Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

До Нетішинського міського суду Хмельницької області 17 серпня 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 08.10.2019, відповідач, з метою придбання майнових прав на квартиру в ТОВ «Софія Буд Груп» взяв у позивача у борг грошові кошти в сумі 10000 доларів США. Відповідачем , з метою отримання позивачем гарантії повернення вказаних грошових коштів та письмового підтвердження умов їх надання, було власноручно написано розписку, тобто позивач та відповідач уклали договір позики. Суму боргу відповідач зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2021. Позивач, після спливу даного строку, неодноразово, звертався усно до відповідача з вимогою повернення грошових коштів за договором позики, проте до дня подачі позову до суду відповідач суму боргу позивачу не повернув. А тому позивач вимушений звернутися до суду та просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 10000 доларів США та судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 3656,86 грн. 18 серпня 2022 судом на адресу відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Нетішинської міської ради направлено запит щодо місця реєстрації відповідача. До суду надійшла відповідь з відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Нетішинської міської ради аналітичного, згідно з якою відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.08.2022 відкрито провадження в порядку позовного (спрощеного) провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк, натомість надійшла заява про визнання позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього 10000 доларів США в повному обсязі. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~статті 5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно зі ст.ст.\~12,\~81, 82 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що згідно з письмовою розпискою від 08.10.2019 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з метою здійснення першого внеску за придбання майнових прав на квартиру ТОв «Софія Буд Груп» взяв у борг у [PERSON] , грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США. Борг зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2021 (а.с.6). Відповідачем 09.10.2019 відповідачем було укладено договір купівлі- продажу майнових прав №312-234 з ТОВ «Софія Буд Груп», з першим внеском у розмірі 10000 доларів США (а.с. 7-14). В подальшому, 17.03.2021 за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру, на підставі договору купівлі- продажу майнових прав №312-234 від 09.10.2019 (а.с. 15). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» станом на 08.08.2022 офіційний курс Національного банку України для гривні (UAH) до долара США (USD) становив 36,5386 (а.с. 18). Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, а також постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18, який суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, із досліджених у судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що сторонами [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчить про укладення договору позики між позивачем та відповідачем, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути у строк до 31 грудня 2021 року, однак у вказаний строк гроші ним повернуті не були. Факт передання позивачем грошей відповідачу підтверджується наданою суду розпискою. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності ч. 1\~ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний, зокрема, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При визначені у якій валюті має виконуватися зобов`язання у разі, якщо у позику передавалася іноземна валюта, суд керується правовою позицією висловленою в Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. Проаналізувавши правові норми, встановлені\~ст. 99 Конституції України, статтями\~192,\~193,\~523,\~524,\~526,\~533,\~625 - 627,\~1046-1047 ЦК України,\~Закону України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі Декрет № 15-93),\~Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», ВП ВС зробила висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 10000 доларів СШАгрн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями\~статті 142 ЦПК України\~передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3656,86 грн, а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved