Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] та [PERSON] , яка діє інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (далі - позивачі), діючи через свого представника [PERSON] , звернулися до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія «АРКС» (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди відшкодування утриманцями, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, і з урахуванням уточнення позовних вимог просять стягнути на користь [PERSON] 10 285 грн. 70 коп. страхового відшкодування моральної шкоди, пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1 631 грн. 62 копійки, трьох відсотків річних у розмірі 149 грн. 64 копійки, інфляційних втрат у розмірі 1 530 грн. 22 коп., на користь [PERSON] , яка діє інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] страхового відшкодування утриманцям у розмірі 198 285 грн. 80 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 51 428 грн. 50 коп., пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 39 612 грн. коп., трьох відсотків річних у розмірі 3 632 грн. 83 коп. та інфляційних втрат у розмірі 37 150 грн. 29 коп. Також просять стягнути з відповідача витрати на надання професійної правничої допомоги по 6 500 грн. на користь кожного з них. Свої позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] о 23 год. 45 хв. у м. Києві на проспекті Перемоги, навпроти будинку №107 водій [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda-Superb, д.н.з. [NUMBER] , скоїв наїзд на [PERSON] , внаслідок якого остання від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження, яке у подальшому постановою слідчого закрито. Відповідальність власника вказаного транспортного засобу була застрахована відповідачем згідно полісу №АР4691655. Посилаючись на положення статей 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) позивачі вказують, що на адресу відповідача від імені дітей загиблої було подано заяви про виплату страхового відшкодування у межах визначених законодавства сум, однак відповідач у виплаті відмовив, посилаючись на положення статей 1187, 1188 ЦК України та стверджуючи про наявність провини загиблої в [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Позивачі вказують, що в ході досудового розслідування умислу загиблої [PERSON] не встановлено, як не зазначено про грубу необмеженість останньої. У зв`язку з цим, посилаючись на положенням статей 35-37 Закону №1961-IV та положення статті 625 ЦК України, позивачі просять стягнути на свою користь страхове відшкодування моральної шкоди, відшкодування утриманцям загиблої, з урахуванням пені, три відсотки річних та інфляційні втрати за час прострочення виплати. Також просить допустити рішення у справі до негайного виконання. Представником відповідача подано відзив на позов з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються, при цьому представник посилаючись на положення статей 22, 23, 979, 1166, 1187, 1188 ЦК України, Закон №1961-IV та судову практику зазначає, що згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження ситуація виглядала так, що загибла [PERSON] навмисно вийшла на зустріч автомобілю з метою покінчити життя самогубством, в крові її трупа виявлено спирт в концентрації 4,2 проміле, сама ДТП сталася в результаті порушення вимог ПДР України [PERSON] , що перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП і свідчить про одноосібну вину останньої в ньому в формі умислу. При цьому у водія автомобіля Skoda-Superb не було технічної можливості уникнути ДТП, що є непереборною силою, відповідно останній не є винуватцем ДТП, що сталася [INFO]. Вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат представник відповідача також вважає безпідставними. Крім того зазначає, що позивачами не надано доказів здійснення витрат на надання правничої допомоги. У відзиві міститься два запитання, адресовані позивачам щодо наявності інформації про порушення водієм автомобіля Skoda-Superb ПДР України та документів, які б спростовували вину пішохода [PERSON] в порушенні ПДР України, що перебувають у причинному зв`язку з ДТП. Представником позивачів надано відповідь на відзив у якій містяться відповіді на питання, суть яких зводиться до того, що він не є експертом у галузі ДТП, однак [PERSON] загинула в результаті наїзду на неї автомобіля Skoda-Superb, при цьому стверджувати про будь-які порушення останньою ПДР України він не може, оскільки не був її очевидцем, а всі докази по справі додані до позовної заяви. Також у відповіді вказується, що у постанові про закриття кримінального провадження не вказується про вину [PERSON] в настанні ДТП, чи дію непереборної сили, а питання про те, чи було допущено нею грубу необережність має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин справи. Сам по собі раптовий вихід [PERSON] на проїзну частину не є проявом грубої необережності. Також шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини володільця небезпечного об`єкта. Стосовно розрахунку штрафних санкції вказується, що вони обраховані з 21 лютого 2022 року, тобто першого дня прострочення виплати відшкодування, коли відповідач повідомив про відмову у здійсненні відповідних виплат. З приводу витрат на професійну правничу допомогу зазначається, що до позову додано попередній розрахунок суми судових витрат, а самі докази витрат мають бути подані суду до закінчення судових дебатів чи протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення, при цьому 16 серпня 2022 року до суду було подано детальний опис наданих послуг з професійної правничої допомоги з долучення підтвердження їх оплати. Представником відповідача подано заперечення на позов в яких останній вказує, що законодавством не передбачено, що наявність обставин непереборної сили має підтверджуватися наявністю справи про адміністративне правопорушення чи рішення суду, наполягає на тому, що у випадку ДТП, внаслідок якого загинула [PERSON] , має місце дія непереборної сили. Також стверджує, що у діях загиблої вбачається непрямий умисел. Граничний строк для виплати страхового відшкодування сплинув лише 05 травня 2022 року і розрахунок мені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат має здійснюватися з 06 травня 2022 року. З приводу допущення рішення суду до негайного виконання зазначає, що підстав для цього немає. Заяви та клопотання учасників справи Інших заяв та клопотань від позивачки, відповідача не надходило. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 22 липня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, відповідачу визначено строк для подання зустрічного позову, відзиву на позов та заперечень, позивачам визначено строк для подання відповіді на відзив. Оскільки розгляд справи здійснюється без виклику (повідомлення) сторін, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, [INFO] о 23 год. 45 хв. в м. Києві водій [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda-Superb, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині проспекту Перемоги зі сторони станції метро Житомирська в напрямку станції метро Святошинська, навпроти будинку №107 скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалася зліва на право по ходу руху автомобіля в недозволеному для пішоходів місці. Внаслідок наїзду остання від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження №12021100000000536, за ознакам злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (а.с. 8, 39). Згідно поліса №АР4691655 станом на 21 червня 2021 року цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Skoda-Superb, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована відповідачем (а.с. 40). На день смерті [PERSON] була матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 15, 16, 17, 18, 19), всі вони проживали однією сім`єю в [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім`ї №138 від 22 червня 2021 року (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради від 16 липня 2021 року [PERSON] призначена піклувальником над неповнолітньою дитиною-сиротою [PERSON] , та опікуном над малолітніми дітьми-сиротами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і дитиною позбавлено батьківського піклування [PERSON] (а.с. 21). 23 липня 2021 року позивач [PERSON] , діючи через свого представника, подав відповідачу заяву про виплат йому страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 24 000 грн. (а.с. 38). Листом від 02 серпня 2021 року представника відповідача повідомив позивача [PERSON] про необхідність подання рішення у кримінальному провадженні №12021100000000536 (а.с. 41). 02 серпня 2021 року представник [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах дітей покійної [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , подав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування, зокрема: відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 10 285 грн. 70 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 43 200 грн. 00 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 43 200 грн. 00 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 43 200 грн. 00 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 43 200 грн. 00 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 43 200 грн. 00 коп. (а.с. 42-43). 18 серпня 2021 року представник відповідача повідомив представника позивачів про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийняте після долучення такого, що набрало законної сили рішення у кримінальному провадженні за фактом вказаного вище ДТП у зв`язку з чим розгляд справи про виплату страхового відшкодування було призупинено (а.с.44). 24 та 26 січня 2022 року представник [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах дітей покійної [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] подав відповідачу дві заяви про виплату страхового відшкодування, зокрема: відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 10 285 грн. 70 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 39 657 грн. 16 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 39 657 грн. 16 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 39 657 грн. 16 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 39 657 грн. 16 коп.; на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 285 грн. 70 коп. та відшкодування утриманцю у розмірі 39 657 грн. 16 коп., долучивши постанову про закриття кримінального провадження №12021100000000536 і зазначивши реквізити для перерахування страхового відшкодування (а.с. 45-57). Як вбачається, постановою старшого слідчого СУГУ Національної поліції у м. Києві від 30 грудня 2021 року кримінальне провадження №12021100000000536 за фактом ДТП, що сталася [INFO], внаслідок якої загинула [PERSON] , було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях водія [PERSON] (а.с. 47-53). Згідно постанови слідчий дійшов висновку, що вказана ДТП сталася в результаті порушення ПДР України зі сторони пішохода [PERSON] , яка в порушення вимог пунктів 4.7, 4.14 ПДР України, перетинала проїжджу частину просп. Перемоги в не передбаченому для цього місці та вибігла раптово на смугу руху автомобіля Skoda-Superb, д.н.з. [NUMBER] , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та раптово для водія [PERSON] (а.с. 47-53). При цьому згідно постанови з боку водія [PERSON] також була невідповідність вимогам пункту 12.9 (б) ПДР України, яка полягала в перевищенні максимальної швидкості руху - 99 км/год, яка не знаходиться в причинному зв`язку з виникнення даної ДТП (а.с. 52). 21 лютого 2022 року відповідач, посилаючись на положення статей 26, 32 Закону України «Про страхування», статті 991 ЦК України, повідомив представника [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах дітей покійної [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування згідно поданих раніше заяв, яке мотивує тим, що вина власника автомобіля Skoda-Superb, д.н.з. [NUMBER] , у скоєнні ДТП, в наслідок якої загинула [PERSON] , не встановлено, натомість встановлено вину пішохода [PERSON] в порушенні ПДРУ України, що мають причинно-наслідковий зв`язок з ДТП (а.с. 57). Частинами першою, другою та третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Частиною другою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною другої статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Частиною першою статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Згідно частини третьої статті 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Частиною четвертою статті 1200 ЦК України передбачено, що розмір відшкодування, передбаченого цією статтею, може бути збільшений законом. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). У статті 3 Закону №1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 Закону №1961-IV передбачено що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статті 6 Закон №1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ста 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. При цьому, відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону №1961-IV страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо - транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо - транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до пункту 2.3 статті 27 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Викладене вище свідчить, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, а неповнолітні та малолітні діти [PERSON] також на відшкодування утриманцям останньої. Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19, згідно якої у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Оцінюючи доводи представника відповідача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки в діях загиблої [PERSON] , на його думку, вбачається вина у формі умислу, а також з огляду на дію обставин непереборної сили суд зазначає наступне. Так, відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не доведено, що [PERSON] , яка загинула внаслідок ДТП [INFO], переходячи проїжджу частину в непередбаченому для цього місці діяла умисно з метою заподіяння собі смерті. Зокрема з прямим чи непрямим умислом, тобто що вона усвідомлювала, передбачала і бажав чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним для неї наслідком. Доводи представника відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, яка керувала транспортним засобом, на що є посилання в повідомленні про відмову у виплаті страхового відшкодування від 21 лютого 2022 року (а.с. 57), не заслуговують на увагу з огляду на таке. У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною (правові висновки Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14; Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19). Отже, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. З приводу посилань представника відповідача про наявність у даному випадку обставин непереборної сили, які згідно його доводів виключають можливість здійснення страхового відшкодування, суд зазначає наступне. Так визначення обставин непереборної сили міститься в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні», частиною другою статті 14-1 якого передбачено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. При цьому за змістом частини першої статті 14-1 вказаного Закону форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) мають бути засвідчені відповідними сертифікатами про такі обставини, що видаються Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами. Як вбачається, докази, подані відповідачем у справі, не містять відповідного сертифікату, який би посвідчував, що причиною ДТП, яка сталася [INFO] та призвела до загибелі [PERSON] , були певні обставини непереборної сили. Відповідно дані доводи представника відповідача суд вважає також безпідставними та відкидає їх. Стосовно доводів представника відповідача про наявність з боку загиблої [PERSON] грубої необережності як підстави для зменшення розміру страхового відшкодування суд зазначає наступне. Так, згідно частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При цьому частиною третьою статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , дійсно допустила необережність, здійснюючи в порушення вимог ПДР України перехід проїжджої частини в непередбаченому для цього місці, у той час як водій автомобіля [PERSON] , що здійснив наїзд на [PERSON] , також порушив вимог ПДР України, значно перевищивши дозволену швидкість руху транспортного засобу, що хоча й не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, однак мало значення для спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які [PERSON] отримала в результаті наїзду автомобіля. При цьому оскільки у даній справі порушується питання про відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] як годувальника, то її вина у формі необережності не може враховуватися при визначенні розміру відповідного відшкодування, на яке позивачі мають право. Оцінюючи заявлений позивачами розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, що підтверджений відповідними розрахунками, наявними в матеріалах справи,суд виходить із характеру немайнових втрат, невідворотності завданої шкоди та відповідність заявленого розміру моральної шкоди у сумі 10 285 грн. 70 коп. на кожну дитину загиблої [PERSON] , вимогам п.27.3 ст. 27 №1961-IV, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент ДТП - 6 000,00 грн., наявністю шести осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблої, одна з яких є повнолітньою, одна неповнолітньою та четверо малолітніми, а також наявності законодавчого обмеження у розмірі виплат - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Тому суд погоджується з відповідними розрахунками відшкодування моральної шкоди, зробленими представником позивачів. Також суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] , яка діє в інтересах та є опікуном і піклувальником утриманців [PERSON] , а саме її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , 198 285 грн. 80 коп. в якості відшкодування утриманцям та 51 428 грн. 50 коп. в якості відшкодування моральної шкоди, що підтверджено відповідними розрахунками, наявними в матеріалах справи, оскільки такі розміри відшкодувань відповідають положенням наведеного вище законодавства щодо розміру відшкодування утриманцями, яке не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому на день настання страхового випадку. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем було відмовлено у здійсненні позивачам виплат страхового відшкодування у зв`язку із загибеллю [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] 10 285 грн. 70 коп. страхового відшкодування моральної шкоди, а також стягнення на користь [PERSON] , яка діє інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] страхового відшкодування утриманцям у розмірі 198 285 грн. 80 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 51 428 грн. 50 коп. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. З приводу стягнення з відповідача на користь позивачів пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з порушенням строків виплати страхового відшкодування суд враховує наступне. Пунктом 36.5 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи відповідач безпідставно ухвалив рішення про відмову у виплаті позивачам страхового відшкодування 21 лютого 2022 року, відповідно з вказаного числа останні мають право на стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ відповідно до пункту 36.5 Закону №1961-IV, трьох відсотків річних, та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вирішуючи питання щодо розміру пені, трьох відсотків річних, та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів суд враховує, що останніми заявлено їх стягнення за період з 21 лютого 2022 року по 16 серпня 2022 року, також суд бере до уваги розрахунки пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які відповідають вимог законодавства і складені з урахування відповідних розмірі облікової ставки НБУ та індексу інфляції у вказаний період (а.с. 73, 74). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1 631 грн. 62 коп., трьох відсотків річних у розмірі 149 грн. 64 коп., інфляційних втрат у розмірі 1 530 грн. 22 коп., а також стягнення з відповідача на користь [PERSON] , яка діє інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 39 612 грн. коп., трьох відсотків річних у розмірі 3 632 грн. 83 коп. та інфляційних втрат у розмірі 37 150 грн. 29 коп. Отже, в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Стосовно клопотання позивачів про допуск рішення суду у даній справі до негайного виконання слід зазначити наступне. Так, випадки, коли суд допускає рішення до негайного виконання, визначені положеннями статті 430 ЦПК України. Пунктом третім частини першої статті 430 ЦПК України, на який посилаються позивачі у позові, передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справ про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи - у межах суми стягнення за один місяць. При цьому суд враховує доводи відповідача, що правовідносини між ним та позивачами виникли на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і відповідно предметом спору у даній справі є належне виконання відповідачем договірних зобов`язань, а також той факт, що позивачами порушується питання про стягнення страхового відшкодування у відповідному розмірі, а не періодичних щомісячних платежів, у зв`язку чим підстави для допуску до негайного виконання даного рішення відсутні. Судові витрати Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною третьою статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розгляд справи віднесено витрати на професійну правничу допомогу. На підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачів за даним позовом звільнено від сплати судового збору. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, при цьому позивачів звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, відповідно до частин першої та шостої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий у розмірі 3 437 грн. 07 коп. виходячи з ціни позову, з урахуванням уточнених позовних вимог - 343 706 грн. 81 коп. З приводу судових витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачами до стягнення з відповідача у розмірі по 6 500 грн. 00 коп. на користь кожного з них, суд враховує, що дані витрати здійснені згідно договорів про надання правової допомоги №11.05.22 від 11 травня 2022 року (23-32), представником позивачів надано суду детальні описи наданих послуг, та квитанції про перерахування [PERSON] і [PERSON] коштів за надану правову допомогу у розмірі по 6 500 грн. 00 коп. кожним (а.с. 75-77). Розрахунки розмірів плати за надану професійну правничу допомогу суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають процесуальному законодавству, укладеним договорам і обсягу наданих послуг та їх вартості. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів в якості компенсації витрат на надання професійної правничої допомоги по 6 500 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved