Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частини від його заробітку, доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини за минулий час у розмірі 52 406, 50 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у стосунках, та у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Після припинення стосунків дитина залишилася проживати разом з матір`ю, з того часу пройшло більше п`яти років, та за весь той час відповідач на прохання позивача щодо надання матеріальної допомоги на дитину не реагував, сплачувати аліменти в добровільному порядку відмовлявся. Дотепер не надавав допомоги на дитину, хоча займається підприємницькою діяльністю з 2016 року, а отже може забезпечувати свою доньку гарантованим розміром аліментів щомісячно. Крім того позивач зазначає що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача в минулому, але не могла їх одержати в зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, та постійного застосування насилля відносно неї та дитини. В позові відповідно до прожиткового мінімуму навела розрахунок та просить стягнути аліменти за минулий період в сумі 52 406, 50 грн. Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.12.2021 року відповідачем подано додаткові пояснення по справі, відповідно до яких просив задовольнити позов частково, а саме не заперечував проти стягнення на утримання дитини аліментів в розмірі ј частки від його заробітку/доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини, в решті вимог просив відмовити. Зазначив також, що він постійно дбав про матеріальне забезпечення доньки, купував необхідні речі, надавав кошти за потреби, при цьому грошові кошти передавалися з рук в руки без жодних чеків та розписок, про що можуть засвідчити свідки [PERSON] та [PERSON] . Також 29.07.2021 року він придбав для доньки мобільний телефон (5 889 грн.), та за власні кошти погасив заборгованість позивача за рішенням суду по справі № 509/1425/17 про стягнення заборгованості за кредитним договором, кошти в рахунок погашення боргу передавалися позивачі при свідку [PERSON] . Відповідач також зазначає, що на даний момент між ним та позивачем є непорозуміння стосовно його участі у вихованні та спілкуванні з донькою, адже позивач чинить у цьому перешкоди. Щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий період вказав, що позивачем до суду не надано жодного доказу того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати в зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідач ще раз зазначив, що постійно дбав про дитину, надавав матеріальну допомогу позивачу, купував речі для доньки, а тому частково погоджується з позовними вимогами. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд їх задовольнити, адже позов обґрунтований та підтверджується показами свідка [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні та належними доказами по справі. Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначив що він надавав допомогу дитині та її матері, купував одяг та самостійно купив доньці мобільний телефон. За клопотанням позивача в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , та за клопотанням відповідача свідків: [PERSON] та [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, їх представників, пояснення свідків, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими частково та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.01.2012 року [INFO] народилася [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] , матір`ю дитини є [PERSON] . Дитина [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] надала пояснення суду, відповідно до яких доводиться сусідкою [PERSON] , перебуває в хороших відносинах з нею, з відповідачем по справі [PERSON] знайома, часто бувала у [PERSON] в домі та бачила там і [PERSON] . Свідку відомо що відповідач не надавав фінансову допомогу дитині, часто між ними виникали скандали та конфлікти з даного приводу, два роки тому вона особисто була присутня при такому конфлікті, [PERSON] подзвонила їй та й прийшла, тому що [PERSON] переслідував [PERSON] , чула образи та обзивання в її сторону. [PERSON] ж на його слова лише говорила, що краще б він дитині допомагав. Щодо сплати аліментів на утримання дитини їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] , рідний брат відповідача надав свідчення суду відповідно до яких [PERSON] постійно дбав про дитину, зі слів брата він надавав допомогу на утримання дитини, навіть при ньому кошти передавалися позивачу. Свідок [PERSON] , рідний брат відповідача надав свідчення суду відповідно до яких йому відомо що після того як брат розійшовся з [PERSON] , він їздив до дитини навіть разом із ним, особисто свідок дитину бачив рік тому. Також йому відомо що брат допомагав фінансово дитині, робив подарунки доньці. Щодо аліментів на утримання доньки йому нічого не відомо. Судом не досліджувався відзив поданий відповідачем до суду 03.11.2021 року, оскільки такий поданий з порушенням строків, про які зазначено в ухвалі про відкриття провадження. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до установ або до родичів відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв відповідачу листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи. Разом з тим, прохання позивача до відповідача про надання матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини не можна вважати заходами щодо одержання аліментів. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Чинним законодавством саме на позивача покладено обов`язок доведення суду того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також того, що відповідач ухилявся від їх сплати. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. По справі вбачається, що доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, позивачем не надано в сенсі ч.2 ст.191 СК України. Так, суду не надано доказів того, що у зазначений позивачкою період між сторонами виник спір з приводу надання матеріальної допомоги, взагалі не встановлено судом наявність домовленості між сторонами про надання такої допомоги, а також не надано суду належних та достатніх доказів того, що відповідач ухилявся від добровільного утримання дитини. Більш того, до свідчень свідків допитаних у судовому засіданні суд ставиться критично, адже жоден з них не зазначив ні точні дати коли відбувалися розмови щодо коштів на утримання дитини, ними не вказано про точні суми грошових коштів, які вимагала позивач на утримання доньки. Свідки зі сторони відповідача є рідними братами, та свідок сторони позивача знайома зі сторонами по справі, знають що у них є спільна дитина, свідок позивача зазначає що відбувалися конфлікти між сторонами, свідки відповідача вказували що відповідач допомагав дитині, проте суд не може дані свідчення приймати до уваги. За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини від його заробітку, доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, то суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров,я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров,я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, та враховуючи вищезазначені норми справи, обставини справи, зокрема той факт, що відповідач є працездатним, на користь третіх осіб аліменти не сплачує, за станом здоров`я може нести аліментні зобов`язання, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частини від його заробітку, доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі частини шостої статті 141 ЦПК України, частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial