Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Літинської селищної\~ради про\~визнання за нею права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0522455100:00:003:2087, площею 0,1100га, та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0522455100:00:003:2086, площею 0,0395га, які розташовані за адресою [ADDRESS] , після смерті, [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , після смерті якого, вона прийняла спадщину, а саме 1/2 житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мама покійного батька позивачки, [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, але спадщину фактично прийняв її син, тобто батько позивачки, [PERSON] . Відповідно до копії договору дарування частини житлового будинку від 15.02.2001, [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Рішенням Літинської селищної ради від 06.04.1994 16 сесії 21 скликання вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 1100 м2 для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . Рішенням Літинської селищної ради від 09.02.2001 13 сесії 3 скликання вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] яка проживає по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 445 м2 для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] . Коли позивачка звернулася в нотаріальну контору для оформлення спадщини на вище вказані земельні ділянки їй було відмовлено в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Тому вона змушена звернутися до суду із даною позовною заявою, так як бажає отримати вищевказані земельні ділянки у власність. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області 05.09.2022 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.09.2022. Представник позивачки-адвокат Данилюк П.П. через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без участі позивачки та її представника, позов підтримує та просить його задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачкою. До початку судового засідання від відповідача Літинської селищної ради через канцелярію суду надійшов лист, в якому просять справу розглядати без участі представника. Літинська селищна рада проти заявленого позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи,\~що визнання\~відповідачем позову\~не суперечить\~закону,\~не порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд приймає\~визнання позову\~відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. З`ясувавши письмову думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з таких підстав. Рішенням Літинської селищної ради від 06 квітня 1994 року 16 сесії 21 скликання вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 1100 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , згідно архівного витягу з рішення (а.с.24). Рішенням Літинської селищної ради від 09 лютого 2001 року 13 сесії 3 скликання вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 445 м2 для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] , згідно архівного витягу з рішення (а.с.23). [PERSON] була рідною мамою для батька позивачки, [PERSON] , згідно архівної довідки Державного архіву Вінницької області №07-908/7 від 11.05.2022 (а.с. 20,21). [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , згідно договору дарування частини житлового будинку від 15.02.2001, витягу про державну реєстрацію прав №35585444 від 21.09.2012 (а.с.17,18,19). [PERSON] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 травня 2003 року, виданого відділом РАГС Літинського райуправління юстиції Вінницької області (а.с.9). [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 серпня 2011 року, виданого відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 10). [PERSON] був [PERSON] рідним батьком, згідно свідоцтва про народження позивачки серія [NUMBER] від 01 квітня 1971 року, свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 29 листопада 1995 року, витягу з ДРАЦС громадян про шлюб, що підтверджує зміну прізвища позивачки з « [PERSON] » на « [PERSON] », свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04 жовтня 1996 року, що підтверджує зміну прізвища позивачки з « [PERSON] » на « [PERSON] », паспорта позивачки (а.с.6,7,11,12,13,14). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а саме: 1/2 житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2012 №547051, витягу про державну реєстрацію прав №36323200 від 20.11.2012 (а.с.15,16). [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, але спадщину фактично прийняв її син, [PERSON] , згідно довідки №854/02-14 від 08.06.2022, виданої першою Вінницькою ДНК (а.с.22). Згідно відомостей земельно-облікових документів за адресою: [ADDRESS] , рахуються земельні ділянки площею 0,1545га, в тому числі, земельна ділянка площею 0,1100га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на якій розташовано 1/2 частка житлового будинку та господарських споруд, власником яких є [PERSON] , та земельна ділянка площею 0,0445га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, відповідно до довідки №1132, виданої виконавчим комітетом Літинської селищної ради 12.05.2022 (а.с.25). Вище вказаним земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номери: кадастровий номер 0522455100:00:003:2087, площею 0,1100га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер 0522455100:00:003:2086, площею 0,0395га для ведення особистого селянського господарства, згідно витягів з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7400864602022 від 12.07.2022, №НВ-6800644242022 від 06.07.2022 (а.с.26-29). Постановою першої Вінницької ДНК №912/02-31 від 12.08.2022 [PERSON] , в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належала її бабі [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем якої був її син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.30). Згідно зі\~ст. 14 Конституції України\~право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1\~статті 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.5\~ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.054.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16. При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення частина перша статті 1225 ЦК України). Відповідно до абз. 2 п.1\~розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З правового аналізу зазначених вище положень ЗК України та статей 1218, 1225 ЦК України слідує, що в разі, якщо земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності, то спадкоємець в порядку спадкування набуває право власності на це майно. Державні акти на земельні ділянки спадкодавцем за життя не були виготовлені, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки. Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що позивачкою беззаперечно доведено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , належало право власності на спірні земельні ділянки, яке увійшло до складу спадщини. В зв`язку з відсутністю державних актів на земельні ділянки у спадкодавця, позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірні земельні ділянки в нотаріальному порядку, а тому, з метою захисту майнових прав позивачки, позов необхідно задовольнити та визнати за нею право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Одночасно, у своїй заяві представник позивачки-адвокат Данилюк П.П. просив судові витрати по сплаті судового збору не стягувати з відповідача, тому суд вважає, що судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, слід залишити за позивачкою.

Outcome: approved