Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором оренди. У своїй позовній заяві просила суд стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] заборгованість з орендної плати у розмірі 49 900 гривень 00 копійок, вартість неповернутого обладнання у розмірі 21 602 гривень 30 копійок, та судовий збір. Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що 21 липня 2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди №А00087821, за яким, Орендодавець передає Орендатору у тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, а Орендар зобов`язується виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання. Так, в рамках дії даного Договору, ФОП [PERSON] 21 липня 2020 року надала [PERSON] в оренду обладнання, а саме - перфоратор BOSCH GBH 7-46 у кількості 1 штука строком на 1 добу, вартість оренди за добу 300,00 грн. Найменування, комплектація, заставна вартість та ціна оренди обладнання вказана в акті передачі обладнання у тимчасове користування та Додатку №1 до договору оренди обладнання №А00087821 від 21.07.2020 року, які були підписані Сторонами. Отже, свої обов`язки ФОП [PERSON] виконала належним чином, надала обладнання у тимчасове платне користування. До теперішнього часу орендоване обладнання, у зв`язку із закінченням строку оренди та направлення вимоги про повернення обладнання. Відповідачем не повернуто та не сплачена його вартість. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 21 липня 2020 року між ФОП [PERSON] (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар) було укладено Договір оренди №А00087821 (далі - Договір), за яким, Орендодавець (Позивач) передає Орендатору (Відповідачу) у тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання (надалі по тексту - Обладнання), а Орендар зобов`язується виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання. Найменування обладнання, заставна вартість обладнання та ціна оренди зазначаються у Протоколі погодження договірної ціни, кількість елементів обладнання, що надається в оренду, зазначається в акті приймання-передачі обладнання в оренду (п.1.2. договору). Орендна плата, відповідно до п.2.1 договору, за користування обладнання розраховується на підставі розцінок Орендодавця із розрахунку за одну добу й вказується у відповідному Додатку до цього Договору, який є його невід`ємною частиною. Орендна плата розраховується Орендодавцем і підлягає оплаті Орендарем з дати зазначеної Сторонами в акті прийому-передачі обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання Сторонами акут повернення обладнання з тимчасового користування. Початок перебігу строку оренди, відповідно до п.4.1. договору, кожної одиниці Обладнання, зазначеного у відповідному додатку до цього Договору, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати передачі Обладнання за Актом передачі обладнання в тимчасове користування. Відповідно до п.4.2. договору, мінімальний строк оренди Обладнання зазначається Сторонами у відповідному Додатку до цього Договору. Так, в рамках дії даного Договору, ФОП [PERSON] 21 липня 2020 року надала [PERSON] в оренду обладнання, а саме - перфоратор BOSCH GBH 7-46 у кількості 1 штука строком на 1 добу, вартість оренди за добу 300,00 грн. Найменування, комплектація, заставна вартість та ціна оренди обладнання вказана в акті передачі обладнання у тимчасове користування та Додатку №1 до договору оренди обладнання №А00087821 від 21.07.2020 року, які були підписані Сторонами. Отже, свої обов`язки ФОП [PERSON] виконала належним чином, надала обладнання у тимчасове платне користування. Відповідно до п.4.3. Договору - термін оренди розраховується як різниця між датою приймання обладнання з оренди й датою передачі в оренду, за умови 100% повернення обладнання в технічно справному незабрудненому стані. Актами передачі обладнання встановлений строк оренди до 22.07.2020 року, проте після закінчення строку оренди Відповідач орендоване обладнання не повернув. Відповідно до додатку №1 від 21.07.2020 року, який є додаткам до Договору, вартість оренди перфоратору BOSCH GBH 7-46 у кількості 1 штука становить за добу 300,00 грн. Повернення обладнання здійснюється у зв`язку із закінченням терміну оренди або за письмовою вимогою Орендодавця у випадках передбачених даним Договором. Повернення обладнання засвідчується сторонами шляхом підписання Акту здачі-прийому (повернення з тимчасового користування) обладнання (п.5.6. договору). Оскільки, договір оренди не містять строку проведення остаточного розрахунку з орендної плати, то Орендар повинен здійснити оплату протягом семи днів з моменту пред`явлення позивачем листа-вимоги. 03 грудня 2020 року Позивач звернувся до Відповідача з листом-вимогою за №б/н від 03.12.2020 року щодо сплати заборгованості з орендної плати та повернення обладнання з тимчасового користування. Станом на 03.12.2020 року заборгованість Відповідача з орендної плати склала 38 200,00 грн, виходячи з наступного : З дати підписання Акту передачі обладнання в тимчасове користування від 21.07.2020 року по дату направлення листа вимоги від 03.12.2020 року, загальний строк оренди обладнання склав 135 доби. Вартість оренди обладнання за добу становить 300,00 грн Загальна вартість послуг з оренди обладнання переданого за Актами передачі обладнання в тимчасове користування від 21.07.2020 року складала 40 500,00 грн [135,00 діб х 300,00 грн/доба.): У період з дати підписання договору та акту передачі обладнання у тимчасове користування від 21.07.2020 року по день направлення листа-вимоги (03.12.2020 року), сплатив Орендодавцю в якості оплаги за оренду обладнання грошові кошти у розмірі 2 300,00 грн. Отже, на дату написання листа-вимоги заборгованість з оплати орендної плати за користування орендованим обладнання переданим за Актом передачі обладнання в тимчасове користування від 21.07.2020 року за Договором оренди №А00087821 від 21.07.2020 р склала 38 200,00 грн [40 500,00 грн - 2 300,00 грн сплачена орендна плата). Лист-вимогу від 03.12.2020 року не було отримано Відповідачем.. Крім того, відповідно до п.6.2.8 договору. Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві за відповідним Актом передачі обладнання з тимчасового користування в комплектному і технічно справному стані після закінчення терміну оренди або протягом 2-х діб з моменту отримання вимоги від Орендодавця. 03 грудня 2020 року Позивач направив на адресу Відповідача лист-вимогу щодо повернення обладнання або у разі не повернення обладнання сплатити його вартість у зв`язку з відмовою від прийняття обладнання. Орендоване обладнання, у зв`язку із закінченням строку оренди та направлення вимоги про повернення обладнання. Відповідачем не повернуто та не сплачена його вартість. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Укладаючи договір оренди, сторони погодили ціну договору і порядок її оплати за користування, умови припинення правовідносин між сторонами, розірвання договору, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном, як передбачено ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки, договір оренди не містять строку проведення остаточного розрахунку з орендної плати, то Орендар повинен здійснити оплату протягом семи днів з моменту пред`явлення позивачем листа-вимоги. 03 грудня 2020 року Позивач звернувся до Відповідача з листом-вимогою за №б/н від 03.12.2020 року щодо сплати заборгованості з орендної плати та повернення обладнання з тимчасового користування. Лист-вимогу від 03.12.2020 року не було отримано Відповідачем. У відповідності до п.1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за №14 від 17.12.2013 року, днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги- доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після - одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу не пред`явленою. Оскільки повідомлення про неможливість вручення листа Відповідачу було оформлено підприємством зв`язку 05.01.2021 року, що вбачається з роздруківки з сайту укрпошти про відстеження пересилання поштового відправлення, яку додана до цієї позовної заяви, то прострочення виконання боржником зобов`язання за договором настало з 13.01.2021 року (через 7 днів з моменту оформлення підприємством зв`язку повідомлення та вважався днем пред`явлення вимоги). Отже, термін оренди обладнання тривав до 12.01.2020 року - дата відмови від прийняття обладнання у зв`язку із неповерненням орендованого обладнання у строки зазначені у вимозі про повернення орендованого обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди зазначеного в Акті передачі обладнання у тимчасове користування [п.4.4 договору). Тобто, загальна вартість оренди обладнання в рамках дії Договору оренди №А00087821 від 21 липня 2020 року з моменту підписання акту передачі обладнання в тимчасове користування по дату відмови від прийняття обладнання (відповідно до п.4.4 договору) складає 49 900,00 грн. виходячи з наступного: - 38 200,00 грн заборгованість станом на 03.12.2020 року з оплати орендної плати за користування орендованим обладнання переданим за Актами передачі обладнання в тимчасове користування від 21.07.2020 року; - 11 700,00 грн заборгованість з орендної плати за період з 04.12.2020 року по 12.01.2021 року (до дати відмови від прийняття обладнання) за Актами передачі обладнання в тимчасове користування від 21.07.2020 року за Договором оренди №А00087821 від 21.07.2020 року - 300,00 грн/доба х 39 діб Отже, на день подання цього позову, [PERSON] має непогашену суму заборгованості з орендної плати за користування обладнанням перед ФОП [PERSON] за Договором оренди №А00087821 від 21.07.2020 р. у розмірі 49 900,00 грн. Крім того, відповідно до п.6.2.8 договору, Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві за відповідним Актом передачі обладнання з тимчасового користування в комплектному і технічно справному стані після закінчення терміну оренди або протягом 2-х діб з моменту отримання вимоги від Орендодавця. 03 грудня 2020 року Позивач направив на адресу Відповідача лист-вимогу щодо повернення обладнання або у разі не повернення обладнання сплатити його вартість у зв`язку з відмовою від прийняття обладнання. Відповідачем майно не повернуто та не сплачена його вартість. Отже, Відповідач свої обов`язки передбачені п.6.2.8 договору, відносно повернення орендованого обладнання, у повному обсязі не виконав - не повернув орендоване обладнання після закінчення терміну оренди за відповідним Актом повернення обладнання з тимчасового користування або отамання вимоги від Орендодавця. В силу ст.ст. 610, 612 ЦК України, відбулось порушення виконання зобов`язання, а саме прострочення його виконання з вини Орендаря. Відповідно до ст. 772 Цивільного кодексу України, наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження. Відповідно до п. 4.4. договору оренди №А00087821 від 21.07.2020 року «У випадку не повернення обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди в чотириденний строк, Орендодавець має право самостійно забрати обладнання за адресою його розташування або Орендодавець має право відмовитися від прийняття обладнання, про що зобов`язаний письмово сповістити Орендаря. Орендар у такому випадку зобов`язаний відшкодувати Орендодавцеві збитки (вартість обладнання) протягом 7 днів з моменту закінчення терміну оренди та/або отримання письмового повідомлення про відмові від прийняття обладнання» Отже, свої обов`язки Орендодавець - ФОП [PERSON] , відповідно до умов договору оренди виконала у повному обсязі - письмово повідомила Орендаря, що уразі не повернення обладнання протягом 7 днів з моменту отримання листа. Позивач відмовляється від прийняття орендованого обладнання, а [PERSON] зобов`язаний буде сплатити його вартість у розмірі 21 602,30 грн, зазначеної в Додатку від 21.07.2020 року до договору оренди №А00087821 від 21.07.2020 року. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним' чином відповідно до умов договору. Однак, на момент пред`явлення цього позову орендоване обладнання у повному обсязі не повернуто та не сплачена його вартість. Відповідно до ч. 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором оренди не виконав, а отже з останнього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з орендної плати у розмірі 49 900 гривень 00 копійок, вартість неповернутого обладнання у розмірі 21 602 гривень 30 копійок. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст. ст. 525, 610, 612, 625 ЦК України,

Outcome: approved