Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Комсомольським міським судом Полтавської області від 30.11.2016 (справа № 534/1951/16-ц) на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не меншу 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі він перебував у шлюбних відносинах та мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . На підставі виконавчого листа, виданого Комсомольським міським судом Полтавської області від 30.11.2016 (справа № 534/1951/16-ц) він сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів свого заробітку (доходу). 26.07.2019 він уклав шлюб з [PERSON] та від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Його дружина на даний час не працює, оскільки доглядає за сином до досягнення ним трирічного віку. Останні п`ять місяців працевлаштований охоронником, але працює нестабільно. Оскільки має на утриманні дружину та другу дитину, вважає, що розмір аліментів може бути зменшено за рішенням суду. \~ \~ \~ \~10.02.2022 позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просить скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.11.2016 р. (справа № 534/1951/16-ц) про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у зв`язку з набуттям 18.05.2018 дитиною права власності на нерухоме майно в розмірі Ѕ частки спільної власності у чотирикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , та звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, починаючи з 18.05.2018 по теперішній час у зв`язку з вищевикладеними обставинами (поліпшеним матеріальним станом моєї старшої дитини та з врахуванням мого матеріального й сімейного становища), що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~В обгрунтування вимог зазначає, що на момент народження сина [PERSON] , їх помешкання перебувало у комунальній власності й основним квартиронаймачем була в той час його бабуся [PERSON] , яка відмовилась від участі в приватизації на користь інших членів родини, а він, в свою чергу, не брав участі в приватизації з метою забезпечення свого сина [PERSON] житлом. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області серії [NUMBER] від 18.05.2018, співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є його матір [PERSON] та його старший син [PERSON] , кожен з них має у власності по Ѕ частки від 79,3 кв.м загальної площі, в тому числі, від 52,2 кв.м житлової площі. Раніше така вимога ним не висувалася, оскільки це було забуто через складні сімейні обставини - хворобу його бабусі [PERSON] . Після її поховання у його матері [PERSON] виникла потреба у підготовці документів для оформлення спадщини, саме тоді серед документів був виявлений оригінал Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, просив справу розглянути у його відсутність. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представник позивача адвокат Губарєва М.О. подала до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні вимог відповідача, оскільки звільнення від сплати аліментів може мати місце лише у виключних випадках. В обгрунтування підстав для звільнення від заборгованості по аліментах позивач, зокрема, зазначив, що мати позивача [PERSON] здійснила приватизацію квартиру за адресо: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] набув право власності на Ѕ вказаного житла. Статтею 190 СК України визначено, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передаче права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. За змістом даної норми, законом встановлено умови припинення права на аліменти для дитини, а саме: має бути укладено письмовий договір з дозволу органу опіки та піклування, правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передаче права власності на нерухоме майно між сторонами не укладався, орган опіки та піклування не погоджувався та у встановленому порядку не засвідчувався. Таким чином вказана процедура набуття сином частини житла не здійснювалась в порядку ст. 190 Сімейного кодексу України, та не може бути розцінено, як підставу для звільнення від сплати аліментів. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів , з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, дійшов наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с. 8) На підставі виконавчого листа, виданого Комсомольським міським судом Полтавської області від 30.11.2016 (справа № 534/1951/16-ц) він сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів свого заробітку (доходу). 26.07.2019 позивач уклав шлюб з [PERSON] та від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження відповідно. (а.с. 10, 14) Згідно розрахунку зі сплати аліментів № 13377 від 17.11.2020, позивач має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.11.2020 складає 34\~797 грн. 46 коп. (а.с. 17) У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку В\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно із\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~\~Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст.ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А тому, зміна сімейного становища чи погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] посилався на погіршення свого матеріального становища, появою другої дитини та дружини на утриманні. Також, посилався на набуття 18.05.2018 дитиною права власності на нерухоме майно в розмірі Ѕ частки спільної власності у чотирикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. При цьому, суд зауважує, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.11.2016 встановлений розмір аліментів , що підлягають стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ) на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття., а тому розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення не буде спрямовано на належне забезпечення сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460 св 20). Відповідно до ч.3\~ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Позивачем не доведено, що станом на день звернення до суду з позовом з вимогою про зменшення розміру аліментів розмір відрахувань з його заробітної плати та інших видів доходів перевищує 70 відсотків. Суд, також погоджується з доводами представника відповідача (стягувача), що договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладався, орган опіки та піклування не погоджувався та у встановленому порядку не засвідчувався. Таким чином вказана процедура набуття сином частини житла не здійснювалась в порядку ст. 190 Сімейного кодексу України, та не може бути розцінено, як підставу для звільнення від сплати аліментів. Щодо змінених вимог позивача (остаточних вимог) про скасування рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.11.2016 р. (справа № 534/1951/16-ц) суд зазначає, наступне. У\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу щодо захисту цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам. Одночасно, суд зазначає, що позивачем в даному випадку обраний неефективний спосіб захисту, адже між сторонами цієї справи фактично існує спір, щодо припинення права відповідача на отримання аліментів. Суд першої інстанції не має повноважень, згідно норм ЦПК України, скасовувати рішення суду першої інстанції. Такі повноваження, згідно діючого законодавства України, є у апеляційного суду, а отже обраний позивачем спосіб захисту суперечить законодавству України. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову [PERSON] у зв`язку із обранням позивачем неефективного способу захисту порушеного права. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~та покладає їх на позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed