Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

у грудні 2021 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулось до суду з позовом про виселення з квартири з наданням іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.05.2008 р. між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого ПАТ "Дельта Банк", та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11350323000 (11350323001). Зобов"язання позичальника за кредитним договорм були забезпечені іпотекою трикімнатної квартири, загальною площею 61,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором іпотеки № 86295 від 26.05.2008 р. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року, частково задоволено позов ПАТ "Дельта Банк". Постановлено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №11350323000 від 04.02.2009 року в сумі 1 288 637 грн. 77 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 86295 від 26.05.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,4 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м, шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк» за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, що становить 1 036 000 грн. 05.02.2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2149/К, згідно п.2 якого новий кредитор набуває всі права кредитора за основними договорами згідно реєстру у додатку № 1. Відомості про заміну іпотекодержателя та обтяжувача зареєстровані в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] письмово повідомлений прозаміну кредитора у зобов"язанні та відступлення прав за договорами. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2020 року замінено сторону стягувача ПАТ "Дельта Банк" на його правонаступника ТОВ "ФК "Приватні інвестиції". Оскільки, на думку позивача, ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" набуло право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2017 р., а відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором не погасив, позивач просить виселити [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з наданням їм іншого постійного житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 42). 20 липня 2022 року до суду надійшло клопотання служби у справах дітей та сім"ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про судовий розгляд за відсутності їх представника з врахуванням висновку від 18.07.2022 р. № 100-4978 органу опіки та піклування. Відзив на позов від відповідачів до суду не надходив. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11350323000, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 100 000,00 доларів США строком до 26 травня 2008 року на споживчі потреби аід 14,50% річних. (а.с. 7-10). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 26 травня 2008 року між АКіБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 86295, за умовами п. 1.1 якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю трикімнатну квартиру, загальною площею 61,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.06.2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. (а.с. 11-12). Згідно п. 5.7 договору іпотеки у випадку невиконання позичальником своїх зобов"язань щодо своєчасності ануїтетного платежу, банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення, зазначений в п. 2.1 договору та інше майно позичальника. Розділ 4 договору іпотеки № 86295 від 26.05.2008 р. передбачає право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки. 08.12.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, у тому числі за укладеним 26 травня 2008 року між АКіБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року, частково задоволено позов ПАТ "Дельта Банк". Постановлено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №11350323000 від 04.02.2009 року в сумі 1 288 637 грн. 77 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 86295 від 26.05.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,4 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м, шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк» за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, що становить 1 036 000 грн. (а.с. 13) 05.02.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2149/К, відповідно до умов якого права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11350323000 від 26.05.2008 року, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , та права вимоги за договором іпотеки № 86295 від 26.05.2008 року, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, перейшли до нового кредитора ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (а.с. 15-20). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2020 року замінено сторону стягувача ПАТ "Дельта банк" на його правонаступника ТОВ "ФК "Приватні інвестиції". (а.с. 23) 19 жовтня 2021 року на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2017 р. та ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2020 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2021 року № 280735658 (а.с. 24). Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА у м. Києві в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та їх малолітній син [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2021 р. та 18.11.2021 року на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» направлено вимоги про звільнення квартири [ADDRESS] (а.с. 25, 27). Факт направлення вказаних вимог стверджується копіями опису вкладення у цінний лист та копіями фіскальних чеків. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, слугувало відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачало передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР. За загальним правилом, визначеним частиною другою статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. За змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку», чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічні норми містяться в частині третій статті 109 ЖК УРСР. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Верховний Суд України у своїх постановах від 21 жовтня 2015 року (провадження № 6-1484цс15) та 22 червня 2016 року (провадження № 6-197цс16) висловив правовий висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Щодо порушення прав власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанові від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц виходила з таких міркувань. Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В частині ж другій цієї статті зазначено, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Таким чином, правомочності власника не є абсолютними, законом можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення балансу інтересів у суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 28 вересня 1995 року у справі «Сколло проти Італії» («Skollo v Italy») дійшов висновку, що необхідно зважати на той факт, що держава може приймати будь-які закони, які вважатиме за потрібне для встановлення контролю за використанням власності відповідно до суспільних інтересів. Відповідні закони, на думку Суду, частіше за все приймаються у сфері забезпечення громадян житлом. З метою реалізації такої політики законодавчий орган має користуватися розсудом у широких межах як у питанні визначення наявності проблеми, що викликає занепокоєність суспільства, так і у питанні вибору детальних заходів та запровадження механізму для їх реалізації. ЄСПЛ зазначив, що погоджується на здійснення контролю за правом власності за умови, що відповідний контроль має під собою «розумні підстави» (пункт 28 Рішення). Велика Палата Верховного Суду зазначила, що статтю 109 ЖК УРСР викладено в саме в такій редакції з урахуванням економічної та соціальної ситуації в державі з метою захисту суспільних інтересів, зокрема незахищених верст населення, які в силу об`єктивних обставин мають ризики втратити право користування житлом. Разом з тим, відповідно до практики ЄСПЛ вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й обмеження мирного володіння майном, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Таким чином, Велика Палата дійшла висновку, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню норми статті 40 Закону «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Так, з матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] не була придбана за рахунок кредитних коштів. У зазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі . Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира, в яку позивач просить виселити відповідачів, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57 кв.м, житловою площею 43.1 кв.м, зареєстрована на праві власності за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (а.с. 29). За таких обставин, враховуючи що виселення без надання іншого жилого приміщення допускається в порядку виключення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане громадянином за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою відповідного жилого приміщення, при цьому відповідачі передали в іпотеку квартиру, придбану не за рахунок кредитних коштів, суд вважає, що з урахуванням положень статті 109 ЖК Української РСР вимога позивача про виселення відповідачів з надання їм іншого житла є обґрунтованою та позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 810,00 грн. в рівних частинах.

Outcome: approved