Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

04.08.2022 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] з вимогою до [PERSON] визначити місце проживання їх спільної доньки, [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем, а також з вимогою припинити з 03.08.2022 стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання доньки, що стягуються на підставі Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2007 за виконавчим листом № 2-1701/2007. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що на підставі Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2007 з нього на користь відповідача стягуються аліменти, оскільки донька проживала разом з відповідачем. Однак з 03.08.2022 донька через погіршення особистих стосунків з відповідачем переїхала до позивача та стала проживати разом з ним, у зв`язку з чим відповідач втратила право на отримання аліментів від позивача, оскільки припинила займатись її утриманням та вести з донькою спільне господарство. Ухвалою від 09.08.2022 року провадження у справі було відкрито, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримав вказані позовні вимоги в первісному вигляді. Відповідач в підготовчому судовому засіданні заявила про визнання нею позовних вимог та фактів, покладених в основу позову. Не заперечувала проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Представник третьої особи не заперечував проти ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, однак зауважив, що донька позивача та відповідача досягла 17-річного віку, у зв`язку з чим відповідно до закону має право самостійно визначати, з ким із батьків вона бажає проживати. З урахуванням надходження від відповідача заяви про визнання позову, суд вважав за можливе ухвалити рішення по суті справи в порядку ст. ст. 200, 206 ЦПК України, тобто у підготовчому провадженні. Дослідивши наявні у справі письмові докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2007 у справі № 2-1701/2007 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї четвертої частини усіх видів заробітку, яка не може бути менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до дня повноліття дитини. Вказаним рішенням суду було встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони у справі визнали той факт, що їх неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , з 03.08.2022 почала проживати разом із батьком позивачем; підстав для сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання відповідачем судом не встановлено. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на теперішній час дитина, [PERSON] , [INFO] , з 03.08.2022 припинила проживати з матір`ю, а мешкає з батьком, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь матері аліментів, оскільки дитина мешкає з батьком та він здійснює її матеріальне утримання. Отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини разом з позивачем, суд виходить з ч. 2 ст. 29 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. Оскільки [PERSON] станом на час прийняття нею рішення про проживання разом з батьком виповнилось 17 років, - вона скористалась наданим нею правом, яке в даному випадку не потребує судового захисту, а позивач не має права такої вимоги. Відтак, в цій частині позов не може бути задоволений. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, частиною першою якої передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 197 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial