Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.06.2005 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя. Вони втратили почуття любові та взаєморозуміння. Впродовж останніх двох років між ними часто виникали сварки, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. З травня 2021 року сторони не підтримують сімейних відносин, відповідач проживає за місцем її реєстрації в м. Коломия Івано-Франківської області, а позивач разом з дітьми залишився проживати його приватному будинку в с. Чукалівка Івано-Франківської області, він матеріально забезпечений, є співвласником іноземної фірми і діти звикли до таких умов. Тому він просить вказаний шлюб розірвати, малолітню дочку [PERSON] залишити проживати з ним, оскільки остання за спільною домовленістю з відповідачем залишиться проживати з ним. Позивач в судове засідання не з`явився, 15.08.2022 року він надіслав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності (а.с. 38). Відповідач в судове засідання не з`явилася, 24.06.2022 року вона електронною поштою надіслала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог, згідна, щоб дочка [PERSON] залишилася проживати з батьком (а. с. 18). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 18.08.2011 року, сторони одружилися 21.06.2005 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 188 (а. с. 5). Відповідно до даних свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. За таких обставин шлюб слід розірвати. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Матеріали справи не містять доказів того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, малолітня дочка залишилася проживати з батьком, знаходиться на його утриманні, тривалість такого. Також відсутні докази створення перешкод відповідачем у проживанні дитини з батьком до дати подання позову і позивач таких доказів не надав. За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, суд позбавлений можливості дотриматись положень ст. 161 Сімейного кодексу України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною. При цьому, у такому випадку суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв`язку\~з\~відсутністю\~в\~матеріалах\~справи\~доказів\~проживання малолітньої\~дочки\~сторін\~ [PERSON] з\~позивачем,\~суд\~вважає,\~що\~в\~задоволенні\~позовних\~вимог\~в\~цій частині\~слід\~відмовити. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних документів та доказів на підтвердження даної вимоги. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial