Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

30.08.2022 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 липня 1990 року у Новоіолчинській сільській раді народних депутатів Брагинського району Гомельської області БРСР, актовий запис № 8. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що незважаючи на тривалий час шлюбу, у сторін так і не склались нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності характерів. Різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя. Що призвело до відчуженості у стосунках, стали відчувати сторонніми людьми, які просто живуть в одному приміщенні. Особливо це стало проявлятися в останні роки шлюбу. Раніше у позивача вже виникало бажання розлучитись, але вона сподівалась на поліпшення стосунків, чого так і не відбулось. Сторони повністю припинили шлюбні стосунки, хоч проживають в одній квартирі, але спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Фактично сім`я вже розпалася, тому подальше, сугубо формальне, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Ухвалою судді\~від 06.09.2022\~року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі в порядку письмового\~спрощеного позовного\~провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Позивачем отримано ухвалу про відкриття провадження 06.09.2022 року, що підтверджено підписом на зворотньому поштовому повідомленні. 08.09.2022 року до канцелярії суду надійшла заява від позивача, в якій вона не заперечувала проти розгляду справи в спрощеному провадженні, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідачем отримано\~ухвалу про відкриття провадження та позов із додатками, 08.09.2022 року, що підтверджено особистим підписом на зворотньому поштовому повідомленні. До суду 20.09.2022 року подано заяву, в якій відповідач не заперечував проти\~розгляду справи\~в спрощеному\~провадженні, позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден, просив розглянути справу за його відсутності. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч.5 ст.\~279\~ЦПК України і ч.13 ст.7 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. З матеріалів справи судом встановлено,\~що згідно\~копії свідоцтва\~про шлюб\~Серії [NUMBER] ,\~виданого 14\~липня 1990\~року Новоіолчинською\~сільською радою\~народних депутатів\~Брагинського району\~Гомельської області\~БРСР,\~копія якого\~долучена до\~справи,\~ [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , 17 липня 1990 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис за № 8. Після державної реєстрації шлюбу прізвища: чоловіка [PERSON] дружини\~ [PERSON] . Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи є повнолітнім та проживає окремо зі своєю сім`єю. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. На час розгляду справи спірні питання про поділ майна сторони не мають. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спірних питань з приводу розподілу спільного майна на час розгляду даної справи у суді відсутні. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач в позовній заяві зазначила, що бажає залишити прізвище, то суд вважає, що після розірвання шлюбу необхідно залишити прізвище - « [PERSON] ». На підставі п.1.3.ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачем було сплачено судовий збір в повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved