Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з даним цивільним позовом за змістом якого просить звільнити його від сплати аліментів на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , призначених заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області 28.07.2020 року справа № 690/147/20, та відкликати із Звенигородського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчий лист № 690/147/20, виданий Ватутінським міським судом Черкаської області про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до заочного рішення Ватутінського міського суду Черкаської області 28.07.2020 року, яке перебуває на примусовому виконанні в Звенигородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), позивач є платником аліментів на користь відповідача на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття. У зв`язку з хворобою відповідача та примусовим стаціонарним лікуванням в комунальному некомерційному підприємстві «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради», спільний син сторін з 15.06.2022 року безперервно проживає з позивачем та перебуває на повному його утриманні. Водночас державною виконавчою службою продовжують нараховуватися та стягуватися аліменти в розмірі 1/4 доходів позивача на користь відповідача, хоча фактично ці грошові кошти на потреби дитини нею вже не витрачаються. Також вказано, що на даний час позивачем вирішується питання щодо визначення місця проживання спільного сина разом з ним. Ухвалою суду від 12.07.2022 року відкрито провадження в даній справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження та роз`яснено учасникам справи права, передбачені ст.ст. 178-180, 191-193 ЦПК України. Відповідач 28.07.2022 року отримала ухвалу про відкриття провадження в даній справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 2025103152119, однак в межах визначеного судом строку відзиву на позов не надала. Позивач у підготовче засідання не з`явився, поважність причин неявки не повідомив. Представник позивача, адвокат Терещенко В.В., повноваження якої підтверджуються ордером від 07.07.2022 року серії СА № 1018261, у підготовче засідання не з`явилась, надала до суду заяву за змістом якої підтримує заявлені позовні вимоги, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач не з`явилась в підготовче засідання, надала до суду заяву за змістом якої визнає заявлені позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення, просить розгляд справи провести за її відсутності. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, в порядку, встановленому ст. 207 ЦПК України. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, судом встановлено наступні обставини справи. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 09.11.2018 року, яке набрало законної сили 11.12.2018 року, розірвано шлюб сторін, який був зареєстрований 23.07.2016 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.04.2017 року виконавчим комітетом Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області 28.07.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого 31.07.2020 року судом видано виконавчий лист № 690/147/20, на підставі якого постановою від 10.08.2020 року Звенигородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 62726860. Спільний син сторін з 15.06.2022 року по даний час проживає разом з батьком [PERSON] , що сторонами не заперечувалось, та, як наслідок, не підлягає доказуванню, в розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цього. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України), Конвенцією ООН про права дитини (далі - Конвенція). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ст. 273 СК України передбачено, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. За змістом висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 04.09.2019 року в справі № 711/8561/16 за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Положеннями ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З огляду на вказане, враховуючи те, що неповнолітній син сторін [PERSON] з 15.06.2022 року не проживає з матір`ю [PERSON] , а з того часу проживає зі своїм батьком [PERSON] та повністю знаходиться на його утриманні, який дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, суд вважає, що змінились обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , які стягуються на підставі виконавчого листа № 690/147/20, виданого 31.07.2020 року Ватутінським міським судом Черкаської області. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03.02.2021 року в справі № 520/21069/18. З урахуванням того, що аліменти є місячними платежами для забезпечення поточних потреб дитини, слід запобігти необґрунтованому нарахуванню аліментів та їх стягненню з позивача на користь відповідача за період, коли дитина з нею не проживала та повністю утримувалась за рахунок платника аліментів. Тож суд вважає, що звільнення позивача від сплати аліментів слід здійснити з дати подання позову до суду, тобто з 07.07.2022 року. За змістом ч. 2 ст. 432 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, що має наслідком закінчення виконавчого провадження. З урахуванням вказаного, враховуючи те, що в [PERSON] на даний час відсутні підстави для отримання аліментів від [PERSON] на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки останній з 15.06.2022 року проживає разом з [PERSON] та перебуває на повному його утриманні, суд вважає, що наявні достатні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 690/147/20, виданий 31.07.2020 року Ватутінським міським судом Черкаської області, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 62726860. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд вважає, що оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп., та підтверджується квитанцією Ватутінського відділення АТ «Банк Січ» від 07.07.2022 року № ПН1685408, оригінал якої зберігається у матеріалах справи № 690/282/22, підлягають поверненню йому з державного бюджету, а інші 50 відсотків - стягненню з відповідача, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від її сплати судом не встановлено На підставі викладеного,

Outcome: approved