Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

01 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що з 08 серпня 2015 року він та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Відносини між сторонами не склалися по причині протилежних поглядів на шлюб та сім`ю та внаслідок відсутності взаєморозуміння. Все це призвело до розпаду сім`ї. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Красногвардіським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 08.08.2015 року, актовий запис за №1006. Ухвалою суду від 02 вересня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав і наполягав на його задоволенні. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.2015 року (а.с. 8) та мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 19.03.2019 року (а.с.9). Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі. Крім того, подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач та відповідач категорично наполягають на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена, збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам сторін. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при подачі позову. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 992,40 грн. (а.с. 1), тому з відповідачки на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 496,20 грн. Крім того, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подачі позову у сумі 496,20 грн., оскільки відповідачка визнала позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved