Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 05 листопада 2021 року, в якій просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 02 березня 2013 року сторони перебували в шлюбі, офіційно зареєстрованому Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на повному матеріальному утриманні її як матері та проживає з нею та її чоловіком [PERSON] , з яким вона уклала шлюб 25 травня 2018 року. Після припинення стосунків з [PERSON] , вже протягом останніх 5 років він повністю самоусунувся від виховання їх сина, матеріального забезпечення, не цікавиться життям, здоров`ям дитини, не приймає участі у вихованні сина, його навчальному процесі. Фактично усі обов`язки по вихованню [PERSON] як батько взяв на себе її теперішній чоловік [PERSON] , який повністю замінив йому біологічного батька. У свою чергу, [PERSON] за увесь час після розлучення жодного разу не привітав сина з днем народження, не дарував подарунки, не відвозив на відпочинок чи для оздоровлення. Наразі малолітній [PERSON] називає [PERSON] «батько» та не знає іншого батька, який би за ним так піклувався, любив його та доглядав. До того ж [PERSON] має намір усиновити [PERSON] та повністю, вже на законних підставах, стати для нього батьком, що забезпечить зростання дитини у повноцінній, злагодженій родині, у любові та турботі з боку обох батьків. З огляду на це, з метою найбільш повноцінного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів сина, [PERSON] вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON] . Ухвалою суду від 01 березня 2022 року (а.с.15-16) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження із проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням її до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання позивача про заслухання думки дитини - [PERSON] при вирішенні спору, шляхом відібрання у нього пояснень в порядку ст.171 СК України, ст.45 ЦПК України в присутності педагога [PERSON] (а.с.53-54). Присутні в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Деркач О.О. пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, викликався неодноразово у встановленому законом порядку, у тому числі відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, протягом визначеного судом строку відзив на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті рали, представленого органом опіки та піклування, - [PERSON] , правом на участь в судовому засіданні не скористалася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала та при ухваленні рішення просила врахувати наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, який стосується інтересів малолітньої дитини, в інтересах якої безпосередньо пред`явлено позов, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання ним відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Вислуханий в судовому засіданні в присутності матері [PERSON] та педагога - вчителя початкових класів Криворізької гімназії №38 КМР [PERSON] в порядку ст.171 СК України та з дотримання ст.12.1 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, малолітній [PERSON] пояснив, що [PERSON] - його мати, а [PERSON] - рідний батько. Його батьки розлучені та з 2018 року мати перебуває у шлюбі з [PERSON] , який проживає разом з ними. З батьком він бачився роки 3 назад, та одного разу в парку «імені газети «Правда» у м. Кривому Розі. Він навчається у третьому класі Криворізької гімназії №38 КМР. Батько [PERSON] жодного разу до нього до школи не приходив, ніякого інтересу до навчання не проявляв. Фактично зараз для нього батьком став [PERSON] - чоловік матері, який своєю опікою, увагою, турботою замінив йому рідного. Вважає, що з огляду на відсутність до нього інтересу з боку рідного батька [PERSON] , саме [PERSON] може стати для нього батьком. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення сторони позивача, врахувавши позицію третьої особи, заслухавши пояснення малолітнього [PERSON] , надавши оцінку наявним доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 02 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №85. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року у справі №216/2556/16-ц, яке набрало законної сили 29 червня 2016 року (а.с.9), шлюб між ними розірвано. У період шлюбно-сімейних стосунків, [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 жовтня 2014 року (а.с.4). Після припинення стосунків та розірвання шлюбу в судовому порядку малолітній [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] , спір про визначення місця проживання дитини між нею та відповідачем [PERSON] відсутній. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року у справі №214/5133/16-ц (провадження №2/214/2751/16), за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 листопада 2016 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Виданий на виконання рішення суду виконавчий лист стягувачем - [PERSON] пред`явлено для примусового виконання до Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області. Як слідує з довідки-рахунку від 25 серпня 2021 року №13-34/47876, наданої ДВС (а.с.7), заборгованість по аліментам на утримання [PERSON] за період з 01 вересня 2020 року по 31 травня 2021 року за [PERSON] обліковується в розмірі 24 884 грн. 50 коп. Із фактично нарахованої суми аліментів 31 684 грн. 50 коп. [PERSON] сплатив єдиний раз 6800 грн. у вересні 2020 року, після чого аліментних платежів більше не здійснював. Відомості про [PERSON] включено до Єдиного реєстру боржників. З листа Відділення №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 20 вересня 2021 року №45.4/2-3488-ЄО (а.с.8) слідує, що в ході проведення перевірки матеріалів ЖЕО щодо неналежної сплати [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] та ухилення від виконання батьківських обов`язків, встановити місцезнаходження [PERSON] працівниками поліції не виявилось можливим, за адресою реєстрації: [ADDRESS] при неодноразовому відвідуванні двері ніхто не відчинив. Зазначено, що при встановленні місцезнаходження [PERSON] , з ним буде проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду про недопущення випадків ухилення від виконання батьківських обов`язків та вирішено питання притягнення до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. 25 травня 2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Центрально-Міським районний у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис №273. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке є дійсним її прізвищем згідно з паспортними даними. Відповідно до листа Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Виконкому Криворізької міської ради від 25 вересня 2021 року №01-08/505/5.1 (а.с.10), під час комісійного відвідування сім`ї [PERSON] 13 вересня 2021 року встановлено, що [PERSON] проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] , її сином від попереднього шлюбу - [PERSON] , та сином від дійсного шлюбу - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є учнем Криворізького НВК №58, а [PERSON] - вихованцем КЗСДНЗ №90. Сім`я проживає у власній трикімнатній квартирі, умови проживання в якій є задовільними. Діти мають окрему кімнату, повністю облаштовану за їх потребами, у кожного є спальне місце, чиста постіль, шафа для одягу, стіл для навчання, «шведська стінка» для занять спортом, ігровий куточок. Діти забезпечені одягом по сезону, іграшками та книжками. У ході співбесіди встановлено, що біологічний батько [PERSON] - [PERSON] протягом 5 років інтересу до життя та здоров`я сина не проявляє, аліменти не сплачує, участі у вихованні дитини не приймає. Згідно з побутовими характеристиками на сім`ю [PERSON] , після розлучення [PERSON] та [PERSON] у червні 2016 року, останній припинив приймати участь у вихованні їх сина [PERSON] . Наразі вихованням та навчанням дитини займаються мати [PERSON] та вітчим - [PERSON] , який однаково, по батьківськи, ставиться як до пасинка, так і до їх спільного сина. Факт відсутності інтересу з боку [PERSON] до навчального процесу сина [PERSON] також слідує з характеристики з навчального закладу. Обставини, зазначені у характеристиках покладено органом опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради разом з іншими встановленими фактами в основу прийнятого ними висновку щодо розв`язання виниклого між сторонами спору. Таким чином, встановлені судом обставини, підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності, суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його малолітньої дитини, фактичне умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування їх виконанням. Фактично виконання обов`язків батька взяв на себе вітчим [PERSON] . Цей факт також підтвердив в судовому засіданні малолітній [PERSON] , який наразі називає його татом та вважає таким в буквальному сенсі слова, оскільки біологічний батько жодного інтересу до нього не проявляє вже тривалий час. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Як слідує з положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.15, п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно з висновком виконкому Саксаганської районної у місті ради №10/39-2065 від 15 липня 2022 року (а.с.46-47), вирішення питання про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні [PERSON] покладено на розсуд суду з огляду на неможливість з`ясування думки [PERSON] з цього приводу. Разом з тим у висновку відображено факти, на підставі яких очевидним є самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в її вихованні, матеріальному забезпеченні. При цьому, така поведінка [PERSON] є винною та свідомою. Судом беззаперечно встановлені обставини, які свідчать про самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов`язків та відсутність інтересу до життя та майбутнього сина. Провівши ретельний аналіз обставин справи, з`ясувавши позицію малолітнього [PERSON] щодо вирішення спору, встановивши відсутність прихильності його до біологічного батька та втрату зв`язків, які існують між батьком та сином, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що відповідатиме інтересам дитини та узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених [PERSON] вимог та можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни його поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для її позбавлення батьківських прав з переосмисленням його ставлення до дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved