Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про зняття арешту з будинку (домоволодіння) по [ADDRESS] ; визнання за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом, після смерті [PERSON] , що складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS] . В установлений законом строк позивач, як спадкоємець, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак 19.03.2021 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на спадкове майно відсутні документи, що підтверджують право власності за померлим, а також у зв`язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт. Арешт на майно був накладений Вишгородською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н Виконавчої служби, де вказано власником будинку [PERSON] . Таким чином, [PERSON] змушена звернутися до суду за захистом порушеного права. 04.08.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.09.2022 року ухвалою суду закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з майна у зв`язку із смертю останнього. Продовжено розгляд справи в частині позовних вимог [PERSON] до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з майна. Закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з майна до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановлений законом порядку, причини неявки суду невідомі. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 02.05.2019 року. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження [NUMBER] від 08.06.1968 року, [PERSON] 08.06.1968 року уклали шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а саме на: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 1303432. Як вбачається, з постанови державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Дударєва І.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно, а також оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 1303432. Згідно листа Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.09.2020 року №51782, на житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] накладено арешт. Виконавче провадження, при виконанні якого було накладено арешт майна, завершено та знищено в зв`язку із закінченням строку зберігання. Відповідно до виписки з по господарської книги №7 від 17.02.2021 року виданої Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частино 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, визначено, що приватна власність громадян, як одна із рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом. Судовий захист прав приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, у тому числі шляхом розгляду справ за позовами про зняття заборони відчуження нерухомого майна. Таким чином, враховуючи, що виконавче провадження, при виконанні якого був накладений арешт на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] завершене, що підтверджено листом Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.09.2020 року, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про зняття арешту з будинку (домоволодіння) по [ADDRESS] , підлягають задоволенню, оскільки відсутні правові підстави щодо перебування майна під арештом. Щодо заявленої позовної вимоги [PERSON] про визнання право власності на спадкове майно за законом, після смерті [PERSON] , що складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов до наступного. Після смерті [PERSON] , відповідно до ст.1220 ЦК України, відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на: житловий будинок, господарських будівель та споруд і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом являлась дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] . Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З копії спадкової справи №130/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 24.05.2019 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою зареєстрованою під №366 про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Крім того, 06.06.2019 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою зареєстрованою під №384 про відмову від належного йому спадкового майна після смерті його батька [PERSON] на користь своєї матері, дружини померлого [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Дударєва І.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2021 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на спадкове майно за померлим. Згідно до п.2 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як вбачається з технічного паспорта на будинок [ADDRESS] , виготовленого 19.11.2019 року, КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», вказаний житловий будинок побудовано у 1971 році. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1971 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент набуття ним права власності, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належали спадкодавцю [PERSON] , входить до складу спадкової маси та переходить до спадкоємця [PERSON] . Враховуючи Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року та

Outcome: approved