Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

09.08.2022 до суду надійшла вищевказана позовна заява, в обґрунтування вимог якої зазначено, що 21.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №21807 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором №SAMDNS0000017334955 від 27.12.2011 укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , право вимоги за яким було відступлена 26.10.2021 до нового кредитора - ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» в сумі 14005,34 грн. 29.04.2022 у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Кредитний договір, який став підставою вчинення спірного виконавчого напису відсутній в матеріалах виконавчого провадження. Враховуючи наведене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса, вчинений 21.12.2021 року та зареєстрований в реєстрі за № 21807, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2022 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача - адвокат Красун В.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач ТзОВ «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, відзиву чи пояснень не надали. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 29.04.2022 зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.11). Судом встановлено, що 21.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 21807, яким з [PERSON] на користь ТзОВ «ФКУА» стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором № №SAMDNS0000017334955 від 27.12.2011, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , в загальному розмірі 14005,34 грн. (а.с.13). Із вищевказаного виконавчого напису вбачається, що стягувана заборгованість нарахована за період з 25.10.2021-21.12.2021 та згідно укладеного Договору факторингу № PB-2021-26/10 від 26.10.2021 року право вимоги за Кредитним договором № №SAMDNS0000017334955 від 27.12.2011 року, перейшло до ТзОВ «ФКУА» (а.с. 13). На підставі вказаного виконавчого напису, заступником начальника відділу Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м.Львів) Бондаруком П.В. 14.02.2022 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68642513 (а.с. 15-16). Також, заступником начальника відділу Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м.Львів) Бондаруком П.В. 14.02.2022 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 1400,53 грн, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 161,40грн., постанову про арешт боржника на суму 15 567,27грн. (а.с.17-22). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Одночасно з цим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 21.12.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог. Витрати понесені позивачем за сплату судового збору, в тому числі й за подання заяви про забезпечення позову слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved