Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі представника позивача Моцюк В.В. звернувся до суду з позовом до Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Тисовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області №15-7/2003 від 07.07.2003 року в частині надання земельної ділянки [PERSON] , що в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] на підставі рішення Тисовецької сільської ради №15-7/2003 від 07.07.2003 року. Витребувати у [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 7324589700:01:002:0057, яка накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0145 га. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що у користуванні АТ «Українська залізниця», перебуває земельна ділянка смуги відведення, зокрема в адміністративних межах Тисовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області. Так, у серпні 2021 року під час комісійного обстеження земельної ділянки залізниці за напрямком Чернівці-Вадул-Сирет в адміністративних межах села Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області виявлено, що земельна ділянка, яка перебуває у власності [PERSON] , частково площею 0,0145 га накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку [PERSON] отримав на підставі рішення Тисовецької сільської ради №15-7/2003 від 07.07.2003 р. На земельну ділянку, яка накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0145 га видано державний акт, кадастровий номер 7324589700:01:002:0057 на підставі рішення Тисовецької сільської ради. Позивач вважає рішення Тисовецької ради незаконним та таким, що порушує права залізниці. Тисовецька сільська рада (правонаступником якої є Великокучурівська сільська рада Сторожинецького району Чернівецької області), всупереч вимогам норми ч. 4 ст. 84 ЗК України, якою встановлено заборону передавати землі під державними залізницями у приватну власність, здійснила таку передачу, чим було порушено право залізниці на землекористування у розмірах визначених "Планом границ полосы ж.д. отвода линии Черновци-Адинката", розробленого, погодженого та зареєстрованого в 1959 році, ширина смуги відведення на ділянці з 288+367 до км 288+387, перегону становить від 80 м від осі колії. Земельна ділянка відповідача частково входить у смугу відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки відповідача в смузі відведення залізниці становить 0,0145 га. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Великокучурівської сільської ради в судове засідання не з`явився, але відзивом на позов останній не визнав посилаючись на те що смуга відведення залізниці обмежена захисною лісосмугою і за її межами земель необхідних для забезпечення роботи залізничного транспорту немає. Великокучурівська сільська рада вважає, що рішення Тисовецької сільської ради №15-7/2003 від 07.07.2003 року в частині передачі земельної ділянки у власність [PERSON] прийнято без порушення норм законодавства. Третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до суду свого представника не направили, однак надали лист про розгляд справи без їх участі. Державний акт про право власності на земельну ділянку [PERSON] суду не надано. Разом з тим, про його наявність суду відомо, в зв`язку з чим суд знаходить, що відсутність копії такого Державного акту не є перешкодою для розгляду справи та ухвалення судового рішення з цього питання. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено що рішенням Тисовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 07.07.2003 №15-7/2003 "Про виділення земельних ділянок" передано безоплатно у приватну власність для ведення селянського господарства в межі із присадибною ділянкою в центрі села площею 0,08 га [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2021 року під час комісійного обстеження земельної ділянки залізниці за напрямком Чернівці-Вадул-Сирет в адміністративних межах села Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області виявлено, що земельна ділянка, яка перебуває у власності [PERSON] , частково площею 0,0145 га накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку [PERSON] отримав на підставі рішення Тисовецької сільської ради №15-7/2003 від 07.07.2003 р. На земельну ділянку, яка накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0145 га видано державний акт, кадастровий номер 7324589700:01:002:0057 на підставі рішення Тисовецької сільської ради. Матеріалами справи встановлено, що позивач на підтвердження права постійного користування землями смуги відведення, зокрема в адміністративних межах с.Тисовець, надав "Планом границ полосы ж.д. отвода линии Черновци-Адинката", розробленого, погодженого та зареєстрованого в 1959 році, ширина смуги відведення на ділянці з 288+367 до км 288+387, перегону становить від 80 м від осі колії. Площа накладення на смугу відведення залізниці становить 0,0145 га. Згідно ст.67 ЗК України (2002 року) до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Відповідно до ст.68 ЗК України, ст.11 Закону України "Про транспорт" та ст.6 Закону України "Про залізничний транспорт", до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів залізничного транспорту. Відповідно до ч.1 ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Пунктом "б" ч.4 ст.84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями. Згідно ч.2 ст.84 ЗК України, в редакції, чинній на момент прийняття Тисовецькою сільською радою оспорюваних рішень, право державної власності на землю набувалось і реалізовувалось державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно п.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року затверджено Положення «Про землі, надані транспорту», відповідно до п.4 якого до земель, наданих транспорту відносилися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Це положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із возз`єднанням її із УРСР» від 01.11.1939 року, до набрання чинності постановою Ради Міністрів СРСР №24 від 08.01.1981 року «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту». Нормами ст.1 вже цього Положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації. Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею нормативно-правових актів - ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п. п. 54, 55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року). Земельним кодексом УРСР (в редакції від 08.07.1970 року), постановою Верховної ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Радою Міністрів СРСР від 27.01.1962 року №83 гарантувалось право позивача на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування. Вимога Земельного кодексу України (2002 року) про переоформлення прав постійного користування земельною ділянкою до 01.01.2008 року рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп 2005 визнана неконституційною. За таких обставин, суд вважає, що АТ «Львівська залізниця» за погодженням з органом місцевого самоврядування є користувачем означеної у Плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом в підтвердження права позивача на постійне користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Великий Кучурів-Глибока-Буковинська, км 288+367 м до км 288+387, з правої сторони за ходом кілометрів земель залізничного транспорту в межах смуги відведення АТ "Українська залізниця регіональної філії "Львівська залізниця" на території с.Тисовець Чернівецького району Чернівецької області від 15.09.2021 року. Відповідно до ст. 117 Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Однак, відповідачами не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту належності спірної земельної ділянки до земель комунальної, а не державної власності. А відтак Тисовецька сільська рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено право постійного користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії у розмірах визначених "Планом границ полосы ж.д. отвода линии Черновци-Адинката", розробленого, погодженого та зареєстрованого в 1959 році, ширина смуги відведення на ділянці з 288+367 до км 288+387, перегону становить від 80 м від осі колії. Земельна ділянка відповідача частково входить у смугу відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки відповідача в смузі відведення залізниці становить 0,0145 га. Відтак, рішення Тисовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області №15-7/2003 від 07.07.2003 р. в частині надання земельної ділянки [PERSON] с.Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області є незаконним та підлягає скасуванню. Визнанню недійсним підлягає також і Державний акт виданий [PERSON] на підставі незаконного рішення Тисовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області №15-7/2003 від 07.07.2003 року, а земельна ділянка площею 0,0145 га має бути витребувана у [PERSON] . Одночасно,

Outcome: approved