Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з 2012 року, а відповідач [PERSON] з серпня 2018 року виїхали за межі Кодимського району і відтоді до теперішнього часу не цікавляться дітьми. Заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 24.09.2020 року у справі № 503/1852/19 було ухвалено відібрати у [PERSON] та [PERSON] малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Розпорядженнями Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 01.12.2020 року № 262/А-2020 та № 263/А-2020 надано малолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , статус дітей, позбавлених батьківського піклування. В свою чергу розпорядженням Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 18.12.2020 року № 279/А-2020 позивач [PERSON] була призначена опікуном на малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , позбавленими батьківського піклування. За цей весь період відповідачі життям дітей не цікавилися, не телефонували, не виявляли бажання спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. На даний час діти проживають з позивачем, яка є їх тіткою та знаходяться її на повному утриманні. У зв`язку з чим позивач пред`явила до відповідачів відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з кожного із відповідачів аліменти на утримання зазначених вище малолітніх дітей у розмірі 1/4 частини усіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. 06.06.2022 року ухвалою суду (а.с.33-34) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачам їх право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Також судом витребувано від органу опіки та піклування Кодимської міської ради Одеської області письмовий висновок щодо розв`язання спору у даній справі. У встановлений судом строк відповідачі [PERSON] та [PERSON] не скористалися своїми процесуальними правами учасників справи, відзив на позовну заяву не подали. 05.07.2022 року органом опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області на виконання ухвали суду було надано висновок (а.с.92-94) про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 05.07.2022 року ухвалою суду (а.с.99-100) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та наказом Державної судової адміністрації України від 20 вересня 2013 року № 119 «Про реалізацію проекту надсилання судами SMS-повідомлень учасникам судового процесу (кримінального провадження) у місцевих та апеляційних загальних судах», про що свідчить відповідна довідка від 06.07.2022 року (а.с.101). При цьому, позивач подала на адресу суду письмову заяву від 14.09.2022 року про розгляд справи за її відсутності (а.с.109), в якій зазначила, що підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001301933 із судовою повісткою (а.с.105-106), яке надсилалася на адресу її зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної довідки Центру надання адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 24.03.2022 року № 11-15-02/66 (а.с.26), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, але було повернуто відділенням поштового зв`язку АТ «Укрпошта» із відміткою у довідці Ф.20 про причини повернення, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001301682 із судовою повісткою (а.с.107-108), яке надсилалася на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної довідки відділу реєстрації обліку осіб Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 06.06.2022 року № 8-1143 (а.с.32, 90), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, але було повернуто відділенням поштового зв`язку АТ «Укрпошта» із відміткою у довідці Ф.20 про причини повернення, що адресат відсутній за вказаною адресою. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання орган опіки та піклування був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника від 13.07.2022 року (а.с.104). Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області 18.04.2012 року, актовий запис (а.с.10), та копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області 08.09.2009 року, актовий запис № 591 (а.с.11). Заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 24.09.2020 року у справі № 503/1852/19 було ухвалено відібрати у [PERSON] та [PERSON] малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та із передачею малолітніх дітей органу опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, а також вирішено питання про стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця. Дане заочне рішення набрало законної сили 01.12.2020 року, згідно відповідної відмітки проставленої на його копії. Розпорядженнями Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 01.12.2020 року № 262/А-2020 (а.с.12) та № 263/А-2020 (а.с.13) надано малолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 18.12.2020 року № 279/А-2020 (а.с.14) позивач [PERSON] була призначена опікуном на малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 20.01.2022 року № 8 (а.с.8), малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем [PERSON] . В свою чергу відповідно до характеристики від 20.01.2022 року № 13/25/7 (а.с.19) [PERSON] одружена, проживає разом з чоловіком [PERSON] та малолітніми [PERSON] та [PERSON] , добре доглядає за дітьми, діти охайні, одягнені, мають речі необхідні для навчання, а скарг щодо них не надходило. Відповідно до копії характеристики від 20.01.2022 року (а.с.6) та довідки КЗ «Опорний заклад «Кодимський заклад загальної середньої освіти № 1» Кодимської міської ради Одеської області від 19.01.2022 року № 01-23/33 (а.с.20) [PERSON] навчається у 7 класі Лабушненського закладу загальної середньої освіти КЗ «Опорний заклад «Кодимський заклад загальної середньої освіти № 1», малолітній [PERSON] регулярно відвідує навчальний заклад. Усі дорослі члени родини переймаються здоров`ям [PERSON] , забезпечують усім необхідним. Завжди цікавляться навчанням, поведінкою у школі. [PERSON] постійно відвідує батьківськи збори, приходить на індивідуальні бесіди, прислухається до порад, дуже відповідальне ставиться до своїх обов`язків опікуна. Водночас із цим батьки [PERSON] жодного разу починаючи з 2018 року не поцікавилися дітьми, їхнім здоров`ям, навчанням, вихованням та умовами проживання. Відповідно до копії характеристики від 20.01.2022 року (а.с.7) та довідки КЗ «Опорний заклад «Кодимський заклад загальної середньої освіти № 1» Кодимської міської ради Одеської області від 19.01.2022 року № 01-23/32 (а.с.9) [PERSON] навчається у 4 класі Лабушненського закладу загальної середньої освіти КЗ «Опорний заклад «Кодимський заклад загальної середньої освіти № 1», пропусків уроків не має, повністю забезпечений підручниками та шкільним приладдям. [PERSON] до своїх обов`язків опікуна ставиться дуже відповідальне. Водночас із цим батьки [PERSON] зовсім не приймають ніякої участі у вихованні та навчанні дітей і взагалі не цікавляться ними. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 21.01.2022 року за № 13/26/7 (а.с.21), на даний час [PERSON] здійснює догляд за малолітніми [PERSON] та [PERSON] , в будинку чисто, діти охайні, доглянуті. Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 23.06.2022 року № 392, позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним, про що свідчать копії відповідного висновку та рішення (а.с.93-94). Нормативно-правове застосування: У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Свідченням втрати відповідачами інтересу до своїх малолітніх дітей є їх ігнорування судових засідань, незважаючи на належне повідомлення про час його проведення, та не подання до суду будь-яких заперечень проти позбавлення батьківських прав, які за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, могли б бути свідченням її інтересу до своїх дітей. У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.. Крім того, згідно до положень ч.4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року № 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Висновки суду - щодо вимог про позбавлення батьківських прав Обставини справи свідчать про небажання відповідачів займатися вихованням своїх дітей та їх самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини суд приходить до висновку про наявність підстав позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачі, як батьки, ухиляються від виконання батьківських обов`язків, долею дітей не цікавляться та про них не піклуються. У зв`язку з чим суд вважає, що позов в частині позовних вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав обґрунтований, а тому підлягає задоволенню у зазначеній частині. - щодо вимог про стягнення аліментів Відповідно до ч.1 і 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того відповідно до ч.2 та першого речення ч.3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У ч.1 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 24.09.2020 року у справі № 503/1852/19 малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було серед іншого також стягнуто з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III (надалі за текстом Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак, на підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином суд вважає, що вимога позивача [PERSON] до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів фактично є вимогою про зміну способу стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів - 1/4 частини. У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (правовий висновок висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. В свою чергу у відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням викладеного, суд із врахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дітей прийшов до висновку, що виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітніх дітей, що вимоги щодо стягнення аліментів слід задовольнити змінивши спосіб стягнення аліментів на користь позивача з відповідачів на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платників аліментів, а саме в розмірі 1/4 частини від усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. - щодо судових витрат Приймаючи до уваги, що ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 06.06.2022 року позивачу [PERSON] , при пред`явленні позову було відстрочено сплату судового збору, то на виконання вимог ст. 141 ЦПК України та ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в дохід держави судовий збір в розмірі по 1948 грн з кожного, тобто по 992,40 грн за позовною вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав та по 992,40 грн за позовною вимогою майнового характеру про стягнення аліментів.

Outcome: approved