Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

08 листопада 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі відповідач-2, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Жанна Василівна (далі третя особа), про визнання недійсними договорів, скасування рішень про державну реєстрацію прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.20221 року та постановою Волинського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року стягнуто з відповідача-1 на користь позивача грошові кошти у розмірі 71125 грн., 156\~475,00 грн., 3836,25 грн. судових витрат, всього на суму 231\~436,25 грн. Після ухвалення даних судових рішень відповідач-1, з метою ускладнення їх примусового виконання та унеможливлення звернення стягнення на її майно, 10 вересня 2021 року відчужила належний їй житловий будинок за адресою [ADDRESS] (за договором купівлі-продажу), та квартиру за адресою [ADDRESS] (за договором дарування), на користь відповідача-2, який є її племінником. Вважаючи вищенаведені договори фраудаторними (фіктивними) та з посиланням на положення ст.234 ЦК України, позивач, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26 травня 2022 року, просить суд: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного НО Максим`як Ж.В. від 10 вересня 2021 року; 2) визнати недійсним договір дарування квартири по [ADDRESS] , який укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного НО Максим`як Ж.В. від 10 вересня 2021 року; 3) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2452944207228 від 10 вересня 2021 року приватного нотаріуса Луцького районного НО Максим`як Ж.В.; 4) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №101893207101 від 10 вересня 2021 року приватного нотаріуса Луцького районного НО Максим`як Ж.В.; 5) повернути майно житловий будинок [ADDRESS] та квартиру по [ADDRESS] до попереднього стану. Рішенням суду від 01 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, який укладений 10 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] стосовно житлового будинку за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2452944207228, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Жанною Василівною та зареєстрований в реєстрі за №1051. Визнано недійсним договір дарування, який укладений 10 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] стосовно квартири за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101893207101, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Жанною Василівною та зареєстрований в реєстрі за №1055. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору. До ухвалення рішення у справі сторона позивача та відповідача-1 зробили заяви про надання доказів понесених судових витрат з надання професійної правничої допомоги після ухвалення рішення, в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. На адресу суду 02 вересня 2022 року надійшла заява представника позивача з проханням ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 30\~000,00 грн. 05 вересня 2022 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача-1, в якій він просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача-1 судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 15\~000,00 грн. Обидві ці заяви подані у строки, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України. Суд не вбачає за необхідне проводити судове засідання для розгляду цих заяв, а тому здійснює їх розгляд в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що слід ухвалити додаткове рішення суду, такого змісту. Як слідує з матеріалів справи, у першій заяві по суті спору сторона позивача навела свій попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 15\~000,00 грн. У заяві про ухвалення додаткового рішення суду сторона позивача вже просить стягнути 30\~000,00 грн. судових витрат. Частиною четвертою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Оскільки сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, а у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення суду сторона позивача не навела обґрунтувань того, що вона не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, суд відмовляє позивачу у відшкодуванні витрат в частині такого перевищення та вирішує питання про стягнення лише 15\~000,00 грн. Далі, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змісту рішення слідує, що з 5 вимог немайнового характеру суд задовольнив дві вимоги про визнання недійсними договорів дарування та купівлі продажу. Одночасно, частина третя статті 141 ЦПК України вказує суду на те, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На переконання суду, враховуючи той факт, що суд задовольнив основні позовні вимоги про визнання недійсними договорів, а в задоволенні похідних вимог (про скасування рішень державного реєстратора та повернення майна до попереднього стану) відмовив у зв`язку зі зміною правового регулювання, а саме положень ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», справедливим буде відступлення від засад пропорційності, передбачених п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України та присудження з відповідачів на користь позивача судових витрат у розмірі 15\~000,00 грн., як про це було заявлено у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат. Розмір цих витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, враховує тривалість судового провадження, а також підтверджується наданими стороною позивача первинним документами, а саме договором про надання правової допомоги, актом наданих послуг. Що стосується судових витрат відповідача-1 то суд ще раз зазначає, що основні вимоги про визнання недійсними договорів були задоволені судом, а отже рішення суду ухвалено не на користь відповідачів. У задоволенні похідних позовних вимог (про скасування рішень державного реєстратора та повернення майна до попереднього стану) суд відмовив у зв`язку зі зміною правового регулювання, а саме положень ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на час ухвалення рішення, а не на час подання позову (детальні мотиви наведені у рішенні суду по суті спору). Жодних доводів з цього приводу відповідач-1 не заявляла, а всі її заперечення зводилися до дійсності укладених правочинів. Такі заперечення суд відхилив за необґрунтованістю. Тому несправедливим буде покладення на позивача додаткових судових витрат у спорі, який він виграв, лише з формальних міркувань (через відхилення похідних позовних вимог, які на суть порушеного у позові питання не впливають), тому, враховуючи принципи наведені у ч.3 ст.141 ЦПК України, суд відмовляє у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача-1. На підставі наведеного та

Outcome: approved