Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та визначення порядку користування житлом, в обґрунтування якого зазначив, що йому і відповідачці на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Позивачу належить 5/12 частин квартири, відповідачці [PERSON] належить 7/12 частин квартири. Відповідно до технічного паспорту, спірна квартира трьохкімнатна, має загальну площу 66,7 кв.м, житлову площу 45,16 кв.м., та складається з кімнати № [NUMBER] площею 15,66 кв.м, кімнати №7 площею 12,48 кв.м., кімнати №8 площею 17,02 кв.м., коридору №1 площею 9,36 кв.м, кухні №3 площею 6,27 кв.м., ванни №4 площею 2,59 кв.м., туалету №5 площею 1,22 кв.м., комори №6 площею 1,01 кв.м., комори №9 площею 0,49 кв.м., балкона площею 0,60 кв.м. (у кімнаті №7). [PERSON] не впускає позивача до квартири, чинить перешкоди у користуванні нею. До смерті їх батька [PERSON] позивач проживав у спірній квартирі, вільно користувався нею, допомагав батькові і мачусі по господарству. Після їх смерті стосунки з відповідачкою погіршились, вона перестала впускати його до квартири. Відповідачка з 2020 року сама проживає у цій квартирі, її повнолітні діти проживають та зареєстровані за іншими адресами. У зв`язку з неможливістю потрапити у квартиру, позивач тривалий час мешкав без реєстрації у с. Володимирівське Запорізького району. На теперішній час винаймає житло у м. Запоріжжі. З приводу перешкод у користуванні квартирою позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів. Оскільки за встановленими фактами вбачаються цивільно-правові відносини, йому рекомендувалося звернутися до суду. Оскільки відповідачка у добровільному порядку відмовляє позивачу у вселенні до квартири, утримує у себе правовстановлюючі документи на належну позивачу частку квартири, не надає комплект ключів від вхідних дверей квартири, та відмовляється визначитися з порядком користування житловим приміщенням, просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS] , яка на праві спільної часткової власності належить сторонам у справі, шляхом вселення. Зобов`язати відповідачку надати ключі від квартири, правовстановлюючі документи позивача на належну йому частку квартири. Також просить визначити порядок користування вказаною квартирою: виділити позивачу у користування, відповідно до належних 5/12 ідеальних часток, ізольовану житлову кімнату № [NUMBER] площею 15,66 кв.м., відповідачці [PERSON] виділити у користування дві окремі житлові кімнати: кімнату [ADDRESS] площею 12,48 кв.м. з балконом, і кімнату № [NUMBER] площею 17,02 кв.м. Інші приміщення квартири залишити у спільному користуванні. Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги свого позову, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Відзив на позов не подала, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно, належним чином, згідно вимог\~ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України\~зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.8 ст.178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Судом встановлено, що квартира розташована за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 66,72 кв.м., в тому числі житловою площею 45,16 кв.м.) належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] (5/12 частин квартири) і відповідачу [PERSON] (7/12 частини квартири). [PERSON] належить право власності на 5/12 частин спірної квартири на підставі наступних правовстановлюючих документів: - 1/3 частка квартири належить на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 26.05.1999р., виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, про що ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації було зроблено запис у реєстровій книзі за № 276р№38397 від 10 травня 2001р. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 26.05.1999р. № 1914; - 1/12 частка квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий № 1-1620 виданого 24.12.2019р. Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер : 50452968 від 24.12.2019. Відповідачу [PERSON] належить право власності на 7/12 частин спірної квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі наступних правовстановлюючих документів: - 5/12 частин квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстровий № 7130 виданого 20.08.2019р. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І.; - 1/6 частка квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину реєстровий № 2-25 виданого 19.01.2010р. Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Вказані факти підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, інформаційна довідка від 25.02.2021р. № 245850332. Відповідно до технічного паспорту на квартиру від 17 грудня 2009р. складеного ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної документації» спірна квартира за адресою: [ADDRESS] є трьохкімнатною, має загальну площу 66,70 кв.м., в тому числі житловою площею 45,16 кв.м., допоміжна (підсобна) площа 20,94 кв. м. Згідно Довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 25.02.2021, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 23.11.1987 року по теперішній час. За даними заяв та клопотань відповідачки, які підтверджуються відомостями з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя, [PERSON] також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] позбавлений можливості вселитися у квартиру за вказаною адресою, оскільки відповідачка чинить йому у цьому перешкоди, не надає ключа від вхідних дверей та добровільно не впускає його до квартири, що не заперечується і не спростовується відповідачкою у справі. Позивач мешкав без реєстрації в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Широківської сільської ради № 1453 від 19.03.2019р. На теперішній час позивач винаймає житло та проживає у м. Запоріжжі за адресою : [ADDRESS] . З приводу порушення відповідачкою права власності позивача і перешкоджання у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] позивач з 2010 року звертався із заявами до правоохоронних органів поліції та прокуратури. Так, згідно листа Ленінського РВ Запорізького міського управління ГУМВС України у Запорізькій області від 23.02.2010 №28/10-1967 наданого у відповідь на заяву позивача до поліції про перешкоджання відповідачкою у користуванні квартирою, повідомлено, що у вказаних подіях вбачаються цивільно-правові відносини у зв`язку із чим для вирішення вказаної ситуації між позивачем та [PERSON] рекомендовано звернутись до суду. Згідно доводів позову, у січні 2020 року відповідачка заволоділа та до тепер утримує у себе оригінали правовтановлюючих документів на належні [PERSON] частки квартири, а саме, Свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло, від 26.05.1999р. видане Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, та Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 1-1620 видане 24.12.2019р. Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою. 24 листопада 2020 року з приводу протиправного заволодіння відповідачкою оригіналами вказаних документів на квартиру позивач звертався із заявою про кримінальне правопорушення до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, в якій просив вжити заходів до сестри [PERSON] , яка у січні 2020року узяла документи на квартиру по [ADDRESS] та не повертає та заважає мені у користуванні квартирою. Вказаний факт підтверджується [PERSON] -повідомлення єдиного обліку № 34151 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення від 24.11.2020р. Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області. У відповіді Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 08.12.2020року № 3993/40/-2020 вказано, що в ході перевірки було здійснено виїзд на в/в адресу де було встановлено, що на момент приїзду співробітників поліції двері квартири ніхто не відчинив, у зв`язку із чим провести профілактичну роботу та опитати [PERSON] не представилось можливим. Також у вказаному факті вбачаються цивільно-правові відносини, у зв`язку із чим заявнику рекомендовано завернутися до суду. Згідно Довідки щодо розгляду звернення, доданої до вказаної відповіді Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 08.12.2020року № 3993/40/-2020 зазначено, що 24.11.2020р. до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від [PERSON] , в якій він просить прийняти заходи до його сестри [PERSON] , яка у січні 2020 року забрала документи на їх спільну квартиру (спадщина) для продажу, але на теперішній час квартиру не продала, користуватись квартирою заявнику перешкоджає та не повертає документи. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку №34151 від 24.11.2020р. В ході проведення перевірки було здійснено виїзд за в/в адресою де було встановлено, що на момент приїзду співробітників поліції двері квартири ніхто не відчинив, у зв`язку із чим провести профілактичну роботу та опитати [PERSON] не представилось можливим. У зв`язку із цим перевірку за матеріалом ЄО № 34151 припинено, рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання по суті. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що з 2005 року проживає разом з [PERSON] однією сім`єю, після смерті його батька у 2008 році та після смерті його дружини, сестра позивача [PERSON] перешкоджає позивачу користуватися квартирою, в якій він проживав з дитинства, приймав участь у її приватизації. Домовленості щодо порядку користування квартирою вони не можуть досягти тривалий час. Під виглядом підготовки до продажу квартири сестра чоловіка взяла оригінали документів, які підтверджують його право власності на квартиру, та утримує їх у себе. На теперішній час відповідачка користується всією квартирою, а позивача у квартиру не впускає. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 (справа №6-951цс),- суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб (позивача у даному випадку), і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997\~Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень\~ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що права позивача, як співвласника майна, порушуються відповідачкою, якою створені позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування нерухомим майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. При цьому, відповідачкою не надано до суду жодних доказів у спростування доводів позову, а тому, вимоги про усунення перешкод шляхом вселення позивача у квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] (5/12 частин квартири) і відповідачу [PERSON] (7/12 частини квартири), та зобов`язання надати ключі від спірної квартири та оригінали правовстановлюючих документів, є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною першою ст.\~356\~ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995р. вказано, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91р. Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Отже, за результатами розгляду судом даної справи встановлено, що сторони, будучи співвласниками нерухомого майна трьохкімнатної квартири у багатоквартирному житловому будинку, самостійно і добровільно не можуть визначити порядок користування вказаною квартирою, а тому даний спір підлягає судовому розгляду. Квартира за адресою: [ADDRESS] складається з наступних приміщень: кімната позначена на плані № 2 має житлову площу 15, 66 кв. м., кімната позначена на плані № 7 має житлову площу 12, 48 кв. м., кімната позначена на плані № 8 має житлову площу 17, 02 кв. м.; підсобні приміщення: коридор позначений на плані № 1 площею 9,36 кв. м., кухня позначена на плані № 3 площею 6,27 кв. м., ванна позначена на плані № 4 площею 2,59 кв. м., туалет позначений на плані № 5 площею 1,22 кв.м., комора позначений на плані № 6 площею 1,01 кв. м., \~ \~ \~ \~комора позначений на плані № 9 площею 0,49 кв. м., балкон площею 0,60 кв.м., (розташований у кімнаті позначеній на плані № 7). При цьому, кімната №2 житловою площею 15,66 кв. м., є ізольованою, має окремий вхід із коридору №1 , без балкону. Вказана кімната розташована окремо. Житлові кімнати [ADDRESS] та №7 є суміжними кімнатами. Кімната №8 житловою площею 17,02 кв.м. має окремий вхід із коридору №1, без балкону. В кімнаті №7 житловою площею 12,48 кв.м. міститься балкон площею 0,60 кв.м., вказана кімната має окремий вхід із коридору №1. Вказане підтверджується Технічним паспортом на квартиру за адресою: [ADDRESS] від 17 грудня 2009р. складеним ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної документації». На належну [PERSON] ідеальну частку (5/12 частин) припадає приблизно 18,8 кв.м. житлової площі (45,16 кв.м. (житлова площа квартири) х 5/12 (частка що належить позивачу) = 18,8 кв.м. житлової площі). На належні відповідачці [PERSON] на праві власності 7/12 частин квартири припадає приблизно 26,34 кв.м. житлової площі (45,16 кв.м. (житлова площа квартири) х 7/12 (частка що належить позивачу) = 26,34 кв.м. житлової площі). Таким чином суд вважає обґрунтованими доводи позову, що [PERSON] має право на виділ у користування на належні йому 5/12 ідеальних часток у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , ізольовану житлову кімнату [ADDRESS] площею 15,66 кв.м., що є менше на 3,14 кв.м., ніж припадає на його ідеальну частку у праві власності на квартиру (18,8 кв. м. - 15,66 кв. м. = 3,14 кв. м.). При цьому, відповідачці [PERSON] на належні їй на праві власності 7/12 частин спірної квартири підлягає виділу у користування житлова кімната №7 площею 12,48 кв.м. з балконом площею 0,60 кв.м. і житлова кімната № 8 площею 17,02 кв.м. Загальна житлова площа кімнат №7 площею 12,48 кв. м. і № 8 площею 17,02 кв.м., складає 29,5 кв.м. (12, 48 кв. м. + 17,02 кв. м. = 29,5 кв. м.), що більше, ніж припадає на ідеальну частку відповідачки у праві власності на спірну квартиру на 3,16 кв.м. (29,5 кв. м. - 26,34 кв. м. = 3,16 кв. м.) та, відповідно, не порушує право відповідачки. Інші допоміжні приміщення у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] а саме: коридор позначений на плані № 1 площею 9,36 кв. м., кухня позначена на плані № 3 площею 6,27 кв. м., ванна позначена на плані № 4 площею 2,59 кв. м., туалет позначений на плані № 5 площею 1,22 кв. м., комора позначена на плані № 6 площею 1,01 кв. м., комора позначена на плані № 9 площею 0,49 кв. м., мають залишатися у спільному користуванні між співвласниками квартири [PERSON] і [PERSON] . Суд вважає, що порядок користування квартирою за вказаним позивачем варіантом є таким, що забезпечить права та інтереси його та відповідачки щодо користування приміщеннями квартири. Вказаний порядок користування спірною квартирою не завдасть шкоди інтересам відповідачки, оскільки у її користування припадають дві окремі житлові кімнати, житлова площа яких на 3,16 кв. м. перевищує ідеальну частку у житловій площі на квартиру, на яку має право відповідачка у відповідності до належної їй ідеальної частки. При цьому, судом враховуються такі обставини: технічні характеристики квартири, розміщення кімнат, їх площа, наявність балкона; незначне відступлення розміру реальних часток ідеальним і неможливість забезпечити їх точну відповідність; такий порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників. Крім того, слід зазначити, що суд не вирішує спір щодо розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне нерухоме майно і не порушує їх прав як власників. Отже,\~позовні вимоги\~щодо встановлення\~порядку користування\~спірною квартирою\~ \~підлягають задоволенню.\~ При\~цьому \~судом враховується,\~що у\~разі настання,\~припинення чи\~зміни певних\~обставин,\~такий порядок\~користування сторонами\~може бути\~змінений. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у зв`язку із задоволенням позову, який містить дві вимоги немайнового характеру, у загальному розмірі 1984,80 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved