Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

19 січня 2022 року від представника позивача Вигівської С.І. до суду надійшов позов, яким просить суд : відібрати від громадянки [PERSON] , [INFO] , її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є одинокою матір`ю двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 19 вересня 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Відповідач вихованням дітей не займається, не забезпечила належного догляду, харчуван-ня, тобто повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Тому, 21 липня 2021 року малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були поставлені на облік в службі у справах дітей та сімї міської ради, як такі що опинились у складних життєвих обставинах, по причині неадекватної поведінки матері. В подальшому діти були вилучені з родини та поміщені до дитячого відділення КПН «ББЛІЛ» для обстеженні. Після цього їх направили до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації «Сезенків». Відповіда-ча було направлено на обстеження до лікаря-психіатра, який після огляду встановив попередній діагноз «шизоафективний розлад депресивний тип». Після цього [PERSON] проходила курс лікування у КПН КОР «Обласне психіатрично - накологічне медичне об`єднання» смт. Глеваха в період з 14 липня 2021 року по 13 серпня 2021 року. Проте, повернення матері з лікарні ситуацію у родині на краще не змінило. [PERSON] проживає з чоловіком, який зловживає спиртними напоями, вчиняє бійки. Тому, з метою захисту законних прав та інтересів малолітніх дітей на належне виховання, утримання, матеріальне забезпечення, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати у [PERSON] її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав та звертається до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 04 лютого 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам роз`яснено права та обов`язки, встанов-лено строки для вчинення процесуальних дій. 02 серпня 2022 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань на адресу суду не направила. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяву представника позивача, матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлю-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є одинокою матір`ю двох дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06 липня 2009 року виконкомом Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01 грудня 2011 року виконкомом Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області. Діти зареєстровані на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження за № 00021409749 та за № 00021409728 від 09 листопада 2018 року. 19 вересня 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 19 вересня 2019 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. 21 липня 2021 малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , поставлені на облік в службі у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, як такі що опинилися у складних життєвих обставинах, по причині неадекватної поведінки матері. Судом встановлено, що [PERSON] , маючи на утриманні двох малолітніх дітей повністю самоусунулася від їх виховання, при цьому поводила себе неадекватно, проявляла агресію до сусідів та працівників служби, не готувала дітям їжу та сама не вживала продукти харчування, що викликало занепокоєння її психічним станом. 14 липня 2021 року малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були вилучені з родини та поміщені до дитячого відділення КНП «ББЛІЛ» для обстеження та в подальшому направлені до Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації «Сезенків» для проходження реабілітаційних заходів. Крім того, Службою у справах дітей та сім`ї міської ради було забезпечено вирішення питання про огляд громадянки [PERSON] лікарем-психіатром, який після огляду встановив попередній діагноз «шизоафективний розлад депресивний тип» та видав направлення на госпіталізацію до КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічний медичне об`єднання» смт. Глеваха. Відповідно до направлення лікаря-психіатра КНП «ББЛІЛ» [PERSON]. перебувала на лікуванні у КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічний медичне об`єднання» смт. Глеваха в період з 14 липня 2021 року по 13 серпня 2021 року. Після повернення матері з лікарні ситуація у родині на краще не змінилася. Під час неодноразового відвідування працівниками служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради даної родини, стало відомо, що чоловік матері, [PERSON] , часто зловживає алкогольними напоями, влаштовує бійки, чинить насильство стосовно дружини. 06 грудня 2021 року органом опіки та піклування надано висновок, погоджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської ради за № 969 від 06 грудня 2021 року про доцільність відібрати у громадянки [PERSON] її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення матері батьківських прав. Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму верховного суду України «Про практику застосу-вання судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та про поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року за № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Із вищевказаних документів вбачається, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських прав по відношенню до своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що було основною підставою для подачі даного позову про відібрання від неї дитини без позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обставини справи свідчать про те, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідача, оскільки вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Суд вважає, що наявність підстав для відібрання дитини від відповідача без позбавлення її батьківських прав доведено. Крім того, відібрання дитини від відповідача без позбавлення батьківських прав не позбавляє останню права звернення до суду в порядку ч. 3 ст. 170 СК України про повернення дитини їй. Відповідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням ст. 142 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору а позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає, необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved