Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаною заявою згідно якої просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання спільної дитини сторін у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 14 березня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Разом з тим, на день подання вище згаданого позову спільне життя з відповідачем заявниця не веде, шлюбних стосунків не підтримує, примирення між сторонами, на її думку, неможливе. За вказаних обставин, остання просить розірвати шлюб. Окрім цього, позивач вказує на те, що у сторін є спільна дитина яка проживає разом з заявницею та перебуває на її утриманні, відтак остання просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини. В свою чергу, відповідач скерував до суду заяву згідно якої просить задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Проаналізував матеріали надані позивачем, а інші суд позбавлений можливості отримувати за власною ініціативою, встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Сторони з 14 березня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився [PERSON] батьком якого є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, відповідно до ст. 191 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Водночас, п. 4 ст. 206 ЦПК України вказує на те, що у\~ разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, адже, як встановлено у ході розгляду справи, шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем неможливе. Окрім цього, суд вважає, що освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави також для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідачем, фактично, даний позов визнано у повному обсязі. У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Разом з тим, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір за вимогу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини від сплати якого позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved