Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

05 серпня 2022 року заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що померла [PERSON] була рідною донькою [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті заявниця звернулась до Приморського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про отримання свідоцтва про смерть її бабусі [PERSON] , надавши своє свідоцтво про народження та свідоцтво про народження матері - [PERSON] . Заявниця вказує, що відділом РАЦС їй надано відповідь, якою відмовлено у наданні необхідного свідоцтва про смерть у зв`язку із розбіжностями у написах імені померлої матері. Також зазначає, що через розбіжність у написані імені матері у свідоцтві про народження - [PERSON] та у свідоцтві про народження заявниці, відсутня можливість встановити спорідненість її бабусі [PERSON] з її матір`ю [PERSON] . Заявниця стверджує, що вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть своєї бабусі, що призводить до порушення її права на здійснення перезахоронения урни з прахом матері. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою судді від 09.08.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Приморського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання також не з`явився, надав пояснення по суті заявлених вимог та просив розглянути справу без участі представника відділу. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 190 від 14 січня 2022 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Померла [PERSON] була матір`ю померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З метою отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , заявниця звернулась із заявою до Приморського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 20 липня 2022 року начальником відділу [PERSON] було надано [PERSON] на заяву про видачу свідоцтва про смерть [PERSON] , в якої повідомлено про неможливісь виконання заяви у зв`язку з розбіжностями, а саме: в пред`явленому свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 01.12.1967 року, ім`матері дитини зазначено « [PERSON] », а в свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 10.06.1941 року ім`я зазначено « [PERSON] ». Дійсно, в свідоцтві про народження [PERSON] , серії [NUMBER] в графі «мать» зазначено російською мовою « [PERSON] ». В свідоцтві про народження померлої [PERSON] , серії [NUMBER] , власне ім`я зазначено як « [PERSON] ». Факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] , як матері та доньки, підтверджується наступними документами: - свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (повторне) від 06.10.1948 року, згідно якого 24.07.1940 року [PERSON] одружився з [PERSON] ; - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.06.1941 року, в якому зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON] , а матір`ю є [PERSON] . - довідкою командира Військової частини польова пошта [NUMBER] , інженера-підполковника Бакуліна від 03.09.1948 року. Згідно якої, [PERSON] дійсно є дружиною військовослужбовця військової частини польова пошта [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] і проживала за місцем його служби за кордоном з листопада місяця 1945 року по 16 вересня 1948 року. Громадянка [PERSON] прямує до постійного місця проживання у місто Одесу разом з донькою [PERSON] - 7 років; - витягом з трудової книжки [PERSON] , [INFO], дата видачі - 16 грудня 1968 року; - свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 17 грудня 1968 року міським Бюро актів цивільного стану м. Поронайськ Сахалінської області. Згідно вказаного свідоцтва про шлюб, громадянин [PERSON] , 1937 року народження, місце народження - місто Кривий Ріг Дніпропетровської області, одружився з [PERSON] [INFO], місце народження - місто Львів. - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , яке видане 01.12.1967 року міським Паронайським бюро записів актів цивільного стану Сахалінської області. В якому зазначено власне ім`я матері рос. мовою - [PERSON] . - лікарським свідоцтвом про смерть № 190 14.01.2022 року, яке видане на ім`я [PERSON] - пенсійним посвідченням померлої [PERSON] серії [NUMBER] від 25.02.2004 року, в якому зазначена дата народження - 1941 рік та зазначено орган видачі посвідчення «Київське УПФУ у м. Одесі». Таким чином, з вищенаведених доводів та наданих документів вбачається, що заявниця [PERSON] , є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , та онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно померла [PERSON] була донькою померлої [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок) Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Між тим, суд роз`яснює, що рішення суду про встановлення факту що має юридичне значення не є підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану громадян. Згідно підпункту 2.13.1 пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням вказаного суд вважає доведеним вимоги заяви в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved