документів, на підставі яких вчинялись у 2014 рр. виконавчі написи, за закінченням терміну зберігання. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 у редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса (далі - Порядок від 22.02.2012 № 296/5). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів від 29.06.1999 № 1172 (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядок від 22.02.2012 № 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5 перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку від 22.02.2012 № 296/5 дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вимога щодо скерування іпотекодержателем письмової вимоги іпотекодавцю кореспондується із положеннями Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції закону на час вчинення виконавчого напису нотаріуса) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст.35 цього Закону). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №645/1979/15-ц вказала, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної волі. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядкувід 22.02.2012 № 296/5). Розділом «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» Переліку від 29.06.1999 № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису на підставі нотаріально посвідчених угод, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення на заставлене майно, подаються: оригінал нотаріально-посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14 557цс19). У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі та встановлює чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи взагалі існувала заборгованість та в якому розмірі, чи існують невирішені по суті спори щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. Враховуючи умови кредитного договору № 800002338 від 23.10.2007 року, а також беручи до уваги графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом. У виконавчому написі приватний нотаріус пропонує стягнути заборгованість у розмірі 228 257,60 грн. за кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року за період з 23.06.2014 по 23.09.2014 року, однак як встановлено з матеріалів справи, а саме з кредитного договору строк виконання зобов`язання спливає 23.10.2022 року. Тобто на момент вчинення виконавчого напису №7517 від 30.11.2014 року строк повного погашення заборгованості за кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року було змінено. Що свідчить про спірність нарахування [PERSON] відповідачем заборгованості за кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року за період з 23.06.2014 по 23.09.2014 року. Окрім того, суду не надано жодних доказів щодо направлення [PERSON] повідомлення - письмової вимоги щодо усунення порушень та сплати заборгованості, що склалась за кредитним договором № 800002338 від 23.10.2007 року за період з 23.06.2014 по 23.09.2014 рокуу розмірі 228 257,60 грн. та за якою було видано спірний виконавчий напис нотаріуса. Позивач же у позовній заяві стверджував, що такого повідомлення - письмової вимоги він не отримував, та його твердження не були спростовані відповідачем. Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо нього або оспорити вимоги відповідачу. Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 30.09.2019 року у справі № 357/12818/17. Отже, нотаріусом не було перевірено безспірність розміру заборгованості, а також не було враховановимоги підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку від 22.02.2012 № 296/5, тож дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні встановлено порушення нотаріусом процедури вчинення напису та необґрунтованість вимог до боржника. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, зазначені у письмових поясненнях, як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, не відповідають вимогам Закону та не підтверджені жодними доказами. З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, у розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved