Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Адвокат Максак Тетяна Леонідівна, діючи в інтересах [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON] . Після його смерті спадщину прийняла позивач. До спадкового майна входить, зокрема, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який померлий за життя не оформилв відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за померлим [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Позовна заява надійшла до суду 21 червня 2022 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 11 липня 2022 року, після усунення позивачем недоліків, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 08 серпня 2022 року, після чого було оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 13 вересня 2022 року у зв`язку з витребуванням нових доказів. Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Постернак Ю. О. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не має. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкових справ № 26/2018 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] та № 103/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина (а.с.15). Згідно з довідкою № 44 від 22 січня 2018 року, яка видана виконкомом Куликівської селищної ради, [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом з невісткою - [PERSON] та внуком - [PERSON] (а.с.86). [PERSON] , який помер [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.17, 18). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.20). Таким чином, [PERSON] є внуком [PERSON] . Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті [PERSON] ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті [PERSON] ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 26/2018 вбачається, що 28 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.80). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка належала померлій [PERSON] (а.с.88). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв її внук [PERSON] . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено. [INFO] померла [PERSON] (а.с.19). Після її смерті відкрилася спадщина. Згідно з довідкою № 184 від 15 серпня 2022 року, яка видана Ковчинським старостинським округом на день смерті [PERSON] мала наступний склад сім`ї: син - [PERSON] (а.с.78). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.20). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, на випадок смерті [PERSON] заповіту не залишила (а.с. 75-76). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином. спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , оскільки проживав з померлою на час відкриття спадщини і протягом строків встановлених законодавством не заявив відмови від прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. [INFO] помер [PERSON] (а.с.24). Після його смерті відкрилася спадщина. Згідно з довідкою № 413 від 30 червня 2021 року, яка видана Ковчинським старостинським округом на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] (а.с.98). [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с.16, 20). Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. З матеріалів спадкової справи № 103/2021 вбачається, що за життя [PERSON] залишив заповіт, за яким земельну ділянку площею, 0,3967 гектара, сіножаті, кадастровий номер 7422785500:02:002:0340, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 2,6070 гектара, рілля, кадастровий номер 7422785500:01:002:0340, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , заповів [PERSON] (а.с.101). 17 червня 2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.90). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки, які належали [PERSON] (а.с.109-110). 17 червня 2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.89). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на чотири земельні ділянки, які належали [PERSON] (а.с.109-110). Таким чином, позивач є єдиною спадкоємницею за законом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Згідно з постановою приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 214/02-31 від 05.11.2021 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що право власності на вказаний будинок було зареєстровано відносно померлої особи (а.с.14). 28 лютого 2000 року Ковчинської сільською радою на підставі рішення виконкому № 6 від 25 лютого 2000 року було видано свідоцтво про право власності, яке посвідчує що будинок [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] (а.с.25). Згідно інформаційної довідки № 218 від 13.10.2021 року, виданої ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 28 лютого 2000 року (а.с.26). Зважаючи на те, що [PERSON] померла [INFO] , свідоцтво про право власності, яке видане у 2000 році, тобто після її смерті, не може посвідчувати, той факт, що [PERSON] на праві власності належав спірний житловий будинок. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, а1-1, сараї Б-1, б-1, Г-1, Д-1, гараж В-1 , погріб Е, рік побудови - 1961 (а.с. 29-31). У витягах з погосподарських книг Ковчинської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 1980-1991 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.22-23). Відомості щодо самочинного будівництва відсутні. З вищезазначених витягів з погосподарських книг вбачається, що домогосподарство за адресою: [ADDRESS] , відносилося до категорії колгоспного двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства незалежно від роду занять голови господарства відносилися до господарств колгоспників. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. З довідки № 107 від 20 травня 2022 року, яка видана Ковчинським старостинським округом вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року в будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). З вищенаведеного слідує, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору мали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з презумпції рівності часток, кожному з них фактично належало право власності на 1/3 частину майна колишнього колгоспного двору. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що житловий будинок як частина майна колгоспного двору належав в рівних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , після смерті [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] , спадкоємцем за законом якого є позивач, однак не може оформити свої спадкові права у позасудовому порядку у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на житловий будинок, що є підставою для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на вказане майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved