Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

У серпні 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Бойко А.А., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі № 357/177/22, в якій просить суд стягнути з Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 грн. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2022 року частково задоволено позов [PERSON] , однак вказаним рішенням не вирішено питання стягнення витрат на правову допомогу, хоча у позовній заяві наявна така вимога. В зв`язку з розглядом вказаної справи позивач поніс витрати на професійну правову допомогу на загальну суму 50 000 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. Наданий 23.02.2022 року відзив ГУ ДКСУ у Київській області містить зауваження про неспівмірність витрат на правову допомогу та її безпідставне збільшення, а також про відсутність належно оформлених доказів, які свідчать про оплату вказаних витрат. Представником позивача у відповіді на відзив зазначено про позицію Верховного Суду у постанові від 09.07.2019 року по справі № 923/726/18, відповідно до якої від учасника справи вимагається надання доказів щодо наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.\~ Лист про надходження вказаної заяви на адресу суду разом з копією заяви направлено сторонам, а також роз`яснено порядок розгляду заяви у відповідності до ч. 3 ст. 270 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2022 року частково задоволено позов [PERSON] до: 1) Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області; 2) інспектора Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області Олексієнка Дениса Анатолійовича; 3) Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, про відшкодування моральної шкоди. Вирішено стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн., в іншій частині позову відмовлено. Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві представником позивача заявлено вимогу про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 50 000 грн. на користь позивача. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії документів: 1) договір про надання правової допомоги б/н від 03.11.2021 року, укладений між адвокатом Бойко В.В. та клієнтом [PERSON] ; 2) кошторис витрат на правову допомогу адвокатом Бойко В.В. від 03.11.2021 року на суму 21 750 грн.; 3) ордер серії АА № 0014942 від 03.11.2021 року на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Бойко В.В.; 4) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Бойко В.В. серії КВ № 6367 від 11.04.2019 року. Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правової допомоги б/н від 03.11.2021 року [PERSON] та адвокат Бойко В.В. домовились про надання клієнту правової допомоги у даній цивільній справі за позовом [PERSON] до відповідачів про стягнення моральної шкоди. З п. 3.1 договору вбачається, що гонорар адвоката становить 50 000 грн., а розміри за конкретні дії визначені сторонами в кошторисі витрат, що є невід`ємною частиною договору. З наданого кошторису витрат вбачається, що до вартості послуг адвоката входить 7 послуг на суму 50 000 грн., що полягають у: консультуванні клієнта - 5 000 грн., зборі матеріалів та аналізі судової практики - 5 000 грн., написанні позовної заяви - 15 000 грн., написанні відповіді на відзив - 10 000 грн., написанні додаткових пояснень - 5 000 грн., написанні заперечень - 5 000 грн., моніторингу ходу справи та наданні інформації клієнту про хід справи - 5 000 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. Відповідно до позиції, зазначеній в постанові Касаційного господарського суду від 23.02.2021 року по справі № 922/2503/20, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову по даній справі, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стаття 13 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного судочинства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 1 000 000 грн., задоволено судом до стягнення суму 3 000 грн., тобто 0,30% від заявленої суми. Отже, сума витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 150 грн. (50 000 х 0,30%). При постановленні рішення суд бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 та у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 726/837/20, відповідно до яких шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, а резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Outcome: partial