Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд змінити розмір аліментів, які стягувалися з [PERSON] по 500 грн. щомісячно, згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області (справа №569/19094/14-ц) на користь [PERSON] та збільшити розмір аліментів: стягнути з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2000 грн. (дві тисячі грн., 00 коп.) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позбавити [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою [ADDRESS] (Паспорт [NUMBER] вид. Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області 06 листопада 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] - батьківських прав щодо дочки - [PERSON] , [INFO] . Представник позивачки адвокат Кохана О.О. , яка діє згідно ордеру Серія ВК № 1017826 від 11.08.2022р., до початку підготовчого судового засідання подала письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Розгляд справи проводити у її відсутність та відсутність позивачки. Крім того, зазначила,що при подачі позову була допущена описка у написанні по батькові позивачки та вважати правильним не « [PERSON] », а « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] до початку підготовчого судового засідання подав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти його задоволення, а саме: зміни розміру аліментів та стягнення з нього аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 2000 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) щомісячно з моменту пред`явлення позову до суду і до повноліття, а також не заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Таке рішення прийнято ним свідомо, виважено та з урахуванням тих життєвих та сімейних обставин, які сталися та склалися між ним, його колишньою дружиною [PERSON] та спільною дочкою. Розгляд справи провести у його відсутність. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Рівненської міської ради Самолюк І.Р. в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просила розглядати справу без участі представника ООП.. Висновок ООП від 22.08.2022 № 08-3223 підтримує та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Поданою до суду письмовою заявою відповідач [PERSON] визнав пред`явлений до нього позов, що дає право суду в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення. Ухвалою суду від 27.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання з участю сторін. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає, що наявні законні та достатні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 01 вересня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року було розірвано (справа №569/19094/14-ц). Згідно даного рішення було вирішено шлюб між позивачем та відповідачем розірвати та стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання їхніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 500 грн. 00 коп. , щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову 28 листопада 2014 року. Стягнення елементів на утримання доньки [PERSON] після набуття її повноліття припинилося. Згідно свідоцтва про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2268, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції. Батьками дитини є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [PERSON] навчається в Рівненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №13 Рівненської міської ради. Як встановлено судом, згідно оглянутої заяви, яка була посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С., зареєстровано в реєстрі за № 196, [PERSON] не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав стосовно дітей: повнолітньої доньки [PERSON] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , будь-яких претензій не має та не буде мати в подальшому. Доказів того, що [PERSON] цікавиться здоров`ям, умовами проживання, та навчанням доньки [PERSON] , не встановлено. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-3223 від 22.08.2022 р., визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. П.3 ст.181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст..192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При вирішенні позовних вимог про зміну розміру аліментів судам необхідно керуватися також положеннями ст. 182 СК України щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема це стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має на одну дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст..8 Закону України „Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Така ж позиція викладена й у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Конституція України (ст.51) чітко визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їхнього повноліття. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє на Україні з 27 вересня 1991 року, «… держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей». Зважаючи на взяте зобов`язання, Україна як держава, яка приєдналась до цієї Конвенції, прийняла Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, де в ст.8 записано: «Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку». Ст. З Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, встановлює, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум на дитину віком дo 6 років починаючи з січня - 2100 грн., з липня - 2201 грн., з грудня - 2272 грн., на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня -2618 грн., з липня - 2744 грн., з грудня - 2833 грн. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн., що не порушує вимоги ст.182 СК та є не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття , визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. Суд також враховує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дочки [PERSON] , за рішенням суду від 26.02.2015 року (500 гривень ) на теперішній час є значно меншим від мінімального розміру аліментів, встановленого частиною другою статті 182 СК України. Оскільки судом встановлено наявність рішення Рівненського міського суду в частині стягнення аліментів у цивільній справі № 569/7167/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, то за зазначеним виконавчим документом слід припинити виконання. В разі наявності заборгованості за вказаним виконавчим документом, проводити стягнення нарахованої заборгованості по аліментах до повного виконання. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Судом також встановлено, що своє небажання виконувати батьківські обов`язки відповідач підтвердив наданою ним нотаріально посвідченою Заявою від 02червня 2022 року, посвідченою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничуком М.С. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. Відповідно до вимог ст.164 Сімейного кодексу України, відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав щодо малолітньої дочки, оскільки маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, він свідомо ухиляється від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно дочки призведе до позитивного результату у її долі, забезпечить захист прав та інтересів. Таким чином, в суді достовірно знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню ним дочки [PERSON] , відсутність інтересу до дитини, що встановлено з урахуванням сукупності зазначених вище факторів, тому позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати в сумі 908, 40 грн. На підставі викладеного, ст.164, 166, 180-184 СК України ,

Outcome: approved