Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який на підставі рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 13.01.2014 року було розірвано. Від вказаного шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також зазначила, що відповідач не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо виховання та належного утримання дітей, не бере жодної участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного огляду, їх фізичному розвитку як складової виховання, у створенні належних умов для проживання. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Позивач до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, про причини неявки не інформував. Відзив на позов не поданий. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з`явився, подавши суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене вище, з огляду на відсутність заперечень з боку позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення заочного рішення. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників провадження фіксування судового процесу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі з 18.10.2003 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 13.01.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилося четверо дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька 05.03.2007 року, актовий запис №241, донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька 16.01.2009 року, актовий запис №63, донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька 30.08.2011 року, актовий запис №947. Відповідно довідки, виданої Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області від 06.05.2021 року, неповнолітні діти проживають разом з позивачем. Згідно з характеристиками, наданими в.о. директора Глібівської ЗОШ І-ІІ ступенів с. Глібівка Вишгородського району Київської області на учнів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивач самостійно виховує дітей приділяє належну увагу вихованню дітей. З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що свідок спілкується з [PERSON] з 2015 року. Відповідача по справі бачила лише один раз ще в 2015 році і з того часу в селі Глібівка він не з`являвся, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вихованням дітей займається тільки [PERSON] . Свідок [PERSON] в письмових поясненнях зазначив, що позивача [PERSON] він знає близько двох років. Вона виховує трьох неповнолітніх дітей. Батька дітей ніколи в селі не бачив. Не має жодних відомостей, що батько дітей приймає участь у вихованні дітей. Свідок [PERSON] в письмових поясненнях зазначив, що він постійно проживає в селі Глібівка. [PERSON] та її дітей знає особисто. Також зазначив, що батько дітей в селі ніколи не з`являвся, участі у вихованні дітей не приймає. Згідно з довідкою-розрахунком №62492333 від 19.05.2021 року, наданою головним державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заборгованість по аліментах згідно з виконавчим листом №363/2407/19 від 17.06.2020 року, виданим Вишгородським районним судом Київської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за період з 20.03.2019 по 01.05.2021 року становить 114400,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не бачиться з дітьми та не спілкується з ними, матеріально дітей не підтримує. Службою у справах дітей Димерської селищної ради подано суду письмовий висновок, затверджений Димерською селищної радою Вишгородського району Київської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенціця), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (пункт 58). Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частиною другої та четвертої статті 155 СК України,батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України,достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.89 ЦПК України). Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що [PERSON] систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Суд, враховуючи та захищаючи гарантовані Конвенцією про права дитини «найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов висновку, що попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини буде недоцільним за обставин даної справи, зважаючи на те, що він ні до звернення до суду із даним позовом, ні після не змінив своє ставлення до дітей та не намагається це зробити. Позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітніх дітей хоча і є крайнім заходом впливу, однак необхідним за обставин, встановлених при розгляді даної справи, і таке втручання держави в особисте життя відповідача відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу його право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав (ст.169 СК України). Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] суд зазначає таке. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст.164 СК України батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК України; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою особою. Ураховуючи положення ст.6 СК України, ст.1 Закону України від 26.04.2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, оскільки на час ухвалення рішення суду дочка відповідача [PERSON] є повнолітньою, у зв`язку з чим втратила правовий статус дитини, що виключає можливість позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі викладеного, враховуючи, що позбавлення батьківських прав батьків щодо повнолітньої дитини законом не передбачено, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цей частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial