Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

В липні 2022 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 20.09.2003 року сторони перебували в шлюбі, під час якого в них народилася дитина [PERSON] , 2009 р.н., батьком якої є відповідач. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 22.04.2014 шлюб між сторонами було розірвано, дитину залишено проживати з матір`ю. На даний час відповідач не бере належної участі у матеріальному забезпеченні дитини, має дохід, тому повинен сплачувати аліменти на утримання власної дитини. На підставі викладеного просила стягнути з відповідача аліменти в розмір ј частина його дозору щомісячно. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26.07.2022 відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, повідомлена належним чином, в заяві просила суд розглядати справу без ї участі. Відповідач для розгляду справи в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, 16.08.2022 представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч.3 ст.\~211, ч.4 ст.223 суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 20.09.2003 по 06.05.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, після розірвання якого спільну дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (позивачкою), що підтверджено копією рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 22.04.2014 (а.с.12). Батьком [PERSON] , [INFO] є відповідач [PERSON] , а матір`ю - позивачка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 21.01.2009 (а.с. 11). Згідно з довідкою виданою Брусилівською селищною радою Житомирського району Житомирської області № 601 від 11.07.2022, [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю\~за адресою:\~ [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII\~78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із\~ст.141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч.1\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За вимогами ч.3\~ст.181 СК України\~оскільки дитина проживає з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати у частці від доходу відповідача. Добровільно сторони не вирішили питання сплати аліментів, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до частин 1\~ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи проживання дитини з позивачкою, мінімальний розмір аліментів, який просить стягнути позивач, вимоги ст. 182 СК України, а також те, що відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону та відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, а відповідач від сплати судового збору під час розгляду даної справи не звільнений, то на підставі ч.6\~ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1\~ст.191 СК України\~- аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову - з 26.07.2022. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved