Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

30 вересня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь грошові кошти, які на момент постановлення рішення будуть складатися із суми основного боргу у розмірі 50\~000 (п`ятдесят тисяч) доларів США та з врахуванням 0,07 % за кожен день прострочення від простроченої суми та стягнути з відповідача судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 9 грудня 2022 року суд прийняв позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про стягнення боргу до розгляду, відкрив провадження по справі та встановив спрощений порядок розгляду справи з викликом учасників справи у судове засідання. У перше судове засідання, яке відбулося 10 січня 2022 року, прибула представник позивача - адвокат Сібарова С.М., відповідача та третя особа не з`явилися, від представника відповідача адвоката Віноградової С.А. 6 січня 2022 року через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення проведення судового засідання у зв`язку із зайнятістю її в іншому судовому процесі, призначеному на ту ж саму дату та час. У судовому засіданні суд, дослідивши доводи вказаного клопотання та заслухавши думку представника позивача, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання представника відповідача, відклав судове засідання та наступне судове засідання призначив на 26 січня 2022 року. 18 січня 2022 року через канцелярію суду надійшов відзив, у якому відповідач [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з нього на користь позивача основного боргу у розмірі 35\~000 (тридцять п`ять тисяч ) доларів США та штрафу 0,07% за кожен день прострочення від несплаченої вчасно суми боргу. Разом із відзивом, від відповідача надійшла також заява, в якій він просить суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача [PERSON] штрафу 0,07% за кожен день прострочення несплаченої суми. Від третьої особи- [PERSON] - жодних письмових пояснень до суду не надходило. У судове засідання, яке відбулося 26 січня 2022 року, з`явилася представник відповідача - адвокат Віноградова С.А.; позивач та його представник - адвокат Сібарова С.М., до суду не зв`явилися, остання у телефонному режимі повідомила суд про неможливість прибути у судове засідання у зв`язку із хворобою та заявила суду усне клопотання про відкладення судового засідання. Суд, заслухавши думку представник позивача, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання представника позивача та відклав судове засідання. У судове засідання, яке відбулося 22 лютого 2022, прибули представники позивача та відповідача. Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив усне клопотання представника позивача про відкладення судового засідання задля надання сторонам часу для примирення. У судове засідання, призначене на 9 березня 2022 року, прибула представника відповідача - адвокат Віноградова С.А.; інші учасники справи до суду не з`явилися, жодних заяв чи клопотань про відкладення судового засідання чи розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, враховуючи запровадження на всій території України воєнного стану Указом Президента України № №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», визнав неявку учасників справи у судове засідання поважною та відклав судове засідання. Судове засідання, призначене на 13 квітня 2022 року не відбулося у зв`язку із закінченням робочого часу, встановленого на період дії воєнного стану на всій території України Наказом голови Приморського районного суду м. Одеси № 5 від 24.02.2022 року. Судове засідання, призначене на 2 червня 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої суддя Косіциної В.В. у відпустці. Ухвалою від 9 червня 2022 року судом було внесено виправлення в ухвалу суду від 09 грудня 2021 року та замість «проведення\~підготовчого\~ судового засідання\~» зазначено вірно «проведення\~ судового засідання». Судове засідання, призначене на 23 червня 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. У період з 18 липня по 5 серпня головуюча суддя Косіцина В.В. перебувала у щорічній відпустці; а з 8 по 12 серпня на лікарняному. У судовому засідання, яке відбулося 24 серпня 2022 року за участю представників позивача та відповідача, представник позивач [PERSON] адвокат Сібарова С.М. звернулась до суду із клопотанням про зменшення позовних вимог у зв`язку із тим, що відповідачем було сплачено частину суми боргу, а саме 35 тис. дол. США, що підтверджується розпискою від 18 травня 2021 року, підписаною [PERSON] . Таким чином, представник позивача наполягає на тому, аби стягнути з відповідача несплачену суму боргу у розмірі 15 тис. дол. США, а також суму штрафу у розмірі 0,07/ за кожен день прострочення від остаточної суми боргу. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Віноградова С.А. визнала позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у розмірі 15 тис. дол. США, у оой же час зазначила, що не визнає вимоги щодо стягнення штрафу та просила суд застосувати строки позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та заслухавши пояснення учасників справи по суті заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як зазначено у ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику Так, судом було з`ясовано, що позивач [PERSON] , маючи дружні стосунки з відповідачем [PERSON] , надав останньому у борг для розвитку бізнесу грошову суму у розмірі 50 000 (п`ятидесяти тисяч) доларів США, про що сторони уклали договір від 30 вересня 2016 року, копія якого міститься у матеріалах справи. Факт передачі грошових коштів підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] , підписи яких містяться на останній сторінці договору від 30 вересня 2016 року. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, в т.ч. повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Саме таку правову позицію виклав Верховний суд України у постанові від 18.09.2013 р у справі №6-63цс13. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За умовами вище вказаного договору, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 30 вересня 2018 року у доларах США. Вказане підтверджується також і розпискою дружини відповідача [PERSON] , з якої суду стало відомо, що вона не заперечує проти отримання її чоловіком [PERSON] у борг від позивача [PERSON] грошової суми у розмірі 50 000 доларів США з обов`язком повернути їх не пізніше 30 вересня 2018 року. Статтею 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такої правової позиції дотримується ВП Верховного Суду (постанова від 16.01.2019р. у справі №373/2054/16-ц) Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Згідно із частинами 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як визначено статтею 527 ЦК, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Крім того, як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник, відповідно до ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Як зазначає позивач, на момент звернення ним до суду із позовною заявою, відповідач грошові кошти не повернув, неодноразові звернення залишає без уваги, у зв`язку із чим позивач вважає своє право порушеним та змушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує факту отримання ним від позивача грошових коштів у розмірі 50 000 доларів США, у той же час він не визнає вказане позивачем твердження про те, що ним він не повертав йому грошові кошти на підставі договору позики від 30 вересня 2016 року. Так, [PERSON] зазначає про те, що він передав позивачеві [PERSON] грошові кошти у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США в рахунок погашення боргу за договором позики. Вказане підтверджується розпискою від 18 травня 2021 року, складеною та підписаною власноруч [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Окрім того, на пп.д) п. 3 Договору позики від 30 вересня 2016 року передбачено, що факт повернення грошей підтверджуватиметься власноручною розпискою Позикодавця, складеною в письмовій формі. Варто відмітити, що позивачем у судовому засіданні не оспорювався факт складення вказаної розписки від 18 травня 2021 року чи її недійсність. Таким чином, судом було встановлено, що [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу, а саме 35 тисяч доларів США із обумовленої у договорі суми у розмірі 50 тисяч доларів США. Дана обставина була визнана представником відповідача та ним оспорена у судовому засіданні не була. Окрім того, представник відповідача визнав наявність боргу у розмірі 15 тис. дол. США. У зв`язку з вище викладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу у розмірі 15 тис. дол. США підлягають задоволенню. З приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 0,07% за кожен день від простроченої суми, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1-2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, судом було встановлено, що у договорі позики від 30 вересня 2016 року сторони домовилися, що у випадку прострочення вказаного у договорі грошового зобов`язання, позичальник на вимогу позикодавця зобов`язаний буде сплатити останньому штраф у розмірі 0,07% за кожен день прострочення від остаточної суми заборгованості. Позивач у позові наводить наступний розрахунок суми заборгованості: за період з 01.10.2018 року (тобто моменту, коли позичальник не виконав свого обов`язку щодо повернення боргу) по 30.09.2021 року (тобто на момент звернення із вказаною позовною заявою) сума боргу становить 38 360 доларів США (50 000 х 0,07 = 3500; 3500 ? 100 = 35 доларів США (заборгованість за один день); 35 х 1096 = 38 360 доларів США). Інших розрахунків суми заборгованості з урахуванням нових обставин, які стали відомі суду та іншим учасникам справи після подання відповідачем відзиву позивачем до суду не надавалося. Відповідач разом із відзивом на позовну заяву від 18 січня 2022 року подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. З приводу заявлених вимог суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (рішення у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)». Більш того, відповідно до положень ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується спеціальна позовна давність в один рік ( п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та порядок її обчислення не може бути змінений за домовленістю сторін. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України). Згідно умов договору позики п. 3а, повернення суми позики мало бути здійснено не пізніше 30.09.2018 року, а отже строк позовної давності щодо пені закінчився 30.09.2019 року, а тому в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial