Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

14.06.2022 позивач звернулась до суду з цим позовом в якому просила постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх дитини [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позиції позивача. Відповідачі являються батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] також являється матір`ю позивача. Так, неповнолітня дитина відповідачів [PERSON] , яка являється рідною сестрою позивача по матері з червня 2021 року по даний час проживає разом з позивачем та її сім`єю та знаходиться на її утриманні, оскільки рідні мати та батько, відповідачі по справі, матеріально не утримують, не цікавляться її здоров`ям та життям. Всі питання по вихованню та матеріальному забезпеченні дитини позивач вирішує самостійно. Відповідачі проживають окремо від дитини, не приймають участь у її вихованні, матеріально не підтримують, не цікавляться її здоров`ям та життям взагалі, ніяких контактів із дитиною не підтримують, ведуть асоціальний спосіб життя зловживаючи алкоголем, а [PERSON] неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі та притягався до адміністративної відповідальності. Відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, підтвердженням чого є нотаріально завірені згоди на позбавлення їх батьківських прав. Відповідачі відзиву не подавали. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 29.06.2022 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25.07.2022. 25.07.2022 від служби у справах дітей Жмеринської міської ради надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів. 25.07.2022 розгляд справи відкладено на 20.09.2022. Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи органу опіки і піклування Жмеринської міської ради належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в підготовче засідання не з`явився. Суд на підстав ч. 1 ст.223 ЦПК України, розглянув справу у відсутність представника третьої особи. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] укладено шлюбі між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з копії заяви [PERSON] та [PERSON] посвідченої приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області, останні просили позбавити їх батьківських прав відносно доньки [PERSON] та дали згоду на призначення її опікуном [PERSON] (а.с.10, 10 зворот). Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 18.04.2012 № 01-50/569 [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , проте фактично проживає по [ADDRESS] разом з чоловіком та сином, а з червня 2021 по даний час разом з нею проживає її сестра [PERSON] , [INFO] , та знаходиться на її утриманні (а.с.11). Згідно довідки Браїлівського ЗДО №1 «Дзвіночок» [PERSON] відвідує дитячий садок. Батьки у вихованні дівчинки участі не приймають, жодного разу не були присутні на батьківських зборах. Дитиною опікується [PERSON] (а.с.12). Відповідно до листа Жмеринського міськрайонного суду від 06.06.2022, у відповідь на запит, [PERSON] неодноразово був притягнений до адміністративної відповідальності, також засуджений вироком Жмеринського міськрайонного суду за ч.2 ст. 186 КК України (а.с.13). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 15.07.2022 № 02-5/10-1462 визнано за доцільне позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.46-48). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом і ніким не оспорюються. Мотиви суду. Норми права, які застосовані судом. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи визнання позову відповідачем, зважаючи, що відповідачі не бажають виховувати та утримувати свою дочку, яка з 2021 проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, не виявляють щодо неї батьківського піклування, ведуть асоціальний спосіб життя, з метою захисту прав дитини позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Судові витрати слід залишити за позивачем, як вона того просила. На підставі викладеного,

Outcome: approved