Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що сто-рони перебували у шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.07.2016 року шлюб між ними розірвано. Вказала, що від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . 21.01.2019 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці з відпо-відача стягнуто аліменти на утримання сина до досягнення останній повноліття. Вказує, що після досягнення сином повноліття, відповідач ухиляється від утри-мання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. На основі викладеного, позивач просить суд стягувати на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання. Позивач в судовому засідання підтвердила обставини, наведені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що на даний час не має змоги утримувати свого сина а тому просив відмовити у задоволенні по-зовної заяви. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрун-тованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] на да-ний час зареєстрований та проживає за спільною з позивачкою адресою: [ADDRESS] . Довідкою №7531 від 26.07.2022 року, виданою Факультетом іноземних мов Чер-нівецького національного університету імені Юрія Федьковича підтверджується, що [PERSON] дійсно є студентом 1 курсу факультету іноземних мов Чернівецького на-ціонального університету, денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 рік. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 ли-стопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розу-мового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утри-мувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати мате-ріальну допомогу. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовно-го і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основ-ної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається од-накова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утри-мувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заро-бітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непраце-здатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володін-ня та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі ру-хомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелек-туальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати плат-ника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі вста-новлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх опла-ти. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров`я, матері-альне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обста-вини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 від-сотків заробітної плати цієї особи. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим стано-вищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які ви-кладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. Також, судом встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою; на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї не перебуває. При цьому, суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли ін-ший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню ди-тини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить на-лежний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо вста-новленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам ди-тини, при цьому не порушить права відповідача. Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] , як батько повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved