Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ляховська Олександра Тимофіївна звернулась до суду з позовом до ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля», в якому просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, які чиняться Відповідачем, шляхом зобов`язання повернути [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0523785400:02:002:0006, площею 2,4051 га, що розташована на території Побірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (права оренди земельної ділянки), індексний номер 28334073 від 19.02.2016 року, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області Лістафоровою В.В. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що згідно державного акту на право власності серії ЯА №104086 від 30.03.2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,4051 га, з кадастровим номером 0523785400:02:002:0006, що розташована на території Побірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. 31 жовтня 2011 року між нею та відповідачем ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» був укладений договір оренди даної землі строком на 10 років. 12 липня 2012 року вищевказаний договір оренди землі було зареєстровано у відділі Держкомзему в Теплицькому районі за №052370004007350. На думку позивача дія вказаного договору закінчилась 31 жовтня 2021 року. 01 червня 2021 року [PERSON] повідомила Відповідача письмово про те, що після закінчення договору оренди має намір самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, а тому просила повернути їй таку. У відповідь ТОВ «ПК «Зоря Поділля» повідомило [PERSON] про те, що 23 серпня 2014 року між ними укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки строком на 20 років. Позивач зазначає, що вказаного договору оренди з ТОВ «ПК «Зоря Поділля» [PERSON] не підписувала, істотні умови цього договору не погоджувала, у неї було відсутнє волевиявлення на укладення такого, а тому реєстрація неукладеного договору порушує її законні права та інтереси на розпорядження власністю. 14 квітня 2022 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. Копію ухвали відповідач отримав 26.04.2022 року та 06.05.2022 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на практику Верховного Суду та норми національного законодавства, просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити у зв`язку з недоведеністю та необгрунтованістю заявлених позовних вимог. Стверджує, що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0523785400:02:002:0006, укладений між позивачем та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» 31.10.2011 року, зареєстрований 12.07.2022 року. А тому строк дії даного договору закінчується 12.07.2022 року. На момент звернення Позивача до суду жодних угод про розірвання вказаного договору та зміни строку дії договору між сторонами укладено не було, відтак Відповідач правомірно користується земельною ділянкою Позивача на підставі договору від 31.10.2011 року. Стверджує, що вимога про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення є незаконною, безпідставною та такою, що не доведена належними та достатніми доказами, в зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Одночасно директором ТОВ «ПК «Зоря Поділля» подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій він просить договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» 23 серпня 2014 року, визнати недійсним, оскільки оспорюваний договір укладено під час дії договору від 31.10.2011 року, а тому не міг призвести до реального настання правових наслідків, що обумовлені ним - передачі земельної ділянки у строкове платне володіння та користування ТОВ «ПК «Зоря Поділля», оскільки вже надана йому в оренду за правомірним правочином - договором від 31.10.2011 року та на цій підставі продовжує перебувати в його законному володінні та користуванні. Відтак, при укладенні договору оренди від 23.08.2014 року порушено вимоги щодо правомірності правочину, визначені ч. 5 ст. 203 ЦК України, а тому даний правочин має бути визнаний судом недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Ухвалою суду від 26 травня 2022 року зустрічну позовну заяву директора ТОВ «ПК «Зоря Поділля» прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] . На зустрічну позовну заяву позивачем за первісним позовом подано відзив, в якому остання вказала на відсутність підстав для його задоволення з огляду на те, що жодним чином права позивача за зустрічним позовом не порушені, а тим більше діями відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , яка оспорюваного договору від 23 серпня 2014 року не підписувала, умов його не погоджувала та не мала волевиявлення на його укладення. Тому в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. За клопотанням представника позивача по первісному позову, відповідача по зустрічному позову - адвоката Ляховської О.Т. ухвалою суду від 14 червня 2022 року витребувано докази, а саме: з ТОВ «ПК «Зоря Поділля» оригінал Договору оренди землі від 23 серпня 2014 року, який укладено між [PERSON] та ТОВ «ПК «Зоря Поділля»; від державного реєстратора Лістафорової Валерії Валеріївни реєстраційної служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області матеріали справи про реєстрацію договору оренди землі, б/н від 23.08.2014 року (рішення про державну реєстрацію прав обтяжень, за індексним номером: 2833047 від 19.02.2016 року). Вказані документи необхідні стороні позивача по первісному позову з метою в подальшому заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Цією ж ухвалою суду за клопотанням представника відповідача по первісному позову, позивача за зустрічним позовом витребувано з Теплицької районної державної адміністрації та Гайсинської районної державної адміністрації матеріали (завірену копію) реєстраційної справи до договору оренди землі від 23.08.2014 року строком на 20 рокув, об`єктом оренди за договором є земельна ділянка площею 2,4051 га, кадастровий номер 0523785400:02:002:0006, яка розташована на території Побірського старостівського округу Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Оригінали витребуваних документів суду надано не було, а тому представником позивача по первісному позову, відповідача по зустрічному позову - адвокатом Ляховською О.Т. клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявлялось. Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 10.00 год. 01 вересня 2022 року. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Вказала на безпідставність заявленого зустрічного позову, вважала за необхідне відмовити в його задоволенні, просила прийняти до уваги доводи, зазначені нею у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом заперечив щодо задоволення позовної вимоги за первісним позовом щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені у ньому обставини. Заслухавши пояснення представників сторін, та з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку, що вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №104086, виданого 30.03.2005 року Теплицькою райдержадміністрацією, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,4051 га, що розташована на території Побірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 25). 31 жовтня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «ПК «Зоря-Поділля» укладено договір оренди землі з кадастровим номером 0523785400:02:002:0006, площею 2,4051 га, строком на 10 років, який зареєстровано 12.07.2012 року (а.с. 16-17). 23 серпня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» укладено договір оренди землі з кадастровим номером 0523785400:02:002:0006, площею 2,4051 га, строком на 20 років (а.с. 55-59). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.07.2021 року номер 266422616, 16.02.2016 року державним реєстратором Реєстраційної служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області Лістафоровою Валерією Валеріївною зареєстровано інше речове право - право оренди земельної ділянки площею 2,4051 га строком на 20 років. Номер запису про інше речове право: 13334073. Підстава виникнення іншого речового права - договір оренди землі б/н, виданий 23.08.2014 року, видавник ТОВ «ПК «Зоря Поділля». Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28333047 від 19.02.2016 року 11:02:33, [PERSON] , Реєстраційна служба Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області (а.с. 22). За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. У відповідності до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права. Зокрема, застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном (ст. 391 ЦК). Разом з тим суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частина перша ст. 76 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем за первісним позовом не надано жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач чинив перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою, а також не доведено, що позивач за первісним позовом не підписувала договору оренди земельної ділянки від 23.08.2014 року та що договір оренди є не вчиненим (не укладеним). Разом з тим, станом на дату подання позовної заяви до суду, земельна ділянка площею 2,4051 га, з кадастровим номером 0523785400:02:002:0006, що знаходиться на території Побірського старостинського округу Соболівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, перебувала у користуванні відповідача за первісним позовом на підставі чинного правочину: договору оренди землі від 31.10.2011 року, строк дії якого мав би закінчитися 12.07.2022 року. Згідно п.п. 2 п. 27 Прикінцевих положень Земельного Кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, зокрема, вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: а) державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування; б) приватної власності. Згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року внесено зміни в Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, якими продовжено воєнний стан України до 21 листопада 2022 року. Таким чином, договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» 31.10.2011 року, у зв`язку із введенням воєнного стану продовжено на один рік без волевиявлення сторін, а тому строк його дії закінчується 12 липня 2023 року відповідно. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Укладення договору оренди землі від 31.10.2011 року ніким з учасників справи під сумнів не ставилось, тобто дана обставина як позивачем, так і відповідачем визнана, а тому доказуванню не підлягає. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що права позивача, як власника земельної ділянки, в даному конкретному випадку не підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні належним їй майном, шляхом повернення земельної ділянки власнику, оскільки відповідач користується нею на законних підставах. Слід зазначити, що відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом суду було подано клопотання про закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог первісного позову. Однак під час судових дебатів адвокат Сірук О.В. просив у задоволенні даної позовної вимоги відмовити в зв`язку з недоведеністю. Тому клопотання вважається таким, що знято з розгляду. Що ж стосується укладеного 23 серпня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» договору оренди землі, з кадастровим номером 0523785400:02:002:0006, площею 2,4051 га, строком на 20 років, суд зазначає наступне. Об`єктом даного договору є та ж сама земельна ділянка, що є об`єктом договору від 31.10.2011 року. Отже, оспорюваний договір між відповідачами укладено до закінчення строку дії договору оренди землі від 31.10.2011 року. Згідно правового висновку Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі 229/4059/19 одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до порушення права позивача як орендаря. Відтак, перед укладенням оспорюваного договору оренди землі, сторони зобов`язані були вирішити питання про припинення договору оренди землі від 31.10.2011 року шляхом його розірвання, однак не виконали умови договору оренди землі, чим порушили його вимоги та вимоги статті 32 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 5 статті 203 Цивільного Кодексу України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним. З огляду на вказане вище, оспорюваний договір оренди землі в момент його укладання не міг призвести до реального настання правових наслідків, що обумовлені ним - передачі земельної ділянки у строкове платне володіння та користування позивача за зустрічним позовом, оскільки вже надана йому в оренду за правомірним правочином - договором від 31.10.2011 року, та на цій правовій підставі продовжує перебувати в його законному володінні та користуванні. Відтак, при укладенні оспорюваного договору порушено вимоги щодо правомірності правочину, визначені ч. 5 ст. 203 ЦК України, а тому даний правочин в силу вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним. Тому суд вважає, що вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню, а договір оренди землі, який укладено 23 серпня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 2,4051 га, кадастровий номер 0523785400:02:002:0006, яка розташована на території Побірського старостинського округу Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, - визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом із тим, рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, підставою виникнення якого став недійсний договір оренди, порушує права та законні інтереси позивача за первісним позовом на розпорядження власністю - земельною ділянкою з кадастровим номером 0523785400:02:002:0006, площею 2,4051 га, яка розташована на території Побірського старостинського округу Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Отже, рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ ПК «Зоря Поділля» на вищевказану земельну ділянку на підставі недійсного договору не відповідає вимогам закону. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права оренди землі є ефективним, а тому, на думку суду, обґрунтованим є задоволення первісного позову в цій частині вимог. За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на час звернення позивача з позовом про визнання договору оренди недійсним) визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зазначені висновки викладені у Постанові ВС від 09.06.2021 року у справі № 569/15704/18р. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Згідно вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Наразі, без скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки позивача за первісним позовом, підставою реєстрації якого став недійсний договір оренди землі, власник майна фактично позбавлений свого права власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем по первісному позову обрано вірний спосіб захисту, позов пред`явлено до належного відповідача, а тому її порушене право підлягає захисту шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що первісний позов у цій частині підлягає задоволенню. Згідно з ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial