Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя. Позов обґрунтований наступними обставинами. 07.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб, в період якого, а саме: 22.12.2015 року подружжя придбало автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який було зареєстровано на [PERSON] .. Позивач вказав, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси, від 02.02.2021 року, по справі № 521/15220/20, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 11.03.2021 року. Як вказав позивач, на теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного спільного майна, оскільки [PERSON] не визнає спільною сумісною власністю вказаний транспортний засіб, набутий ними за час перебування у шлюбі, заперечує проти виплати йому грошової компенсації вартості частки транспортного засобу, який знаходиться у неї в одноособовому постійному користуванні. Крім того, позивач вказав, що шлюбний договір між подружжям не укладався, будь-які домовленості щодо спірного транспортного засобу між сторонами не існують. Також, [PERSON] стверджує, що він згоден на отримання грошової компенсації шляхом попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене, позивач просить суд: - здійснити поділ майна шляхом визначення за [PERSON] права власності 1/2 частки на рухоме майно, а саме: автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , який належить [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, або стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , половину від вартості спільного майна подружжя, яка складає в сумі 90706,00 гривень (дев`яносто тисяч сімсот шість гривень) в якості грошової компенсації шляхом попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. - стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , понесені судові витрати, у розмірі 1814,12 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять гривень дванадцять копійок). Представник позивача до суду надала заяву, в якій вказала що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача (а. с. 111). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. На електронну адресу суду надійшла заява відповідача (а. с. 106 107), в якій вона просила перенести розгляд справи, у зв`язку з тим, що нею було подано позов (справа № 521/12159/22) до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу та договору комісії недійсними та стягнення грошової компенсації, де предметом розгляду справи є т/з Nissan Terrano, але за яким провадження у справі не відкрито. У вказаній заяві відповідач вказала, що вирішення справи № 521/12159/22 суттєво впливає на розподіл майна подружжя, а тому просила суд відкласти розгляд справи № 521/1249/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя. Проте, стосовно вказаної заяви відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачкою [PERSON] вже подавались заяви про відкладення розгляду справи, а саме: - 18.04.2022 року, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану і її приїзд до суду може створити загрозу її життю і здоров`ю (а.с.48); - 14.07.2022 року, у зв`язку необхідністю їй належно підготуватися до розгляду справи (а.с.54-55); - 30.08.2022 року, у зв`язку з подачею [PERSON] позову (справа № 521/12159/22) до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу та договору комісії недійсними та стягнення грошової компенсації, де предметом розгляду справи є т/з Nissan Terrano, але за яким провадження у справі не відкрито (а.с.99-100). Проте, побоювання відповідачки, що її приїзд до суду може створити загрозу її життю і здоров`ю не завадило їй 09.06.2022 року подати до канцелярії суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи і 14.07.2022 року вона ознайомилась з матеріалами справи (а.с.93). Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення, від 03.04.2008р., у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003). З урахуванняґм вказаного, суд зазначає, що намагаючись не порушувати право відповідача на участь в судовому засіданні, відкладаючи розгляд справи тим самим, фактично, порушуються права позивача на справедливий розгляд справи в розумні строки. Більш того, суд зазначає, що в матеріалах справи наявний відзив [PERSON] на позов (а. с. 64 68, 83 87), де, фактично, викладена позиція відповідача у справі стосовно позовних вимог. Заявлені відповідачем неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи можуть вказувати лише про навмисне затягування розгляду справи. Крім того, суд звертає увагу відповідача у справі на те, що ціна позову у даній цивільній справі становить 181412,00 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, що виникають з сімейних відносин, крім спорів\~про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Тобто, фактично, законодавцем дану категорію справ віднесено до категорії малозначних, а тому пріоритетним по такій справі є швидке її вирішення. Частиною другою статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Проте, з заявою про врегулювання спору шляхом досягнення угоди між сторонами, відповідач до суду не зверталась. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Частиною 3 ст. 131 ЦПК України встановлено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належним йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, наділені широким колом цивільних прав та рядом обов`язків, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, з`являтися в судове засідання за викликом суду, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, суд звертає увагу на те, що законодавцем передбачено розумні строки розгляду справи. Також, суд зазначає, що статтею 44 ЦПК України передбачено неприпустимість зловживання процесуальними правами. Так, відповідно до ч. 1 вказаної статті, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно до ч. 2 вказаної статті 44 ЦПК України, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оскільки, систематичні неявки відповідача до суду можуть вказувати на зловживання нею своїми процесуальними правами. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що такий висновок суду кореспондується з положеннями п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства, згідно яких, суд повідомляє сторони та їх представників, шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, але достеменно знала про його призначення. Посилання відповідача на ту обставину, що існує справа № 521/12159/22, яка суттєво впливає на розподіл майна подружжя, суд не може прийняти до уваги, оскільки, як вказала сама відповідач, суть спору у справі № 521/12159/22 визнання договору купівлі-продажу та договору комісії недійсними та стягнення грошової компенсації, де предметом розгляду справи є інший т/з Nissan Terrano. Тобто, ці справи не є взаємопов`язаними, вирішення однієї справи жодним чином не впливає на розгляд іншої. Крім того, доказів того, що по тій справі відкрито провадження, відповідачкою до суду надано не було. Як вже було зазначено судом, відповідач у справі [PERSON] надала до суду відзив на позов (а. с. 64 68, 83 87), в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Так, відповідач вказала, що 22.12.2015 року, в один і той самий день, коли вони з позивачем перебували в шлюбі було придбано два транспортні засоби: HONDA ACCORD, 2004 року випуску (зареєстровано на відповідача), NISSAN TERRANO, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (зареєстровано на позивача). Відповідач вказує, що в ході розгляду цивільної справи № 521/7950/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, нею було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Nissan Terrano, 1998 року виготовлення, державний номерний знак [NUMBER] , але у задоволенні заяви було відмовлено. Як вказала [PERSON] , позивач мав намір щодо продажу транспортного засобу Nissan Terrano, 1998 року виготовлення, державний номерний знак [NUMBER] . Крім того, відповідач стверджує, що, оскільки відповідачем та позивачем під час перебування в шлюбі одночасно придбано два транспортні засоби, а тому обидва, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України є спільною власністю (спільним майном) подружжя, у зв`язку з чим є необхідність в поділу цього майна, шляхом визнання за [PERSON] права власності 1/2 частки на рухоме майно, а саме: транспортний засіб, автомобіль Nissan Terrano, 1998 року виготовлення, державний номерний знак [NUMBER] в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач стверджує, що позивачем самостійно визначено вартість транспортного засобу Nissan Terrano, 1998 року виготовлення в розмірі 6200 (шість тисяч двісті) доларів США, що відповідно до курсу НБУ, станом на 25.07.2022 року, становить 242234 гривні, вартість однієї частки - 121117 (сто двадцять одна тисяча сто сімнадцять) гривень, а так як заявлена Позивачем вартість спільного сумісного майна становить - 181412 (сто вісімдесят одна тисяча чотириста дванадцять) гривень є значно меншою, що в поділі на частку становить - 90706 (дев`яносто тисяч сімсот шість) гривень, то існує необхідність у стягненні з позивача на користь відповідача різниці, у вигляді відповідної грошової суми, що становить 30411 (тридцять тисяч чотириста одинадцять) гривень. Відповідач стверджує, що т/з HONDA ACCORD, 2004 року випуску залишився у її володінні, а т/з Nissan Terrano, 1998 року виготовлення, залишився у володінні позивача, та спір стосується фактично лише визначення вартості грошової компенсації в розрізі вартості спільного майна. Враховуючи викладене, відповідач у своєму відзиві просила суд: - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину транспортного засобу, автомобіля Nissan Terrano II, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , - здійснити поділ майна, а саме автомобіля Nissan Terrano II, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що належить та зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , в порядку поділу спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. - стягнути в якості грошової компенсації з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , різницю від вартості спільного майна подружжя, що становить 30411 (тридцять тисяч чотириста одинадцять) гривень, шляхом внесення цієї суми на депозитний рахунок Малиновського районного суду м. Одеси. З урахуванням викладеного, у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю сторін за наявними в матеріалах справи доказах. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 02.02.2021 року, по справі № 521/15220/20 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу, прізвище відповідача відновлено на « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 11.03.2021 року (а. с. 12). Як встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 07.10.2011 року. Згідно до вимог ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , 22.12.2015 року автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , було зареєстровано на ім`я [PERSON] (а. с. 10 11). Тобто, т/з HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] було придбано в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] і зареєстровано за відповідачкою, яка цим автомобілем наразі користується. Вказані обставини сторонами не оспорюються та не спростовуються. Отже, автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є спільним майном, придбаним у шлюбі подружжям [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту відзиву на позов, відповідач [PERSON] просить суд: - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину транспортного засобу, автомобіля Nissan Terrano II, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , - здійснити поділ майна, а саме автомобіля Nissan Terrano II, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що належить та зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , в порядку поділу спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. - стягнути в якості грошової компенсації з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , різницю від вартості спільного майна подружжя, що становить 30411 (тридцять тисяч чотириста одинадцять) гривень, шляхом внесення цієї суми на депозитний рахунок Малиновського районного суду м. Одеси Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Тобто, у вимогах відзиву на позов, відповідачка [PERSON] вказала не заперечення проти позову, а свої вимоги позову до [PERSON] .. У зв`язку з указаним, суд звертає увагу на те, що зазначені вимоги відзиву відповідача суперечать нормам ч.1 ст. 178 ЦПК України, відповідно до якої, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Указані відповідачем у відзиві вимоги, відповідач міг, у відповідності до норм ст. 193, 194 ЦПК України, викласти у зустрічній позовній заяві. За приписами ч.1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Згідно ч. 2 3 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У відповідності до ч.1 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. Проте, у строк, встановлений для подання відзиву, відповідач, як того вимагають діючі норми законодавства, до суду з зустрічним позовом не зверталась, судовий збір за подання позову до суду також не сплачувала. Разом з тим, як вбачається зі змісту відзиву на позов, [PERSON] , фактично, визнає ту обставину, що автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який було зареєстровано на її ім`я, було придбано в період її шлюбних відносин з [PERSON] та що даний т/з є спільною сумісною власністю подружжя. Проте, як вказала сама відповідачка, до Малиновського районного суду м. Одеси нею було подано позов (справа № 521/12159/22) до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу та договору комісії недійсними та стягнення грошової компенсації, де предметом розгляду справи є т/з Nissan Terrano, але за яким провадження у справі не відкрито. Тобто, відповідач визначилась та звернулась до суду за захистом своїх прав в іншому судовому провадженні. Наразі, клопотань щодо зупинення розгляду справи № 521/1249/22 відповідачкою до суду не заявлялось. Суд зазначає, що у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи № 521/12159/22, а докази, які містяться в матеріалах справи, дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Згідно до вимог ч. 2 ст. 325 ЦК України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які, відповідно до закону не можуть їм належати. За приписами ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Також, згідно ч. 4 5 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, від 29 квітня 2020 року по справі № 210/4854/15-ц; Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, від 3 червня 2020 року по справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року по справі № 760/789/19 висловлені, подібні за змістом висновки: -якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки; -заявляючи вимогу про припинення права власності на частку у праві спільної власності, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, як правило, не згоден її виплачувати, що і є суттю спору. Тому відповідач не має наміру вносити відповідні кошти на депозитний рахунок суду. Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того із подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Тоді як інший із подружжя, як правило, не має такої можливості, хоча залишається співвласником; -частина п`ята статті 71 СК України не встановлює вимогу про обов`язкове внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно й отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. У Постанові Верховного Суду, від 8 лютого 2022 року по справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс2), Велика Палата ВС вважала правильним висновок судів про те, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Крім того, ВП ВС констатувала, що внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Також, ВП ВС зазначила, що приписи частин 4, 5 ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності, треба розуміти так: а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. При цьому, ВП ВС зазначила, що позивачка не претендувала на те, щоб залишити автомобіль собі, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона, навпаки, дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача, законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Окрім того, ВП ВС констатувала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України, згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі. При цьому, Велика Палата ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ, від 30 березня 2016 року по справі № 6-2811цс15 та КЦС ВС, від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15 висновку про те, що суд має визначити ідеальні частки співвласників у неподільній речі без її реального поділу та залишити відповідне майно у спільній частковій власності у разі, коли відповідач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду кошти за частку позивача у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, а останню не можна поділити в натурі відповідно до часток. Крім того, ВП ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ, від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 та КЦС ВС, від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц висновку, що для вирішення питання про застосування ч. 2 ст. 364 ЦК України, юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем. При цьому, Велика Палата ВС постанову апеляційного суду скасувала в частині відмови в задоволенні вимог про виділення автомобіля у власність відповідача і стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації (у цій частині залишила в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову) і змінила в мотивувальній частині щодо відмови в задоволенні вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, вказавши, що внаслідок виділення автомобілю у власність відповідачеві і стягнення з нього грошової компенсації на користь позивача, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому, окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. З урахуванням вищенаведеної, сталої позиції Верховного Суду, виходячи з системного аналізу наведених норм права, доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що зареєстрований за відповідачкою автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , подружжя [PERSON] придбало за спільні кошти під час шлюбу. \~ \~ \~ \~ Тому, цей транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності позивачки та відповідача. Згідно до Висновку, ринкова вартість автомобілю HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , визначена -181412 грн. (а.с.13). Під час розгляду справи відповідач не оскаржила ринкову вартість автомобіля, клопотання про призначення судової експертизи не заявляла. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач згоден на отримання грошової компенсації за його частку у праві спільної сумісної власності на неподільну річ - автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, з припиненням його права власності на частку у праві спільної сумісної власності на неподільну річ - автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску. Отже, позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, тому на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Відповідач не погодилася на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється. Проте, як вже було зазначено Великою Палатою ВС, у спорі, в якому особа просить суд припинити її (а не відповідача) право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно та виплатити грошову компенсацію вартості цієї частки, немає необхідності в отриманні згоди відповідача на таке припинення права позивача, а також у внесенні відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду. Отже, оскільки, позивач не претендує на те, щоб залишити автомобіль собі, припинивши право відповідачки на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією їй за цю частку, а, навпаки, дає згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за його частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача, тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності відповідача, законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідачки коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, а саме: автомобілю HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 181412 грн. Внаслідок виділення автомобілю у власність відповідачці і стягнення з неї грошової компенсації на користь позивача, право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, припиняється. Згідно\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, сплачений позивачем судовий збір по справі, який складає 1814,12 грн.

Outcome: partial