Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Колосович В.В., 03 листопада 2021 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , та просить поділити майно подружжя, а саме, стягнути з відповідача в якості відшкодування вартості Ѕ частини спільного сумісного майна автомобіля ВАЗ 21101, на користь позивачки, [PERSON] кошти в сумі 32500,00 грн. з нарахуванням на вказану суму 3% річних та індексу інфляції, починаючи з 27.12.2020 до повного розрахунку відповідача з позивачкою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивачка з відповідачем 25.02.2006 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2016. Під час перебування в шлюбі з відповідачем 09.06.2006 сторони придбали автомобіль ВАЗ 21101 номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , колір синій. Оскільки автомобіль був придбаний під час шлюбу та за кошти сім`ї, то на нього поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Відповідач не погодив з позивачкою питання продажу автомобіля, та питання його вартості. [PERSON] випадково дізналась про відчуження відповідачем автомобіля та вимагала аби він виплатив їй половину коштів виручених від продажу автомобіля, адже кошти отримані відповідачем від продажу спільного автомобіля теж є спільним сумісним майном. Тому це і змусило її звернутися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Івасишин В.П. надав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, на позові наполягав. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте 14.02.2022 надав відзив на позовну заяву в якій просив повністю відмовити позивачці в заявлених нею позовних вимогах. Вказав, що вказаний автомобіль був придбаний в кредит, на підставі якого відповідач взяв на себе обов`язки за кредитним договором, договором застави транспортного засобу та добросовісно виконував їх до моменту повного виконання, тобто сплачував кредитні платежі, проценти за користування кредитом тощо. Таким чином, [PERSON] фактично виплатив суму боргу за вказаний автомобіль особисто, а позивачка намагається запобігти будь-якій фінансовій відповідальності за вказаним договором. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову часково. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25 лютого 2006 року. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2016, справа № 505/2750/16-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали транспортний засіб ВАЗ 21101, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Як вбачається з копії кредитного договору № 014/0060/73/56180 від 08 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір на підставі якого [PERSON] було надано кредит з лімітом 4200 доларів США терміном на 24 місяці з 08 червня 2006 року по 08 червня 2008 року. Відповідно до копії договору застави транспортних засобів від 15 червня 2006 року посвідченим приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (заставодержатель) та [PERSON] (заставодавець) було укладено договір на підставі якого заставодавець заставив заставодержателю належний йому на праві власності автомобіль марки ВАЗ 21101, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Заставна вартість предмета застави сторонами визначається в сумі 42590,00 грн. Предмет застави передається у заставу за згодою дружини [PERSON] . Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру МВС № 5149 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 26.10.2021 за № 31/15/5149-8-аз, транспортний засіб ВАЗ 21101, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] було перереєстровано на нового власника згідно договору укладеному в ТСЦ № 5149/2020/2359684 власник [PERSON] . При реєстрації автомобіля державний номерний знак було змінено. Оціночна вартість транспортного засобу становить 65000,00 грн. У сторін виник спір з приводу порядку поділу спільного майна. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Норми Сімейного кодексу України у статтях 57 та 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частина майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Згідно роз`яснень, які містяться в п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. У позовній заяві [PERSON] підставою своїх позовних вимог зазначає, що автомобіль ВАЗ 21101, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний під час перебування у шлюбі, а тому вона має право на поділ спільної власності подружжя шляхом стягнення компенсації з відповідача половини вартості автомобіля у розмірі 65000,00 грн., 1/2 частина якої становить 32500,00 грн. Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності сторін як набутий подружжям під час шлюбу у спільну сумісну власність. За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, судом визнається, що вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить кожному з подружжя нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто у кожного по 1/2 частці. При цьому, позивач просить здійснити поділ майна, стягнувши з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 32500,00 грн., так як вартість автомобіля у договорі купівлі-продажу зазначена як 65000,00 грн. На підставі викладеного, оскільки спірний транспортний засіб ВАЗ 21101, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , був придбаний під час зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , частки майна дружини та чоловіка є рівними, між [PERSON] та [PERSON] були відсутні домовленості щодо поділу майна подружжя, а також шлюбний договір, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача в якості відшкодування вартості Ѕ частини спільного сумісного майна автомобіля ВАЗ 21101, на користь позивачки кошти в сумі 32500,00 грн. Щодо позовних вимог в частині нарахування на вказану суму 3% річних та індексу інфляції, починаючи з 27.12.2020 до повного розрахунку відповідача з позивачкою, суд не вбачає можливим, так як позивачем не надано розрахунок та не вказано період за який слід розраховувати дані відсотки.

Outcome: partial