Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що 12.06.2016 між сторонами Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 в справі №127/16089/20 - розірвано. Під час спільного з відповідачем проживання позивачем, згідно договору дарування від 31.10.2017 року, прийнято в дар квартиру під [ADDRESS] . У подальшому [PERSON] зареєстровано місце проживання за вищевказаною адресою, однак, шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились, разом сторони перестали проживати. Позивач зазначає, що на даний час він проживає разом із сином, який перебуває на його утриманні, в [ADDRESS] . Згідно акту № 693 від 02.11.2021 МКП «УК «Замостя», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач зареєстрована, однак фактично не проживає за вказаною адресою понад двох років, не є власником або співвласником даного приміщення. Спільного побуту з відповідачем не ведеться. Факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] понад два роки підтверджується актом № 204 від 15.06.2022. Таким чином, оскільки відповідач у квартирі не проживає більше 6 місяців, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті, позивач просить у суду визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 30.06.2022 року позовну заяву залишено без руху на надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків. 04.07.2022 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечила позовні вимоги та просила відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що дійсно не проживає та ніколи не проживала за адресою [ADDRESS] , її особисті речі за зазначеною адресою не перебувають. Зазначила, що фактично проживає на даний момент за адресою: [ADDRESS] . Підтвердила і той факт, що спільна дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем. Просила відмовити у задоволені позову, у зв`язку з тим що у неї немає можливості зареєструватись за іншою адресою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.06.2016 між сторонами був укладений шлюб Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 в справі №127/16089/20, було розірвано. Судове рішення набрало законної сили 06.10.2020 року (а.с.9). Згідно договору дарування квартири від 31.10.2017 року, [PERSON] прийнято в дар квартиру під [ADDRESS] , що складає 1/20 частку секції [ADDRESS] (а.с.13). Згідно акту № 693 від 02.11.2021 МКП «УК «Замостя», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також з даного акту вбачається, що на момент обстеження за вищевказаною адресою тимчасово не перебуває зареєстрована [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Лука-Мелешівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 15.06.2022 р., [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] понад два роки підтверджується актом опиту сусідів № 204 від 15.06.2022 р. (а.с.10), а також її особистими поясненнями, наданими в ході розгляду справи. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР. Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Судом достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв`язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача, як власника житла, важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються з 992,40 грн. судового збору, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved