Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

позивач [PERSON] через представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.\~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 16\~грудня 2018 року по 15 квітня 2020 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, працюючи гірником з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № 436/к від 15.04.2020 року позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 83850,83 грн. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2020 року,\~стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 16.04.2020 року по 15.09.2020 року в розмірі 83850,83 грн. З метою примусового виконання вказаного рішення суду Покровським міськрайонним відділом ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 05.02.2021 року відкриті виконавчі провадження № 64379006, № 64379381, які\~у подальшому передані до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). На виконання рішення суду позивачу протягом жовтня-листопада 2021 року у рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати було перераховано: 08.10.2021 року - 1259,95 грн (платіжне доручення № 2353), 08.10.2021 року - 9460,39 грн (платіжне доручення № 2354), 25.11.2021 року - 9907,29 грн (платіжне доручення № 2800), 25.11.2021 року - 63223,17 грн (платіжне доручення № 2801). Постановами головного державного виконавця завершені виконавчі провадження № № 64379006, 64379381, у зв`язку із виконанням рішення суду в повному обсязі. Позивачем вимогу про розрахунок вперше було пред`явлено відповідачеві шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у справі № 227/3690/20. Зазначає, що строк затримки розрахунку при звільненні належить обраховувати з 01 жовтня 2020 року по 25.11.2021 року, останній день\~фактичного проведення розрахунку. Розмір середньоденного заробітку позивача за довідкою підприємства № 1623 від 08.10.2020 року, на момент звільнення, склав 608,38 грн. З урахуванням періоду затримки розрахунку, що становить 286 робочих днів, розміру середньоденної заробітної плати, загальна сума середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку склала 173996,68 грн (608,38 грн x 286 робочих днів). Крім того, внаслідок порушення права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, яка в повному обсязі не виплачувалася протягом тривалого часу і була погашена тільки після винесення судового рішення та відкриття виконавчих проваджень, позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням його права на оплату праці, матеріальних труднощах, необхідності тривалий час здійснювати пошуки джерела доходу для свого існування та своєї родини, яка перебуває на його утриманні, у зміні звичного перебігу життя, зокрема, необхідності відстоювати свої права у судовому порядку. Невиконання своєчасно відповідачем обов`язків щодо виплати позивачу заробітної плати, постійних ухилень від їх виконання, все це призвело до спричинення позивачу моральних страждань, які він оцінює у розмірі 5000 грн. Тому,\~просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки при звільненні\~у сумі 173 996,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Представником відповідача\~надано відзив, в якому вона вказує на безпідставність та не обґрунтованість позовних вимог. Відповідно\~до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 83 850,83 грн. У частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2020 року по 15.09.2020 року позивачу відмовлено.\~При розгляді цивільної справи № 227/3690/20 встановлено, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі пред`явлені відповідачу вперше, шляхом звернення до суду з даним позовом. Вперше відповідач отримав позовну заяву 30 вересня 2020 року, а тому суд прийшов до висновку, що строк затримки розрахунку при звільненні належить обраховувати з 01.10.2020 року (з наступного дня отримання відповідачем позовних вимог) і тому право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникло з 01.10.2020 року. Проте після отримання вказаного рішення суду позивач апеляційну скаргу не подав, із другою позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2020 по 25.11.2021\~ звернувся лише 14.02.2022 року, таким чином використав вдруге своє право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні майже через 1,5 року після винесення рішення. Тому відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду\~з відповідним позовом, передбачений ст. 233 КЗпП України.\~Крім того, відповідач посилаючись на ст. 117 КЗпП України, правові позиції Верховного Суду, просить,\~у разі неможливості застосувати позовну давність, зменшити розмір середнього заробітку, враховувати розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах. Також, відповідач просить врахувати, що на сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська»\~склалася складна економічно-фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. Ситуація додатково погіршилась оголошенням карантину, з метою запобігання поширенню на території України гостро респіраторної хвороби COVID-19, та введенням 24.02.2023 року воєнного стану в Україні.\~У відшкодуванні моральної шкоди відповідач просив також відмовити,\~оскільки суду позивачем не надано доказів її спричинення. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Трофімчук В.В. у судове засідання не з`явились, звернулись до суду із заявою про розгляд справи у їх\~відсутність, позовні вимоги просили задовольнити повністю. Представник державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у відсутність представника підприємства, у задоволенні позову просила відмовити. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні данні та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наказом відповідача № 436 к від 15.04.2020 року позивача звільнено з посади гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду за власним бажанням згідно з ч.3 ст. 38 КЗпП України, з 15.04.2020\~року(а.с.9). Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2020 року у справі № 227/3690/20, позов [PERSON] до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська»\~задоволено частково. Стягнуто з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по квітень .2020 рік в розмірі 83850,83 грн.\~В задоволенні позовних вимог\~ [PERSON] до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2020 року по 15.09.2020 року - відмовлено. Ухвалено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь\~ [PERSON] заробітної плати за січень 2020 року в розмірі 11167,24 грн (а.с. 10-12). 05.02.2021 року старшим державним виконавцем\~ Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пахомовою А.М. відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів виданих 29.12.2020 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області по стягненню заборгованості по заробітній платі з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] \~в розмірі 83850,83 грн (а.с. 13-14). Відповідно до відповіді на адвокатський запит у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало зведене виконавче провадження № 47030601, до складу якого входили виконавчі листи про стягнення з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року\~ в розмірі 83850,83 грн. Заборгованість за виконавчим провадженням погашено відповідно до платіжних доручень № 2354 від 08.10.2021 року на суму 9460,39 грн та № 2801 від 25.11.2021 року на суму 63223,17 грн, дата закінчення\~виконавчого провадження 01.12.2021 року. За виконавчим провадженням № 64379381 заборгованість погашена відповідно до платіжних доручень № 2353 від 08.10.2021 на суму 1259,95 гривень та № 2800 від 25.11.2021 року на суму 9907,29 грн. Дата закінчення виконавчого провадження 01.12.2021 року. Згідно копій постанов від 01.12.2021 року, виконавчі провадження по стягненню заборгованості по заробітній платі з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] в розмірі 83850,83 грн закінчені, у зв`язку із виконанням рішення суду\~(а.с.20,24). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З\~рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2020 року у справі № 227/3690/20, вбачається, що ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про вимогу [PERSON] про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати при звільненні стало відомо з моменту отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, а саме, з 30\~вересня 2020 року, а тому строк затримки розрахунку при звільненні слід обраховувати з 01.10.2020 року і відповідно право на звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виникло саме з 01.10.2020 року. Із викладеними висновками у вищевказаному рішенні суду позивач і відповідач погодилися. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду\~ у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи з наведеного, періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 01.10.2020 року по 25.11.2021 року, який сторонами не оспорюється. Згідно довідки\~№ 1623 виданої 08.10.2020 року ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», середньоденний заробіток [PERSON] становить 608,38 грн (а.с. 25). Таким чином, враховуючи, що позивачем пред`явлено\~відповідачу вимогу\~про проведення розрахунку при звільненні під час розгляду Добропільським міськрайонним судом Донецької області справи № 227/3690/20 про стягнення заборгованості по заробітній платі (рішення суду від 19.11.2020 року, набрало законної сили 24.12.2020 року), та останнім повний розрахунок з позивачем при звільненні не було проведено, а проведено тільки 25.11.2021 року\~під час примусового виконання рішення суду, чим порушено вимоги, передбачені ст. 116, 117 КЗпП України, тому середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2020 року по 25.11.2021 року, становить 173996, 68 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, виходячи із розрахунку: 608, 38 грн. х 286 робочих днів. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням правового висновку указаної постанови Великої Палати Верховного Суду та приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (станом на час звільнення 83850,83 грн.), період затримки виплати цієї заборгованості, зокрема, що після ухвалення рішення про стягнення заборгованості відповідач лише у примусовому порядку, більше року виконував його, дії позивача і відповідача та інші обставини справи, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат за період з 01.10.2020 року по 25.11.2021 у сумі 84000 грн. Доводи відповідача про те, що даний позов подано із пропуском тримісячного строку судом відхиляється з таких підстав. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 607/14495/16-ц (провадження № 61-42314св18) вказано, що: «непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд на вказане уваги не звернув, у повній мірі не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, та не врахував, що закон пов`язує початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку саме з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум.» Як зазначено вище, повний розрахунок по заробітній платі власником підприємства з позивачем при звільненні було проведено 25.11.2021 року, а з позовом до суду позивач звернувся 07.02.2022 року (поштовий штамп листа а.с. 27). За наведеного вбачається, що строк для звернення із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки позивачем не пропущено. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Отже, внаслідок порушення права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, яка в повному обсязі не виплачувалася позивачу протягом тривалого часу і була погашена тільки після винесення судового рішення та відкриття виконавчих проваджень, позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням його права на оплату праці, матеріальних труднощах у зв`язку з цим, необхідності тривалий час здійснювати пошуки джерела доходу для забезпечення себе, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності відстоювати свої права у судовому порядку. Разом з тим, сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 5000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 3000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним судові витрати зі сплати судового збору. Сума задоволених вимог у відсотковому відношенні становить 48,6% (87000грн. х 100%\~/\~178996,68). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 869, 92 грн. (1789,97 грн. х\~48,6% / 100).

Outcome: partial