Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач по справі, який є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина, який проживає зі своєю матір`ю, позивачем по справі. Відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, наразі відбуває покарання в місцях позбавлення волі, не цікавиться життям дитини та не підтримує з ним зв`язок, матеріально не допомагає, та тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23.05.202 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17.06.2022 року на адресу суду направлено розписку засудженого [PERSON] про отримання ухвали про відкриття провадження та пояснення засудженого. (а.с.26-28). 20.06.2022 року ухвалою суду було задоволено клопотання [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35». 01.07.2022 року засобами електронного зв`язку на адресу суду надійшла заява [PERSON] , в якій він просить провести розгляд справи без його участі, а позов задовольнити (а.с.34). 01.07.2022 року ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 01.07.2022 року ухвалою суду було витребувано у Служби у справах дітей БМР висновок органу опіки та піклування щодо вирішення даного судового спору. 03.08.2022 року Служба у справах дітей надала письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору (а.с.58). 22.08.2022 року засобами електронного зв`язку Служба у справах дітей БМР направила клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Ухвалою суду від 23.08.2022 року забезпечено участь відповідлача [PERSON] під час розгляду даної цивільної справи , у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення відеоконференції доручено ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35». В судовому засіданні позивач позов підтримала. В судовому засіданні 08.09.2022 року, яке проводилось в режимі відеоконференції, відповідач визнав позов. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, в судове засідання на розгляд справи по суті не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направили клопотання про розгляд справи за відсутності представника ССД. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.09.2018 р. (а.с.9). Шлюб між батьками дітей [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.06.2021 року № 357/5275/21 2-о/357/132/21. (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, позивач із своїми малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою управління адміністративних послуг БМР про реєстрацію місця проживання особи №15.2-03/2477 від 18.06.2020 року (а.с.7, 8). Встановлено, що 13.05.2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим їй було присвоєне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (а.с.35). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Дошкільного навчального закладу (ясел-садка) «Веселка» Білоцерківської міської ради, слідує, що за час перебування [PERSON] в садочку, батько жодного разу не приводив сина і не забирав його до дому, з вихователями не контактував. (а.с. 61). Відповідно до довідки виданої сімейним лікарем [PERSON] КНП БМР «Міський центр первинної допомоги медико-санітарної допомоги №1» від 24.06.2022 року, сімейний лікар засвідчив, що під час відвідування дитини лікарем, батька ні разу не бачив. [PERSON] не цікавився здоров`ям сина. (а.с.36). Вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 13.04.2020 року у справі 357/11/19 1-кп/357/616/20 [PERSON] , визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.186 КК України, ч.2. ст.289 КК України, на підставі ч.1,2 ст. 70 КК України, за сукупністю вищевказаних злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань до остаточного покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна. (а.с37-41). Ухвалою Київського Апеляційного суду від 28.07.2020 року, яка набрала законної сили, вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 13.04.2020 року стосовно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України, було залишено без змін. (а.с.42-46). Згідно висновку Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 29.07.2022 року № 500, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та відповідність зазначеного інтересам дитини. (а.с. 38). Позивач суду пояснила, що відповідач по справі [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю сторони проживали до осені 2020 року. Відповідач не займався вихованням дитини, були випадки недбалого і загрозливого ставлення до дитини. Були випадки, що загрожували життю та здоров`ю дитини, коли відповідач забрав місячну дитину на прогулянку, а через тривалий час повертав дитину матері итовариш відповідача. Позивач зазначила, що вдруге вийшла заміж, дитина проживає разом з позивачем та її чоловіком [PERSON] , який повністю замінив батька дитині, та має намір усиновити [PERSON] . Відповідач не приймає жодної участі в житті дитини, з часу відбуття покарання у ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» відповідач в телефонному режимі лише запитує про сина, коштів на утримання дитини не надає, оскільки повідомив що у виправній колонії не працює за незначну заробітну плату. Відповідач не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , наслідки позбавлення батьківських прав йому відомі, вважає, що таке рішення відповідає інтересам дитини зараз і на майбутнє. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р., Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов`язків стосовно виховання сина [PERSON] , [INFO] , не проявляє належної батьківської турботи, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та вважає, що задоволення даного позову в інтересах дитини. Отже, виходячи із заявлених вимог, встановлених судом фактів, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що [PERSON] підлягає позбавленню батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне в рішенні зазначити, що відповідно до положень ст. 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Позивач не ставить вимогу про стягнення з відповідача судових витрат по справі.

Outcome: approved