Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України. Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року розірвано. У даному шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2017 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] ; стягнення аліментів розпочати з 11 вересня 2017 року і проводити до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що в червні 2018 року між нею та відповідачем було досягнуто згоди щодо добровільної сплати аліментів зі сторони відповідача, тому нею подано заяву про повернення виконавчого документу. Однак в подальшому відповідач ухилився від досягнутої домовленості та добровільної сплати аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 93 587 грн. У травні 2022 року вона повторно звернулась до виконавчої служби за примусовим виконанням судового наказу щодо сплати аліментів. Крім того, через заборгованість зі сплати аліментів, з відповідача, на думку позивача підлягає стягнення пеня за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі, що не перевищує суму заборгованості - 93 587 грн. 28 липня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, який обґрунтовано тим, що на підставі судового наказу виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області від 12 вересня 2017 року, який є чинним та обов`язковим до виконання, він в повному обсязі сплачував аліменти на утримання їх спільних з відповідачем дітей до червня 2018 року, а після того як позивач забрала виконавчий лист з виконавчої служби продовжив сплачувати, зокрема, у вересні 2018 року - 1 944,00 грн, у жовтні 2018 року - 1 944, 00 грн, у вересні 2019 року - 2 060,00 грн, у січні 2020 року - 2 220, 00 грн, у лютому 2020 року - 2 220, 00 грн. Проте, позивач здійснювала систематичне повернення грошових переказів, які він перераховував як аліменти на дітей, забороняла та перешкоджала йому особисто зустрічатися і спілкуватися із дітьми. У травні 2022 року позивач повторно звернулась за стягненням аліментів у примусовому порядку до виконавчої служби, відтак з 27 травня 2022 року в провадженні Тисменицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області перебуває виконавче провадження №69120803, відповідно до якого він сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 372, 00 грн. Станом на 15 липня 2022 року його заборгованість становить 57, 00 грн. Зазначає, що доказів існування нотаріально посвідченого договору між ними про сплату аліментів на дитину в матеріалах справи немає. Таким чином вважає, що вимога заявленого позову в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів у даній справі є повторною, оскільки рішення про стягнення аліментів ще виконується. Щодо нарахування пені, то вказує, що заборгованість, яку вказала позивач, утворилась не з його вини, а з підстав її відмови від отримання аліментів. Також, зазначив, що проживає у цивільному шлюбі, в якому в нього [INFO] народився син [PERSON] , у зв`язку із чим його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а отже вони двоє знаходяться на його утриманні. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 05 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Тисменицький відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов на підставах, викладених у ньому. Відповідач та його представник в судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 08 березня 2003 року у с. Саджава Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5 - розірвано. Неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (а.с. 5-6). 12 вересня 2017 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області у цивільній справі №352/1552/17 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.7, 31). Як вбачається з інформації про виконавче провадження, яке розпочато на підставі наказу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2017 року: -05 жовтня 2017 року до державного виконавця надійшов виконавчий документ - судовий наказ від 14 вересня 2017 року №352/1552/17; -13 червня 2018 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві (за письмовою заявою стягувача про відмову від аліментів) (а.с. 8-10). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Отже, позивач скористалась своїм правом та припинила стягнення аліментів за виконавчим документом. Однак, 27 травня 2022 року головним державним виконавцем Тисменицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на підставі наказу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2017 року за заявою стягувача повторно відкрито виконавче провадження №69120803 (а.с. 11-12). Згідно з розрахунком зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа №352/1552/17 від 14 вересня 2017 року виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] виданого головним державним виконавцем Калинчук Н.Я. станом на 15 липня 2022 року: сума коштів, яка підлягала стягненню - 3 990, 00 грн, зокрема, за травень 2022 року - 1309 грн., за червень 2022 року - 1309 грн., за липень 2022 року - 1375 грн.; сума коштів сплачена боржником/стягнутих виконавцем - 3, 933, 00 грн; сума заборгованості по сплаті аліментів, станом на 15 липня 2022 року - 57, 00 грн (а.с.32). Релевантні норми права. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). За положеннями ст. 194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу за заявою платника, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Отже, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Тобто, суд може визначати розмір заборгованості по аліментах за наявності спору, лише щодо заборгованості, що утворилася в ході примусового виконання відповідного судового рішення. Визначення ж розміру заборгованості за минулий час проводиться виключно державним виконавцем. Право державного виконавця обчислювати розмір заборгованості з аліментів встановлено ч. 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої державний виконавець вправі обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів, складати відповідний розрахунок та повідомляти про нього стягувачу і боржнику, в т.ч. і за заявою сторін виконавчого провадження. Отже, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Тому, при відсутності такого спору, заборгованість має бути нарахована і підлягає стягненню саме державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Окрім того, у разі задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по аліментах, фактично це призведе до подвійного стягнення, оскільки судовий наказ про стягнення аліментів на теперішній час чинний і має виконуватися. Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Висновки суду. Підсумовуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин в частині заборгованості по аліментах, підлягає застосування саме ст. 194 СК України. Тому, як вже зазначено вище, заборгованість за аліментами мала бути нарахована за минулий час саме державним виконавцем, а у випадку не згоди з відповідним розрахунком, сторони виконавчого провадження мали б право оскаржити відповідні дії державного виконавця. Отже, позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментах задоволенню не підлягає. Окрім того, матеріали справи містять розрахунок заборгованості по аліментах боржника [PERSON] зроблений державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, відповідно до якого, станом на час звернення позивача з позовом до суду у червні 2022 року, відповідна заборгованість по аліментах у [PERSON] була відсутня. Таким чином, позовна вимога про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, яка є похідною позовною вимогою, також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed