Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус», третя особа [PERSON] та просять суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 17\~793,88 грн. та моральну шкоду в сумі 15\~000,00 грн., а на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 20\~000,00 грн., посилаючись на вину працівника відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої їм завдано шкоди. В обґрунтування вимог зазначено, що позивач [PERSON] має в користуванні автомобіль ВАЗ 21063 ЗНГ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та довіреністю. 09 березня 2021року приблизно о 19-00 годині сталася дорожньо-транспортна пригода за його участю та участю водія тролейбусу [PERSON] , який є працівником КП «Міський тролейбус». Даний факт підтверджується постановою\~Довгинцівського районного\~суду міста\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 20\~липня 2021\~року (справа\~№211/2483/21),\~згідно якої\~водія [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~визнано винним\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст.124 КУпАП. Таким чином, власник джерела підвищеної небезпеки, тобто КП «Міський тролейбус» є винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В результаті створення аварійної ситуації на дорозі, відбулося пошкодження належного йому автомобіля, у зв`язку з чим йому був заподіяний матеріальний збиток на суму 17793,88 грн. вартість збитку, що підтверджується висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження № Д5/05/21 від 05.05.2021 про визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер [NUMBER] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.03.2021 року; 2\~500,00 грн. вартість послуг транспортно-товарознавчого дослідження. Крім того, під час скоєння ДТП, в автомобілі [PERSON] в якості пасажира перебувала [PERSON] , яка зазнала тілесних ушкоджень у вигляді забитої рани лоба, струсу головного мозку та забою м`яких тканин носу. Протиправними діями відповідача позивачам [PERSON] та [PERSON] заподіяно моральної шкоди. В результаті переживань за стан свого здоров`я та за ушкоджений автомобіль, позивачі перебували у в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, емоційним стресом, дискомфортом та схвильованістю. Внаслідок пошкодження автомобіля, звичайний для позивачів спосіб життя був змінений, а позивач [PERSON] була змушена пройти тривалий курс лікування для відновлення фізичного здоров`я. На підставі вищезазначеного, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 30.12.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач КП «Міський тролейбус» скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, в обґрунтування\~якого зазначено,\~що відповідач\~не спростовує\~факту дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка мала\~місце 09.03.2021\~та внаслідок\~якої транспортний\~засіб позивача\~зазнав пошкоджень.\~За змістом\~позовних вимог,\~позивач обґрунтовує\~їх розмір\~виключно на\~підставі експертної\~оцінки і\~при цьому\~не наводить\~доказів щодо\~понесених витрат. Крім\~того,\~з моменту\~ДТП до\~дати огляду\~транспортного засобу\~пройшов певний\~час,\~відомостей про\~те,\~в яких\~умовах зберігався\~вказаний автомобіль\~позивача у\~цей період,\~звіт не\~містить. Норми Цивільного кодексу, які стосуються питання відшкодування завданих збитків, не вказують на те, що сума відновлювального ремонту має визначитися саме на підставі оцінки. На думку відповідача, визначення вартості відновлювального ремонту може бути визначена тільки на підставі документів про проведення ремонту транспортного засобу. Однак, враховуючи правову позицію Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 по справі № 753/19288/14-ц, сторона відповідача вважає, що позивачем не надано доказів понесених витрат, а отже ним не доведений розмір збитків, тому підстави для задоволення позову відсутні. Аналогічне стосується і вимог щодо стягнення моральної шкоди. Враховуючи викладене, просять в задоволенні вимог відмовити. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач [PERSON] є власником транспортного засобу ВАЗ 21063 ЗНГ, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 09 березня 2021 року о 19-00 годині сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача ВАЗ 21063 ЗНГ, державний реєстраційний номер [NUMBER] та тролейбуса ЮМЗ бортовий номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який є працівником КП «Міський тролейбус», що не оспорюється відповідачем. Вказані обставини\~встановлені постановою\~Довгинцівського районного\~суду м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 20.07.2021\~по справі\~№ 211/2483/21\~згідно якої 09 березня 2021 року, о 19-00 годині в м. Кривому Розі по вул. Дніпровське шосе, на регульованому перехресті вул. Дніпровське шосе поблизу зупинки громадського транспорту «Тролейбусне депо № 2» водій [PERSON] , керуючи тролейбусом ЮМЗ бортовий номер 642 при цьому був не достатньо уважним під час зміни напрямку свого руху, а саме виконанні маневру лівого повороту, не переконався в безпечності свого маневру, та не надавши дорогу, скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку прямо на дозволений зелений сигнал світлофору, після чого тролейбус та автомобіль отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, а водій [PERSON] та пасажири авто ВАЗ гр. [PERSON] , гр. [PERSON] зазнали тілесних ушкоджень. Водія [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~визнано винним\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.12). Згідно з висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку №Д5/05/21 від 05.05.2021 року, виконаного на замовлення позивача судовим експертом Чивчиш О.П., за проведення якого позивачем було сплачено 2500,00 грн., розмір матеріального збитку в результаті ДТП завданого з технічної точки зору власника пошкодженого автомобіля ВАЗ 21063 реєстраційний номер [NUMBER] в цінах на дату 09.03.2021 р. складає 17793,88 грн. (а.с.16-21). Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 206/1234/19 (провадження № 61-2542св21). У постанові\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 27\~жовтня 2021\~року у\~справі №\~177/472/16\~(провадження\~№ 61-2796св20),\~зазначено,\~що «в\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~05\~грудня 2018\~року у\~справі №\~426/16825/16-ц\~(провадження\~№ 14-497цс18)\~зроблено висновок,\~що аналіз\~норм статей\~1187\~та 1172\~ЦК України\~дає підстави\~стверджувати,\~що особа,\~яка керує\~транспортним засобом\~у зв`язку\~з виконанням\~своїх трудових\~(службових)\~обов`язків\~на підставі\~трудового договору\~(контракту)\~з особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~не є\~суб`єктом,\~який несе\~відповідальність за\~шкоду,\~завдану джерелом\~підвищеної небезпеки.\~У цьому\~випадку таким\~суб`єктом\~є законний\~володілець джерела\~підвищеної небезпеки\~-\~роботодавець.\~Отже,\~шкода,\~завдана внаслідок\~ДТП з\~вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм». Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності. Частина друга статті 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як вбачається з матеріалів справи та відзиву представника відповідача КП «Міський тролейбус», відповідачем не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 березня 2021, внаслідок якої транспортний засіб позивача [PERSON] зазнав пошкоджень за вини водія [PERSON] , який є працівником Комунального підприємства «Міський тролейбус» . Оскільки шкода була заподіяна працівником відповідача під час виконання ним трудових обов`язків, відповідальність за заподіяння такої шкоди має покладатись саме на відповідача. При таких обставинах, підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди завданої позивачу [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 17\~793,88 грн. Відповідно до частин першої - третьої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Як зазначено у п.9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні\~розміру моральної\~шкоди суд\~виходить з\~того,\~що позивачу\~ [PERSON] \~було заподіяно\~моральну шкоду,\~яка виразилась\~в емоційних\~страхах та\~переживаннях,\~які він\~пережив,\~пов`язана з\~труднощами виконання\~повсякденних обов`язків\~у зв`язку\~з пошкодженням\~автомобіля,\~переживаннями фізичних\~незручностей та\~схвильованості з\~приводу матеріальних\~збитків.\~Позивачу [PERSON] \~було заподіяно\~моральну шкоду,\~яка пов`язана\~із отриманням\~нею тілесного\~ушкодження та\~психологічного дискомфорту.\~Тому, враховуючи\~характер завданих\~збитків та\~ступінь вини\~відповідача, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в сумі по 5 000,00 грн. на кожного. Щодо вимоги про стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертизи, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139\~ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша\~статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша\~статті 48 ЦПК України). Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача [PERSON] до його звернення до суду з позовом, то підстав для відшкодування йому витрат на складення такого експертного висновку відсутні. На підтвердження зазначеного також свідчать норми частини сьомої статті 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження у поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а (провадження № К/9901/31359/20, та у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693 св 22). Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина 3 статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, в матеріалах цивільної справи при подані позову до суду було додано договір про надання правничої допомоги №27 від 01.11.2021, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія розрахункової квитанції про сплату витрат за правничу допомогу в сумі 9000,00 грн., Акт №1 виконаних робіт від 30.11.2021 (а.с.31-35), та заявлено вимогу про розподіл судових витрат. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Враховуючи викладене та наявність доказів понесених витрат на сплату правничої допомоги, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача КП "Міський тролейбус" на користь позивача [PERSON] . Позивачами також заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 908,00 грн., сплачений ними при подачі позову (а.с.1,2), тому, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачам понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивачів.

Outcome: partial