Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект» про зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 жовтня 2005 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсиббанк») укладено кредитний договір № 194-05/ХІЦ-Ф, відповідно до якого позивач отримала кредит в сумі 20 100,00 доларів США на строк до 21 жовтня 2026 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 жовтня 2005 року між банком та позивачем укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивач передала в іпотеку банку житлове приміщення, яке було куплено за кредитні кошти. 12 грудня 2011 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» одержало право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов`язань за первинними договорами і договорами забезпечення. 20 лютого 2017 року позивач дізналася, що квартира, яка є предметом іпотеки та перебуває у її володінні та користуванні, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень була відчужена на підставі договору купівлі-продажу квартири № 148 від 27.01.2017, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округ Малаховою Г.І. На час звернення до суду, у позивача відсутня інформацію, яким саме з визначених ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» способів відбулося звернення стягнення на її квартиру як предмет ітопеки. Будь-яких документів, щодо події звернення стягнення на її квартиру як предмет іпотеки та правових наслідків звернення стягнення вона не отримувала. На час продажу предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] - залишок боргових зобов`язань перед відповідачем як набувачем прав та обов`язків за кредитним договором складав суму в розмірі, еквівалентному 11 500,00 доларів США, при цьому, станом на 17.02.2017 звичайна ринкова ціна квартири [ADDRESS] дорівнювала приблизно еквіваленту 30 000,00 доларів США. Позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 та 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» вона не отримувала відомості про оцінку предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] - суб`єктом оціночної діяльності, а ні будь якої грошової компенсації, а тому звернулася з позовом до суду. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме для надання квитанції про сплату судового збору (а.с. 13). Після усунення недоліків (а.с. 17) ухвалою суду від 18 січня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження без виклику сторін, копії якої направлені учасникам справи (а.с. 22). Повідомленням суду від 19 січня 2022 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 23). Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 18 січня 2022 року та копія позовної заяви з додатками надсилалися судом на адресу відповідача. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 4 вказаної статті Кодексу у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд розглянув справу за правилами заочного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З матеріалів позовної заяви, судом встановлено, що 21 жовтня 2005 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсиббанк») укладено кредитний договір № 194-05/ХІЦ-Ф, відповідно до якого позивач отримала кредит в сумі 20 100,00 доларів США, на строк до 21 жовтня 2026 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 жовтня 2005 року між банком та позивачем укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивач передала в іпотеку банку житлове приміщення, яке було куплено за кредитні кошти. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За положеннями ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 6 ст. 38 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Частина 7 ст. 38 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», вказує, що поділ коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Відповідно до ч. 8 ст. 38 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. У зв`язку із наведеним, з врахуванням того, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт укладання кредитного договору та договору застави, залишок заборгованості позивача перед відповідачем, листування, тощо, з огляду на що, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] необґрунтованими та безпідставними та такі, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З урахуванням встановлених обставин, відсутності будь-яких порушень охоронюваних законом прав позивача з боку відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed