Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що Жашківським відділом державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі рішення Жашківського районного суду Черкаської області про стягнення аліментів з [PERSON] , було винесено постанову про арешт майна боржника №61269084 від 01 жовтня 2020 року. На підставі вказаної постанови було накладено арешт на все майно, що належить відповідачу [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта від 16.02.2022р. на підставі вказаної вище постанови до Державного реєстру було внесено обтяження на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , а саме на: житловий будинок по [ADDRESS] , відповідно до договору дарування від 12 грудня 2006 року, реєстровий номер 3085, та на квартиру [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 28 липня 2017 року частини квартири (реєстровий номер 1-221) [PERSON] подарував [PERSON] свою 1/3 частину квартири [ADDRESS] і в цей же день державним реєстратором був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на подаровану квартиру. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , накладений на підставі постанови Жашківського відділу ДВС в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №61269084 від 01.10.2020р. На підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. При цьому його представник [PERSON] , позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. У судове засідання представник третьої особи - Жашківського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з?явився по невідомих суду причинах, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши учасників провадження та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (ст.13 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Встановлені обставини та докази. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.02.2022р. вбачається, що на підставі постанови державного виконавцяЖашківського відділу ДВС в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про арешт майна боржника №54359627 від 01.10.2020р. до Державного реєстру було внесено обтяження на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , а саме на: житловий будинок по [ADDRESS] , та на квартиру [ADDRESS] . З копії свідоцтва про право власності серії [NUMBER] та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5915262 від 18.12.2004р., вбачається, що 18 грудня 2004 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за трьома особами: [PERSON] (1/3 частка), [PERSON] (1/3 частка) та [PERSON] (1/3 частка) на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18.12.2004р. Згідно договору дарування частини квартири від 28 липня 2017 року частину квартири (реєстровий номер 1-221) [PERSON] та [PERSON] передали безоплатно у власність [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] . 28 липня 2017 року на підставі договору дарування від 28 липня 2017 року державним реєстратором Жашківського державного нотаріального округу Черкаської області був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 21620755 на 2/3 частину квартири[ADDRESS] , після чого [PERSON] набув права приватної часткової власності на 2/3 вищевказаної квартири. Обгрунтування та висновки. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися я і розпоряджатися своєю власністю, Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основною метою ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людина і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленого законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про виключення майна з опису» від 27.08,1976 №6 в редакції від 30.06.1978 року №5 надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частинами 1,2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Як передбачено ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши вищевикладені обставини та оцінивши у сукупності наявні у справі письмові докази, враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтею 141 ЦПК України установлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанцій №0.0.2522421420.1 від 31.03.2022р. позивачем був сплачений судовий збір при зверненні до суду з позовною заявою в сумі 992 грн. 40 коп. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved