Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей подружжя: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем 12.10.2010 року був укладений шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що 12.10.2010 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №2609. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося, з лютого 2022 року вони припинили шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства. Позивач переїхала до своєї матері, діти подружжя залишилися проживати у квартирі батька. Позивач неодноразово намагалася забрати дітей до себе, однак відповідач відмовлявся їх віддавати, аргументуючи відмову тим, що дітям буде краще у нього. Добровільно врегулювати питання визначення місця проживання дітей сторони не можуть. Позивач вважає, що їх шлюб з відповідачем фактично розпався, виникла необхідність його розірвати та визначити місце проживання дітей з нею, оскільки саме з матір`ю у доньок більший психологічний контакт, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку загального позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін. 27.07.2022 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дітей, в якому просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком за адресою: [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] як батько дітей бажає, щоб діти і в подальшому проживали з ним, він піклується про них, доглядає за ними, зміна місця їх проживання стане для них надмірним тягарем, змінить звичні для них умови, створить невиправдані незручності. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2022 року прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дітей; об`єднано вимоги первісного та зустрічного позовів в одне провадження; витребувано у Служби у справах дітей Вінницької міської ради висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] чи з батьком [PERSON] , який надати до суду не пізніше 12.09.2022 року. 02.09.2022 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому [PERSON] заперечила проти задоволення зустрічної позовної заяви з тих же підстав, що наведено у первісній позовній заяві. Додатково зазначила, що вона спроможна забезпечити дітей усім необхідним, і вона має переконання, що діти мають проживати у квартирі її матері, що за адресою [ADDRESS] . Зазначила, що вона постійно слідкує за станом здоров`я своїх дітей, піклується про них, має з дітьми стійкий психологічний та емоційний зв`язок. Також зазначила, що у неї, як матері, більше емоційно - вольової мотивації та можливостей приділяти дітям увагу. 12.09.2022 року на електронну адресу суду та 13.09.2022 року на поштову адресу суду від Служби у справах дітей Вінницької міської ради до суду надійшов висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . (а.с.63, 70-72). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Юрченко Т.П. будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Від [PERSON] 21.09.2022 на адресу суду, засобами поштового зв`язку надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу у її відсутність. Повідомила, що підтримує вимоги первісного позову та заперечує проти вимог зустрічного позову з підстав, що наведені у її позові та у відзиві на зустрічну позовну заяву. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив зустрічний позов задовольнити, визначити місце проживання дітей з ним, первісний позов в частині розірвання шлюбу визнав, в задоволенні первісного позову в частині визначення місця проживання дітей подружжя з матір`ю просив відмовити з підстав, наведених в зустрічному позові. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, [PERSON] надіслала до суджу заяву, в якій підтримала висновок Служби, просила справу розглядати за її відсутності. Заслухавши позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 12.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що 12.10.2010 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №2609 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] відповідно (а.с.9-10). Згідно п.10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін по справі, позивач за первісним позовом підтримує позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, а відповідач за первісним позовом визнає цю вимогу, тому суд приходить до висновку про задоволення первісного позову в частині розірвання шлюбу подружжя. З приводу вимог первісного позову та зустрічного позову про визначення місця проживання дітей подружжя [PERSON] та [PERSON] суд дійшов наступного. За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає; Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Положеннями частин 1,2 ст.161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. З огляду на викладене суд відхиляє доводи відзиву на зустрічну позовну заяву первісного позивача [PERSON] в частині того, що наявний в суспільстві досвід вказує на те, що проживання дітей саме з матір`ю є для дитини найбільш прийнятним. Отже, з аналізу вищенаведеного вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Положеннями ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З Висновку служби у справах дітей Вінницької міської ради вбачається, що на засіданні комісії мати [PERSON] повідомила, що вона мешкає окремо від дітей, які залишилися проживати з батьком, і що вона має змогу безперешкодно спілкуватися з доньками і перебувати за місцем їх проживання. Повідомила, що у вихідні дні діти приходять до неї та бабусі в гості, іноді залишаються ночувати (мають спільне місце з нею для відпочинку - двоспальне ліжко), наполягала, щоб діти проживали з нею, повідомила, що тривалий час не працевлаштована, матеіраліьну підтримку їй надає мати. Батько дітей [PERSON] наполягав на визначенні місця проживання дітей з ним, оскільки його квартира є місцем їх постійного проживання, поряд є все для їх розвитку та навчання. Дитина [PERSON] повідомила, що вона любить і батька і матір, але хоче в подальшому проживати у звичній для неї квартирі, де поруч мешкають її друзі. Комісією встановлено, що мати [PERSON] самостійного доходу не має, батько [PERSON] має самостійний дохід за місцем роботи характеризується позитивно. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним Службою у справах дітей ВМР 29.08.2022 року, за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дітей. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним Службою у справах дітей ВМР 26.08.2022 року, мати [PERSON] займає у 3-кімнатній квартирі своєї матері окрему кімнату де є 2-спальне ліжко та куточок для гри меншої доньки. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, суд в контексті першочергового урахування інтересів дітей, враховуючи висновок Служби у справах дітей ВМР, тривалість проживання малолітніх дітей з батьком, що визнано відповідачкою за зустрічним позовом, добросовісне виконання позивачем за зустрічним позовом батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення дітей усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, переконують суд про обґрунтованість зустрічного позову та визначення місця проживання малолітніх дітей сторін з батьком - позивачем за зустрічним позовом. При прийнятті цього рішення суд враховує, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] відповідно до Договору дарування квартири від 18.12.2018 року, реєстровий номер 3041, є власником квартири [ADDRESS] , а отже квартира в якій проживають діти є усталеним та стабільним місцем проживання дітей. Натомість позивач за первісним позовом [PERSON] не представила суду доказів, з яких би вбачалось, що вона є власником будь - якої житлової нерухомості. (а.с. 54 - 56). Вилучення дітей з наведеного місця проживання безперечно порушить їх сталі соціальні зв`язки та звичний спосіб життя, що призведене до додаткових психотравмуючих факторів, які поряд з розірванням шлюбу батьків можуть завдати шкоди психічному здоров`ю дітей. Окрім викладеного суд враховує також і те, що позивач за первісним позовом [PERSON] не представила суду жодних доказів, з яких би вбачалась обставина отримання нею будь - якого доходу, за рахунок якого вона могла б утримувати спільних з [PERSON] дітей, а тому визначення місця проживання дітей разом з нею порушувало б вимоги ч. 2 ст. 161 СК України. При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідачки за зустрічним позовом спілкуватися з дітьми та не обмежує її у здійсненні своїх материнських прав та обов`язків стосовно дітей, оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні. За вищенаведеного в задоволенні первісного позову в частині вимог про визначення місця проживання дітей з матір`ю слід відмовити, зустрічний позов - задовольнити, оскільки визначення місця проживання дітей саме з батьком максимально відповідає інтересам малолітніх дітей. Питання розподілу судових витрат суд не вирішує, оскільки сторони кожен у своєму позові просили залишити судові витрати за ними. На підставі викладеного,

Outcome: partial