Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. про визнання недійсним заповіту складеного [PERSON] , посвідченого 10 лютого 2017 року приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. зареєстрованим в реєстрі за №272. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . На момент смерті батькові належала частка у квартирі за [ADDRESS] та останній був зареєстрований за вказаною адресою. Після смерті батька йому стало відомо про те, що 10 лютого 2017 року приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. посвідчено заповіт [PERSON] на користь відповідача [PERSON] [PERSON] важко хворів, був онкохворий. 09 серпня 2011 року [PERSON] був прооперований у лікарні муніципалітету Барбастро з приводу Синхронного залозистого раку висхідного відділу товстої кишки та селезінкового кута. Під час операції були виявлені множинні метастази печінки, було розпочате подальше лікування та рекомендовано постійне обстеження. Після операції батько повернувся в Україну. [PERSON] перебував на обліку в ТОККОД з 2013 року та проходив лікування з 01 березня 2013 року по 05 березня 2013 року, був виписаний для подальшого лікування в онколога за місцем проживання. У зв`язку із вказаною хворобою стан здоров`я [PERSON] різко погіршився, останній переніс лакунарний інфаркт, поведінка його стала дивною. Батько міг на кілька днів йти з дому, втрачав пам`ять, робив дивні речі не властиві йому. До 2014 року він з сім`єю проживав в Криму та періодично навідував батька, оскільки після смерті його матері у 2007 році вони з сестрою опікувались батьком. 29 березня 2014 року [PERSON] повернувся з лікування в Іспанії. 06 квітня 2014 року він з сестрою приїхали до батька, однак батько довго не відчиняв дверей, а коли відчинив їх то вони побачили незнайому жінку, яка в подальшому виявилась відповідачем [PERSON] . Після цього він з сім`єю переїхав в батьківській квартирі, однак поведінка [PERSON] була дивною та неадекватною, зокрема він висловлював погрози в їх сторону та безпідставно чіплявся. Згодом ситуація погіршилася та [PERSON] почав продавати майно, яке було спільним майном подружжя, зокрема машину та будинок в м. Збараж. За життя його матері [PERSON] неодноразово зазначав про те, що передасть їм з сестрою усе своє майно, зокрема складе заповіт на квартиру в користь сестри та на будинок в його користь. З липня 2014 року батько поїхав проживати в [ADDRESS] та з цього момент зв`язок між ними втратився. Періодично батько приїздив до нього забрати ліки та калоприймачі, які передала його сестра. З 2015 року [PERSON] він практично не бачив. Про смерть [PERSON] він дізнався в суді, оскільки відповідач не повідомила його про смерть батька, місце поховання він шукав самостійно. На даний час за могилою [PERSON] відповідач не доглядає, він самостійно зробив опалубку на могилі батька. З висновку судового медичного експерта від 13 березня 2018 року вбачається, що 12 березня 2018 року в чергову частину Тернопільського ВП ГУНП надійшло повідомлення про те, що на орендованій квартирі по [ADDRESS] помер [PERSON] . Труп доставлений без одягу. Смерть настала близько 6-12 годин до моменту розтину трупа. Смерть настала від злоякісного новоутровення товстого кишківника з метастазуванням у органи черевної порожнини, що супроводжувалось розпадом пухлини і призвело до розвитку ендогенної інтоксикації та поліорганної недостатності. Експертиза завершилась 06 квітня 2018 року. Відповідач нашвидкоруч похоронила його батька 14 березня 2018 року задовго до отримання висновку експерта. Крім цього, відповідач не повідомила сімейного лікаря про смерть [PERSON] . З даного приводу триває досудове слідство. За кілька місяців до смерті [PERSON] телефонував до нього, просив вибачення та казав, що йому погано. Він просив батька повернутися додому та пропонував його забрати, однак батько повідомив, що він не має ключів. Коли відповідач дізналася про цей дзвінок, вона заставила [PERSON] написати прощальну записку. На момент смерті у батька була 4 клінічна група (розпад пухлини та ендогенна інтоксикація), що свідчить про те, що батько не лікувався, йому не давали цього зробити. Крім цього, постійні болі вимагали введення знеболюючих препаратів, що могло стати підставою для підписання оскаржуваного заповіту або під тиском, або за умови надання медичної допомоги, або в стані, в якому особа не усвідомлювала значення своїх дій. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року вжито заходів забезпечення позову у справі. Заборонено державним нотаріусам Першої Тернопільської державної нотаріальної контори видавати свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (спадкова справа № 62234948, номер у нотаріуса 213/218). Заборонено державним нотаріусам Першої Тернопільської державної нотаріальної контори вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (спадкова справа № 62234948, номер у нотаріуса 213/218). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 18 листопада 2020 року третя особа приватний нотаріус Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. подала заперечення на позовну заяву. Вказала, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження по посвідченню прав і фактів, що мають юридичне значення та вчиненню інших нотаріальних дій з метою наданням їм юридичної вірогідності. Нотаріус не є учасником цивільних правовідносин між сторонами правочину та порушником прав, що виникають із цих відносин. Посвідчення оспорюваного заповіту було здійснено нею відповідно до норм ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та інших законів та підзаконних нормативно-правових актів. Позов вважає надуманим, необгрунтованим та безпідставним. Справу просила розглядати без її участі. 16 грудня 2020 року відповідач [PERSON] подала відзив на позов. Вказала, що у 2018 році позивач звертався з аналогічним позовом до суду, однак згодом залишив його без розгляду. Поданий позов є безпідставним та таким, що спрямований на затягування часу та перешкоджання їй на вступ в управління спадковим майном. Так, позивач посилається на те, що [PERSON] хворів на онкологічне захворювання внаслідок чого вчиняв неадекватні дії. Вказані твердження позивача є безпідставними, оскільки до останнього свого дня [PERSON] перебував у свідомості і ніколи не вчиняв неадекватних дій. Навпаки позивач після приїзду на материкову частину Україну зі своєю сім`єю та вселившись у квартирі свого батька почав вчиняти неадекватні дії, які були направлені на витіснення батька з квартири. Не маючи можливості витримати тиск з боку позивача [PERSON] був вимушений залишити свою квартиру, внаслідок чого деякий час проживав у своєї сестри в м. Бучач, а згодом у м. Тернополі. усвідомлюючи значення своїх дій, діячи адекватно посвідчив заповіт на свою дружину [PERSON] . Вона допомагала [PERSON] , який через свою хворобу був змушений користуватись індивідуальними пакетами для відводу сечі та калу. Безпідставними є посилання позивача на порушення кримінального провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки на даний час слідство завершене та нікому не висунуто жодної підозри. Зазначила, що оспорюваний заповіт посвідчений у відповідності до закону. Стосовно запитань позивача вказала, що [PERSON] проходив медичне лікування та спостереження в Тернопільському обласному онкологічному диспансері. Вона повністю забезпечувана житедіяльність [PERSON] протягом всього періоду спільного проживання, повідомляла про смерть [PERSON] всіх зацікавлених осіб. Похоронити будь-яку особу без довідки про смерть та проведення всіх процедур включаючи вскриття є не можливим, тому дане твердження про те, що [PERSON] було поховано з порушеннями є неправдиве. На момент смерті [PERSON] знаходився в орендованій квартирі і помирав в її присутності. Медичні препарати [PERSON] приймав згідно листа призначень. Заповіт складався в м. Бучач тому, що на той час [PERSON] знаходився в сестри у місті Бучач. При складанні заповіту був присутній [PERSON] , вона, [PERSON] та нотаріус. Квитанцію оплачував [PERSON] . Зазначила, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки підстав для відкриття провадження, окрім формальних підстав немає, так як з аналогічним позовом позивач звертався до суду та залишив позов без розгляду. Оригінали медичних документів вилучались в попередній справі та копії даних документів знаходяться у позивача. Допит свідків є безпідставний, оскільки вони нічого не можуть пояснити щодо складання заповіту на її користь. При цьому, в позовній заяві не зазначено, що саме дані свідки можуть пояснити, хоча зобов`язані були пояснити про шо дані свідки будуть свідчити. При заявлені клопотання про призначення посмертної комплексної судово- психолого-психіатричної експертизи позивач зобов`язаний був вказати питання, на які повинні відповісти експерти. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року призначити у справі комплексну посмертну судову психолого-психіатричну експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2021 року направлено матеріали справи для проведення призначеної ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15 березня 2021 року комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2021 року цивільну справу №607/14896/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Бучацького районного нотаріального округу Іванів Леся Ігорівна про визнання заповіту недійсним - прийнято до свого провадження. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Ізай Р.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо у поданих запереченнях, просила розгляду справи проводити без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 листопада 1964 року. З відповіді Тернопільського міського комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» за №913 від 20 жовтня 2014 року вбачається, що [PERSON] з 2013 року перебував на обліку в ТОККОД з приводу наступних захворювань: первинно-множинний рак висхідного відділу та селезінкового кута товстого кишківника. Метастази в печінку. 2 клін. група. Функціонуюча стома. Перебував на лікуванні з вищевказаним діагнозом з 01 березня 2013 року по 05 березня 2013 року, виписаний для подальшого лікування в онколога по місцю проживання. Як слідує з виписки з історії хвороби стаціонарного хворого неврологічне відділення від 13 січня 2009 року, складеної Управлінням охорони здоров`я Арагону, [PERSON] встановлено діагностичний висновок: транзиторна ішемічна атака правої сонної артерії; Гіпертензія відсутня. Як вбачається з виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №164745, складеної лікарнею муніципалітету Барбастро медичної онкології, [PERSON] встановлено діагностичний висновок: Подвійна кишкова неполазія, видалена за 2 рази шляхом повної колектомії. В ході проведення ПЕТ-КТ були виявлені множинні метастази печінки. 10 лютого 2017 року приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №272, від імені [PERSON] , згідно з яким останній усе своє майно, що буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право і що буде належати йому на момент смерті заповів [PERSON] . Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що він записаний приватним нотаріусом зі слів заповідача [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] та власноручно підписаний ним у присутності приватного нотаріуса. Особу встановлено, дієздатність перевірено. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 березня 2018 року. Як вбачається з висновку експерта за №233 від 06 квітня 2018 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи трупа громадянина [PERSON] , смерть громадянина [PERSON] настала від захворювання - злоякісного новоутровення товстого кишківника (гістологічно - диференційованої темно-клітинної аденокарциноми) з метастазуванням у органи черевної порожнини (великий сальник, пристінковий листок очеревини, обидві нирки та печінку), що супроводжувалось розпадом пухлини і призвело до розвитку ендогенної інтоксикації та поліорганної недостатності. При судово-медичній експертизі трупа громадянина [PERSON] тілесних ушкоджень (переломів, ран, саден, синців тощо) не виявлено. При судово-токстикологічному дослідженні у взірці крові з трупа [PERSON] метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено, як і не відчувався запах алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів при розтині тупа. Таким чином, судово-медичних даних щодо вживання ним незадовго до настання його смерті алкогольних напоїв, немає. З висновку судово-психіатричного експерта за №365 від 12 серпня 2021 року вбачається, що комісія прийшла до висновку, що [PERSON] психічними захворюваннями не страждав. Про це свідчить дані матеріали справи та медичної документації. Згідно об`єктивних даних з медичної документації, [PERSON] страждав на онкологічне захворювання і лікувався з цього приводу в Іспанії (оперований) та в подальшому обстежувався і лікувався в ТОКОД в 2013 році. На обліку в психіатра та нарколога не перебував. Будь-яка медична документація, яка б надавала об`єктивні дані про підекспертного за період після лікування в онкодиспансері в 2013 році і до моменту смерті в 2018 році відсутня. В зв`язку з цим, дати беззаперечну відповідь про психічний та психологічний стан підекспертного на момент складання заповіту, а саме 10 лютого 2017 року не представляється можливим. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що проживала разом із [PERSON] більше 10 років. [PERSON] хворів на онкологічне захворювання та лікувався за власні кошти. У 2014 році позивач силою захопив належну [PERSON] квартиру та створив останньому нестерпні умови проживання, внаслідок чого [PERSON] був змушений переїхати з нею у село. На момент складення заповіту та смерті [PERSON] був при пам`яті та усвідомлював значення своїх дій. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] , суду пояснила, що була присутня при складені оспорюваного заповіту. [PERSON] на момент складення заповіту був при пам`яті та усвідомлював значення своїх дій. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин 1-3,5,6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16- ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач, у тому числі посилається на те, що на момент смерті у [PERSON] була 4 клінічна група (розпад пухлини та ендогенна інтоксикація), що свідчить про те, що останній не лікувався, йому не давали цього зробити. Крім цього, постійні болі вимагали введення знеболюючих препаратів, що могло стати підставою для підписання оскаржуваного заповіту або під тиском, або за умови надання медичної допомоги, або в стані, в якому особа не усвідомлювала значення своїх дій. Судом встановлено, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 12 серпня 2021 року №365, комісія прийшла до висновку, що [PERSON] психічними захворюваннями не страждав. Про це свідчить дані матеріали справи та медичної документації. Будь-яка медична документація, яка б надавала об`єктивні дані про підекспертного за період після лікування в онкодиспансері в 2013 році і до моменту смерті в 2018 році відсутня. В зв`язку з цим, дати беззаперечну відповідь про психічний та психологічний стан підекспертного на момент складання заповіту, а саме 10 лютого 2017 року не представляється можливим. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК). Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій. Сам по собі факт наявності у заповідача тяжкої хвороби не є достатнім доказом його неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і складення заповіту, та не спростовує презумпцію його психічного здоров`я. До подібних висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 30 серпня 2022 року у справі №234/11122/18. Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним заповіту складеного [PERSON] , посвідченого 10 лютого 2017 року приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. зареєстрованим в реєстрі за №272, оскільки докази які б однозначно та безальтернативно вказували на наявність передбачених статті 255 ЦК України підстав визнання правочину недійсним, у матеріалах справи відсутні, а відтак спірний заповіт є чинним і визнанню недійсним не підлягає. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed