Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що 05.07.2018 року приблизно о 14 год. він, знаходячись неподалік магазину «Ласощі з Трускавця» по вул. Стебницькій, 11 в м. Трускавці Львівської області він отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній щелепі зліва; саден на нижній щелепі зліва, в лівій потилично-тім`яній ділянці, на лівому ліктьовому суглобі, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 316 в 21.08.2018 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, забійно-рваної рани присінку рота зліва, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які згідно вищевказаного висновку судово-медичної експертизи відносять до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я гострого травматичного періодонтиту 42, 41, 23 зуба з адентією 41, 42, 31, 32 зуба яке згідно вказаного вище медичного висновку судово-медичної експертизи відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що викликало тривалий розлад здоров`я. Згідно висновку експерта № 316 від 19 липня 2018 року у [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній щелепі зліва, саден на нижній щелепі зліва, в лівій потилично тім`яній ділянці, на лівому ліктьовому суглобі, забійно рвана рана в присінку рота зліва, гострий травматичний періодонтит 41, 41,32 адентією 41,42,31,32 зуба, закрито черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Вказані тілесні ушкодження у вигляді синців та саден могли виникнути в термін: близько 4-7 діб, садна нижньої губи 4-6 діб, саден руки 4-9 діб до моменту огляду, зокрема всі вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути 05.07.2018 року незадовго до моменту звернення в Трускавецьку МЛ госпіталізацію в ДМЛ № 1 під дією (удар) твердого (их) тупого (их) предметів якими могли бути кулаки. Гострий травматичний періодантит 42, 41, 32 зуба, що подальшому зумовив їх видалення знаходиться у прямому причинно - наслідковому зв`язку із вказаною травмою. Крім того, із відомостей приватного підприємства «СТОМАТОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР» вбачається, що пацієнт [PERSON] звернувся в клініку стоматології «Рома» з метою заміщення дефекту зубного ряду нижньої щелепи у фронтальній ділянці внаслідок травми. На прохання пацієнта із комплексного плану стоматологічного лікування виокремлено частину лікування, яка має безпосереднє відношення до відшкодування коштів внаслідок отримано травми та втрати зубів на нижній щелепі, а саме: зняття ортопедичних конструкцій з верхньої і нижньої щелеп та виготовлення тимчасових коронок; профілактичну гігієну порожнини рота; повторне ендодонтичне лікування та ендодонтичну діагностику лікованих зубів; планування імплантації на нижній щелепі; постановку формувачів ясен; видалення зубів. Довготривалу ортопедичну реабілітацію з опорою на зуби та дентальні імпланти незмінними металокерамічними конструкціями на верхній і нижній щелепах. Орієнтована вартість клінічної частини лікування - 165 750 грн.; вартість матеріалів, які будуть необхідні для хірургічного етапу лікування - 32 000 грн.; робота зуботехнічної лабораторії- 40000 гривень. Вартість лікування вказана згідно діючого прейскуранту станом на вересень 2018 року та може змінюватись на момент виконання роботи. Загальний термін лікування складає 10-12 місяців. Позивач поніс витрати, пов`язані із підготовкою до протезування на загальну суму 4 190, 02 грн. Внаслідок того, що позивач отримав тілесні ушкодження і деякий час перебував на амбулаторному лікуванні, у нього виникли проблеми фінансового характеру, пов`язані із недоотриманням систематичного доходу від підприємницької діяльності. Отже реальна сума доходів, яку він за звичайних обставин міг б отримати, якби не факт нанесення тілесних ушкоджень, у період з 05.07.2018 року по 08.08.2018 року становить 132 770 грн. (сума доходу у червні місяці - 112 250, 00 грн. (30 днів) сума доходу у липні місяці - 19 650 грн. (5 днів) сума доходу у серпні місяці - 98 500 грн. (24 дні) 230 400 грн. І на 59 днів 3905 грн., доходу в день, 34 дні - 132 770 гривень. До того ж, під час заподіяння [PERSON] відповідачем тілесних ушкоджень, пошкоджений його одяг (джинси, сорочка та взуття). Вартість пошкоджених речей становить 6600 гривень. При визначенні розміру моральної шкоди він виходить з характеру та обсягу душевних страждань, тяжкості одержаних мною ушкоджень здоров`я, свого пригніченого психологічного стану та тривалості фізичного болю, що відчував продовжує відчувати до цього часу. Також не мало значимим є те, що він є людиною досить немолодого віку і подібного роду поведінка відповідача відносно нього заводить його в стан глибокої депресії та пригнічення, оскільки за свій чималий життєвий досвід він вперше постраждав у такий спосіб від сторонніх осіб Через цей інцидент він тривалий час не міг працювати, бути сконцентрованим заробляти кошти та справляти дозвілля. Постійно переносив фізичний біль та переважну більшість часу витрачав на лікування. Відповідач жодного разу не вибачився переді ним і не запропонував своєї допомоги, хоча б покрити витрати, які він поніс на лікування. Позивач вважає, що розумною і справедливою сатисфакцію за завдані йому страждання буде грошова компенсація у розмірі 100 000 грн. Просить суд позовну заяву задовольнити. 28.06.2022 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних, мотивуючи її тим, що в ході розгляду судової кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] ним було заявлено про стягнення витрат на лікування у розмірі 30 000,00 грн. Однак, стан здоров`я [PERSON] у повній мірі не відновився після отриманих травм від [PERSON] , і до моменту подання цієї заяви ним здійснено додаткові витрати на лікування, які полягають у придбанні медичних препаратів та ліків. Так, оглядом невролога від 26 травня 2021 року встановлено діагноз у [PERSON] - енцефалопатію внаслідок отриманої черепно-мозкової травми 05 липня 2018 року. В ході огляду невропатолога 06 травня 2022 року у [PERSON] і надалі діагностовано післятравматичну дисциркуляторну енцефалопатію - хворобливий стан, спровокований недостатністю руху крові в області головного мозку. Такий стан поступово призводить до відхилень функціонування мозку, а також може стати причиною розвитку порушень мозкової структури, які носять дифузний характер. З метою уникнення ускладнень та стримування прогресії негативних наслідків діагностованого хворобливого стану [PERSON] проходив стаціонарне лікування у Комунальному некомерційному підприємстві "Стебницька міська лікарня" в період 06 травня 2022 року по 13 травня 2022 року, що підтверджується витягом із історії хвороби №145 від 13 травня 2022 року. Зважаючи на рекомендації та лікарські призначення [PERSON] було здійснено додаткові витрати на лікування у загальному розмірі 2 237,21 грн. Таким чином сумарно [PERSON] витрачено на лікування 32 237, 21 грн., які підлягають стягненню із винуватця - [PERSON] . Також позивачем [PERSON] було заявлено вимогу про стягнення упущеної вигоди за час коли ним не здійснювалась підприємницька діяльність, у загальному розмірі 132 770,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000,00 гривень. Щодо вимоги позивача про надання правничої допомоги адвоката Мазура В.В. в період з вересня 2018 року до червня 2020 року та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» з серпня 2020 року і до моменту оголошення вироку у цій справі. Так адвокатом Мазурем В.В. було надано професійну правничу допомогу на суму 122 800,00 грн., а Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» надано професійну правничу допомогу на суму 30 000, 00 грн. Беручи до уваги вищезазначене просить суд задоволити заяву про збільшення позовних вимог, а саме в розмірі: 32 237, 21 грн. - понесених позивачем витрат на лікування, пов`язаних із вартістю ліків та медичних препаратів; 132 770,00 грн. - упущеної позивачем вигоди за час поки ним не здійснювалась підприємницька діяльність; 200 000,00 грн.- завданої позивачу, неправомірними діями [PERSON] , моральної шкоди; 157 300,00 грн.- понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. 08.08.2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позивачем не надано жодного доказу який би підтверджував заподіяння йому моральних страждань, їх характер та тривалість, в чому це проявилось, які наслідки мали для позивача. Позивач безпідставно стверджує, що завдання фізичних страждань спричиняє моральних страждань, зазначаючи, що це є загальновідомою обставиною. При цьому, позивач не зазначає, які саме джерела визначають наведене як загальновідомою обставиною. Не відповідають дійсності і твердження позивача, що відповідач не вибачався та не запропонував свою допомогу. Відповідач неодноразово просив вибачення та пропонував свою допомогу, однак позивач, не приймав до уваги вибачення відповідача, а запропоновану допомогу розглядав, як можливість збагатитися та висував не виконанні відповідачем вимоги, в тому числі щодо сплати грошових коштів у великих розмірах, що не відповідала обставинам справи. Окремо позивач, зазначає, що в липні 2018 року він зазнав значного душевного болю та фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, морального приниження, він очікував на швидке розслідування, швидкий судовий розгляд справи, встановлення справедливості. Щодо наведеного зазначаю наступне. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують, що останній зазнав значного душевного болю. Не зазначено протягом якого періоду він зазнав душевного болю, в чому це проявлялось, як це вплинуло на його повсякденне життя. Посилання позивача на швидке розслідування та швидкий розгляд справи є безпідставними та таким, що не заслуговують на увагу, оскільки функціонування органів досудового розслідування та судового розгляду не залежить від обвинуваченого. Не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що останній зазнав морального приниження, оскільки обвинуваченим не вчинялися жодних дій, не висловлювався щодо позивача словосполученнями, що були спрямовані на моральне приниження позивача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують, що він зазнав морального приниження і таке моральне приниження є у причинному зв`язку із діями або висловлюваннями обвинуваченого. Щодо доводів позивача в частині стягнення упущеної вигоди за вимушене тимчасове зупинення підприємницької діяльності то позивач зазначає, що в матеріалах справи наявні докази, на підставі яких можливо прийти до висновку, що у випадку правомірної поведінки обвинуваченого [PERSON] , якщо б він не завдав травм потерпілому [PERSON] підприємницька діяльність останнього продовжувалась би. При цьому, для розрахунку упущеної вигоди, позивач посилається на книгу обліку доходів та витрат та визначає середньоденний дохід за один день 3905 грн., а загальна кількість днів перебування [PERSON] на лікарняному становить 34 дні. Вважаю, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на вищевказані доводи. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому, таке обґрунтування повинно бути реальним, а не теоретичним. Враховуючи вищенаведене, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що підтверджують заявлені вимоги у розмірі 137 770 грн., не обґрунтована реальність підстав для отримання вказаного доходу. Щодо доводів позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленні у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами. В матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги від 27.09.2018 року укладений між адвокатом Мазуром В.В. та [PERSON] , згідно якого за отримані послуги клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар відповідно п. 5.1-5.2 договору і додатку до нього та фактичні витрати. Однак позивачем всупереч вищенаведеним положенням на підтвердження своїх доводів не надано документи, що підтверджують оплату наданих послуг. Звертаю увагу суду, що визначаючи обґрунтованість понесених витрат, необхідним врахувати, не лише чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Так, у акті виконаних робіт від 02.06.2020 р. адвокатом Мазур В.В. зазначено виготовлення ряду документів, які не стосуються предмету доказування або не відповідають вимогам чинного цивільно процесуального законодавства України. Позивач під час розгляду Трускавецьким міським судом Львівської області кримінальної справі №457/792/18, безпідставно та всупереч нормам чинного законодавства подавались заяви та клопотання з метою отримання інформації відносно [PERSON] та його співмешканки [PERSON] , які судом в тому числі були відмовлені або частково задоволені та які не підлягають оскарженню окремо від вироку суду. Викладене вчинялось позивач з метою проведення у співмешканки обвинуваченого [PERSON] - [PERSON] яка займалась підприємницькою діяльністю перевірок контролюючих органів, знов ж таки виключно з метою тиску на сторону захисту для стягнення коштів у відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди у явно завищених розмірах. При цьому, необхідність такий дій, їх доцільність та вплив на розгляд справи по суті вони не мали та не могли мати, оскільки відповідач визнав вину повністю, належним чином виконував свої процесуальні обов`язки як під час досудового, так і судового слідства. Звертаю увагу суду, що очевидно необґрунтованість витрат на правничу допомогу підтверджується тим, що відповідач [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке відноситься до категорії нетяжкого. Більше того, [PERSON] як на досудовому слідстві так і в суді повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, у скоєному щиро розкаявся, вживав заходів до мирного врегулювання спору, а його процесуальна поведінка була належною, як під час досудового розслідування, так і під час судового слідства. Отже, процес доказування вини обвинуваченого не був складним та визнавався відповідачем. З огляду на наведене, твердження позивача про обґрунтованість заявленого розміру відшкодування понесених витрат на правову допомогу є безпідставним, є таким, що не відповідає принципу співмірності, доцільності та справедливості. В судовому засіданні позивач пояснив, що перебуває на обліку у лікаря невропатолога, постійно переживає стрес коли іде до суду, через неправомірні дії відповідача йому було завдано матеріальну та моральну шкоду, а також йому було завдано шкоди у вигляді упущеної вигоди, оскільки через проблеми зі здоров`ям він не міг здійснювати свою підприємницьку діяльність. Тому просив суд в повному обсязі заявлені вимоги задовольнити. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 03 грудня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року, вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 03 грудня 2021 року в частині призначення покарання- залишено без змін. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Що стосується позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 32 237 грн., що витрачено позивачем на лікування та відновлення здоров`я, суд вважає, що ця позовна вимога підлягає до задоволення в повному розмірі з наступних підстав. На підтвердження позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в сумі 32 237 грн. позивачем надано витяг з медичної карти стаціонарного хворого № 4965, виписки із медичної карти хворого із зазначенням діагнозу, призначеного лікування, станом здоров`я та рекомендацією лікаря щодо подальшого лікування, копію чеків про придбання медичних препаратів згідно призначення лікаря, направлення на медичне обстеження, довідку про призначення ліків /арк. справи 6-67, 115-121/. В судовому засіданні встановлено, що придбані лікарські препарат було призначено лікарем, згідно діагнозу пацієнта та станом його здоров`я, лікування позивача за наглядом лікаря відбувалось виключно з метою покращення стану здоров`я, що погіршилось з вини відповідача. Отже, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме: витрат на лікування в сумі 32 237 грн. підлягає повному задоволенню, оскільки його розмір підтверджується копіями квитанцій про купівлю медикаментів та довідками про необхідність лікування цими медичними препаратами. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст. 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Суд переконаний, що нанесені тілесні ушкодження людині, завжди з неминучістю завдають моральних страждань. Це презумпція, яка не лише витікає з положень ст. 23 ЦК України, але й ґрунтується на здоровому глузді. Отже, суд вважає, що позов в частині відшкодування моральної шкоди, підлягає до часткового задоволення. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, а саме: нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров`я, порушення звичного способу життя позивача, а також тривалість розгляду справи, який тривав з 2018 року. Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог розумності і справедливості, характер та обсяг страждань позивача, глибину душевних страждань позивача, особу відповідача та інші істотні обставини справи, та приходить до висновку, що належною та справедливою компенсацією моральної шкоди буде 60 000 грн. На думку, суду ця сума буде відповідати характеру та обсягу страждань позивача, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди, суд приходить до наступного. Внаслідок вчинення протиправних дій відповідача позивачу, беззаперечно завдані душевні страждання, обумовлені стійким внутрішнім напруженням, почуттям болю, що призвело до погіршення соціального благополуччя, нормального життєвого циклу. У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Так, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20). При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. Крім того, позивачу слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача. Також позивач повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню. Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника. У частині третій статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток. Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків. Отже у задоволенні цієї позовної вимоги, слід відмовити, оскільки позивачем не було надано обґрунтованих доказів про упущену вигоду, внаслідок неправомірних дій відповідача. Що стосується позовної вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, що становлять 157 300 грн. під час розгляду кримінального провадження, в якому він є потерпілим, які в свою чергу підтверджуються матеріалами кримінального провадження, які оглянуті в судовому засіданні за участю представників сторін і, відповідно, знайшли своє підтвердження. З огляду на викладене, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Крім того, витрати на правову допомогу в межах розгляду даної цивільної справи також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. З огляду на викладене, вказана позовна вимога також підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану йому матеріальну та моральну шкоду, розмір якої було доведено під час судового розгляду, а також понесені ним судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial