Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

[PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу. Просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати в сумі 4633,00 грн. В провадженні Рівненського міського суду перебувала справа за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія « Кредо» про стягнення страхової виплати. Рішенням суду від 28 липня 2022 року вказаний позов задоволено повністю. Ухвалено стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО" на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., індекс інфляції у сумі 3648 (три тисячі шістсот сорок вісім) грн. 38 коп., 3% річних у розмірі 2079 (дві тисячі сімдесят дев`ять) грн. 45 коп. та судові витрати в сумі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 00 коп. Однак, судом при ухваленні рішення не вирішено питання про судові витрати, пов`язані із витратами на професійну правничу допомогу, що понесені позивачем. Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. До початку судового засідання позивач [PERSON] подав заяву згідно якої просив ухвалити додаткове рішення яким стягнути з ТДВ СК «Кредо» на його користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4633,00 грн. Судове засідання провести у його відсутність.. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, заперечень на подану заяву до суду не подав. Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Особливості постановлення додаткового судового рішення врегульовано статтею 270 Цивільного процесуального кодексу України. Так, частиною 1 цієї статті передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відтак, однією з підстав для ухвалення додаткового судового рішення є невирішення судом питання про судові витрати. Види судових витрат, підстави та порядок їх розподілу врегульовано приписами глави 8 розділу 1 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Водночас, про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). Приписами частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 та 5 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як встановлено судом, на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвокатом позивача долучено до матеріалів справи акт прийому-передачі виконаних робіт, квитанцію про оплату витрат на правову допомогу. Вартість наданих послуг та виконаних робіт, в тому числі гонорар адвоката, становить 4 633 грн. (чотири тисячі шістсот тридцять три) грн. Дослідивши надані докази, які підтверджують понесення позивачем 4 633 гривні витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно пов`язані з розглядом адміністративної справи №569/21381/21 та є співмірними до вимог передбачених частиною 4 та 5 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу адвоката слід враховувати положення статті 141 ЦПК України, якою врегульовано правила розподілу судових витрат, до яких крім інших віднесено й витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відтак, оскільки рішенням Рівненського міського суду від 28 липня 2022 року позовну заяву позивача [PERSON] задоволено повністю, тому на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 633 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved