Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача До суду у січні 2021 року звернулась [PERSON] з позовом, який мотивувала тим, що 27.10.2007 року зареєструвала з [PERSON] шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Протягом останніх двох років сімейні відносин у сторін погіршились, відбувались постійні сварки, втрачено почуття любові та поваги один до одного. З огляду на припинення шлюбних відносин [PERSON] прийняла рішення про розірвання шлюбу, неодноразові спроби примиритись з відповідачем були безрезультатними. Збереження шлюбу на думку [PERSON] неможливе, спільне життя суперечить інтересам подружжя та їх дитини. З 2007 року сторони проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належала частково [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, а частину квартири сторони придбали 24.12.2012 року у період шлюбу на підставі договору купівлі- продажу. Позивачка посилалась на те, що указана квартира перебувала у жахливому стані, потребувала негайного значного ремонту. Відповідач не працював, не мав доходу, а тому за твердженням [PERSON] вона була вимушена здійснювати роботи з поліпшення житла. Значні кошти на придбання будівельних матеріалів та оплату будівельних робіт надавали позивачці її батьки, вона також вкладала значну суму власних доходів у роботи з поліпшення квартири. Загальна сума витрачених коштів за твердженням [PERSON] , становить 320 000 грн. У 2010 році батько позивачки придбав за власні кошти в сумі 180000 грн. автомобіль Mercedes Benz з номерним знаком [NUMBER] . Управління та користування автомобілем сторони зідйснювали на підставі довіреності від власника [PERSON] . У 2018 році відповідач уклав договір купівлі-продажу указаного транспортного засобу, але коштів за автомобіль не сплачував. Крім того, відповідач 25.11.2016 року отримав за заповітом земельну ділянку площею 2 га, яка знаходиться на території Білківського старостинського округу Тростянецького району. Оскільки відповідач не мав доходу, то витрачав за твердженням [PERSON] її кошти на оформлення земельної ділянки та оплату податків на суму 10500 грн. Також сторони володіють квартирою, яка знаходиться по [ADDRESS] . Загальна сума витрачених позивачкою коштів становить 510500 грн. Посилаючись на указані обставини, ураховуючи заяву від 03.02.2021 про відкликання позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, [PERSON] просить суд: 1) розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 27 жовтня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції в Сумській області, про що зроблений актовий запис № 212; 2) здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання лише за [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та автомобіль Mercedes Benz з номерним знаком [NUMBER] , а також шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним на Ѕ частину квартири, що знаходиться по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 2 га, що знаходиться у на території Білківського старостинського округу Тростянецького району. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] у відзиві визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу. Стосовно вимог [PERSON] про поділ майна подружжя [PERSON] просив визнати спільною сумісною власністю лише автомобіль Mercedes Benz, який просив суд залишити у власності відповідача з компенсацією [PERSON] половини його вартості. Проте в ході судового розгляду справи відповідач змінив позицію в частині спірного автомобіля, вважаючи, що він не підлягає поділу, оскільки у зв`язку з військовою агресію рф проти України автомобіль був знищений збройними силами країни агресора, тому за зверненням відповідача був знятий з обліку у сервісному центрі. Квартиру за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 2 га, а також квартиру у с.Вишневе [PERSON] вважає таким, що не належить до спільної сумісної власності, а тому в частині вимог [PERSON] про поділ указаного майна відповідач просив відмовити у задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилався на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] до укладення шлюбу з позивачкою була приватизована і належала з 1994 року на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному відповідачу, його батьку [PERSON] та сестрі відповідача [PERSON] . Після смерті батька позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.10.2005 року набув право власності на належну батьку частку у квартирі. У період шлюбу з [PERSON] відповідач уклав з сестрою [PERSON] договір купівлі-продажу від 24.12.2012 за умовами якого відповідач придбав у сестри 1/3 частини квартири за 10000 грн. Проте [PERSON] у відзиві зазначив, що відчуження указаної частки квартири було оформлено як купівлі-продаж за порадою нотаріуса, але реальної оплати зі сторони відповідача не було, за домовленістю з сестрою відповідач поніс витрати з оформлення договору, витративши особисті кошти, тому на думку відповідача указана частка не належить до спільної власності подружжя. Відповідач заперечив твердження позивачки про те, що виключно за її рахунок здійснювались роботи з поліпшення квартири, [PERSON] стверджував, що працював постійно, як офіційно, так і неофіційно, займався різними вантажними перевезеннями, ремонтом автомобілів. Ремонтні роботи проводились за рахунок спільних коштів та спільної праці подружжя. [PERSON] не надано доказів, які б обґрунтовували суму витрачених на ремонт коштів в сумі 320000 грн., у тому числі джерела їх походження та факт спрямування їх на ремонтні роботи та поліпшення житла. [PERSON] також вказав, що з 2010 року на підставі довіреності користувався автомобілем Mercedes Benz, а у 2018 році за власний рахунок відповідач здійснив оформлення права власності на автомобіль. При цьому відповідач заперечив твердження [PERSON] про те, що її батько сплатив 180000 грн. за цей автомобіль. Квартира у с.Вишневе Тростянецького району належала за життя діду і бабі відповідача. Дід та баба [PERSON] склали за життя заповіти, якими все своє майно заповіли відповідачу. До цього часу право власності у порядку спадкування на квартиру у с.Вишневому за відповідачем не оформлене. На земельну ділянку з кадастровим номером 5925080400:00:001:0909 площею 2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Білківської сільської ради, яка належала бабі відповідача, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину. Указана земельна ділянка є особистою власністю відповідача і позивачка не має права на неї. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалами суду від 11.01.2021 року позовна заява була залишена без руху, а заява позивачки про забезпечення позову була їй повернута через несплату судового збору Ухвалами суду від 21.01.2021 року позовна заява була повторно залишена без руху, а заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно задоволена Ухвалою суду від 04.02.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, за заявою позивачки розстрочено сплату судового збору за вимогу про поділ майна подружжя до увалення судового рішення у справі Представником відповідача Сумцовим Є.С. 24.02.2021 року подано відзив на позов Позивачкою 01.03.2021 подано клопотання про приєднання до справи додаткових письмових доказів Представником відповідача 15.04.2021 подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів Протокольними ухвалами суду від 29.04.2021, від 17.05.2021 відкладено судовий розгляд Протокольною ухвалою суду від 03.06.2021 за клопотанням сторони відповідача судом було витребувано інвентарну справу Протокольною ухвалою суду від 18.06.2021 року було приєднано додаткові докази сторони позивача Протокольною ухвалою суду від 27.08.2021 за клопотанням представника позивачки Новікова С.П. судовий розгляд було відкладено. Після повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді за її заявою про відставку ухвалою судді Щербаченко М.В. від 07.10.2021 року цивільна справа була прийнята до провадження новим складом суду, а судовий розгляд справи розпочатий повторно За заявою представника позивачки Новікова С.П. ухвалою суду від 11.11.2021 був скасований арешт зі спірного автомобіля Протокольною ухвалою суду від 16.12.2021 до матеріалів справи приєднано поданий позивачкою звіт про оцінку спірної квартири та відкладено судовий розгляд для надання стороні позивача часу підготувати клопотання про призначення судової експертизи Протокольною ухвалою суду від 12.01.2022 за клопотанням представника позивачки Новікова С.П. відкладено судовий розгляд Ухвалою суду від 04.02.2022 за клопотанням [PERSON] була призначена комплексна судова будівельно-оціночна та будівельно-технічна експертиза У зв`язку із уведенням в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану та неможливістю здійснення правосуддя з об`єктивних причин під час воєнного стану на території м.Тростянець Розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.03.2022 №13/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Тростянецького районного суду Сумської області на Гадяцький районний суд Полтавської області. З 26 травня 2022 року розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.05.2022 №32/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Тростянецького районного суду Сумської області. До суду 27.05.2022 надійшло клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів Протокольною ухвалою суду від 24.06.2022 у зв`язку з неявкою позивачки та її представника судовий розгляд відкладено Ухвалою суду від 02.08.2022 клопотання судового експерта залишено без задоволення у зв`язку з відмовою позивачки від проведення попередньої оплати експертизи До суду 07.09.2022 експертною установою були повернуті матеріали без виконання експертизи Протокольною ухвалою суду від 21.09.2022 за клопотанням представника відповідача Сумцова Є.С. до матеріалів справи приєднані додаткові докази Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, між [PERSON] та [PERSON] 27.10.2007 був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції в Сумській області, про що зроблений актовий запис № 212. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] » (том 1 а.с.5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с.6). Позивачка та відповідач після реєстрації шлюбу проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій позивачка була зареєстрована з 06.05.2008 року. Право власності на 2/3 частини указаної квартири відповідач набув до реєстрації шлюбу з позивачкою у порядку приватизації та у порядку спадкування за законом після смерті батька. 1/3 частина квартири належала рідній сестрі відповідача [PERSON] ( том 1 а.с.9-12). Під час шлюбу відповідач [PERSON] 24.12.2012 уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Гребіник З.Д., за умовами якого відповідач набув у власність 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.8 указаного Договору правочин вчиняється за письмовою згодою подружжя - [PERSON] , про що свідчить її заява, підпис в якій засвідчений приватним нотаріусом Гребіник З.Д. (том 1 а.с.13-15). Право власності відповідача на указану квартиру на підставі Свідоцтва про право власності від 14.01.1994 року, Свідоцтва про право на спадщину від 13.10.2005 та Договору купівлі-продажу від 24.12.2012 року зареєстроване КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» у Державному реєстрі прав (том 1 а.с.17). Крім того, того під час шлюбу відповідач у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , набув на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.11.2016 року право власності на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Білківської сільської ради Тростянецького району з кадастровим номером 5925080400:00:001:0909 (том 1 а.с.67-70). Під час шлюбу сторін за відповідачем 11.12.2018 року був зареєстрований на праві власності автомобіль Mercedes Benz, 1999 року випуску з номерним знаком [NUMBER] на підставі договору, укладеному в ТСЦ № 5943 за оціночною вартістю 146887 грн. (том 1 а.с.71, 103). Під час розгляду судом справи за заявою відповідача [PERSON] 04.08.2022 указаний автомобіль був знятий з обліку в ТСЦ № 5943 у зв`язку з вибраковкою. Відповідач надав до суду світлини із зображенням знищеного транспортного засобу, що за поясненнями [PERSON] було здійснено військовими рф під час окупації м.Тростянець. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану (стаття 21 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб [PERSON] необхідно розірвати задовольнивши позов [PERSON] в цій частині. Вирішуючи вимогу позивачки про поділ спільної сумісної власності подружжя, суд виходить з таких мотивів. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Згідно зі статтею 57 СК України у редакції на час укладення сторонами шлюбу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Також статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до висновку про застосування указаної норми права, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц, у статті 62 СК України передбачено втручання у право особистої приватної власності. При цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу. Повертаючись до обставин цієї справи слід зазначити, що позивачка [PERSON] , заявляючи вимогу про визнання виключно за нею права власності на квартиру [ADDRESS] частини якої відповідач набув до шлюбу з нею, посилалась на те, що внаслідок капітального ремонту та переобладнання за рахунок її особистих коштів та коштів її батьків на суму 320000 грн. істотно збільшилась її вартість, квартира внаслідок капітального ремонту зазначала значних перетворень, а первинний об`єкт нерухомості, належний відповідачу внаслідок проведених за рахунок позивачки поліпшень був нівельований. З матеріалів інвентарної справи на спірну квартиру установлено, що до шлюбу сторін квартира [ADDRESS] була площею 46 кв.м., житловою площею - 22,3 кв.м., складалась з двох житлових кімнат. На момент набуття відповідачем у період шлюбу з [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2012 року, укладеного з [PERSON] 1/3 частини указаної квартири, вона мала такі характеристики: загальна площа 59,6 кв.м., житлова площа - 22,3 кв.м., дві житлові кімнати. З технічного паспорту складеного станом на 11.05.2021 року спірна квартира має загальну площу 66 кв.м., житлову - 32 кв.м., 3 житлових кімнати, два коридори, кухня-їдальня, санвузол, тамбур. Відповідно до Інформаційної довідки КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 11.05.2021 № 475, яка додана до технічного паспорту, загальна площа квартири збільшилась у зв`язку з тим, що у минулому до неї не було включено площу неопалюваного приміщення площею 5 кв.м. (тамбур) та 1,4 кв.м. внаслідок проведення капітального ремонту, демонтування приладів пічного опалення та перегородок. Житлова площа та кількість кімнат збільшились за рахунок демонтування приладу пічного опалення, переобладнання кухні на житлову кімнату, що не потребує дозволу відповідно до наказу Мінрегіонбуду від 09.08.2012 № 404 та постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406. Відповідно до звіту ТОВ «Ерестей» про вартість квартири [ADDRESS] її вартість станом на 08.11.2021 року становить 648 410 грн. (том 1 а.с.201-231). Ухвалою суду від 04.02.2022 за клопотанням позивачки була призначена комплексна судова будівельно-оціночна та будівельно-технічна експертиза для з`ясування питання про істотність збільшення вартості квартири за період шлюбу сторін та питання чи був первинний об`єкт нерухомості, який на праві особистої власності належав [PERSON] , внаслідок проведених поліпшень нівельований або чи став він несуттєвим і малозначним у порівнянні з тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті грошових затрат іншого з подружжя, який не є власником. Експертиза не була виконана експертами Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» у зв`язку з відмовою позивачки від проведення попередньої оплати експертизи. Надані [PERSON] письмові докази (копія довідки про її доходи за 2017-2020 роки, копія трудової книжки, копії товарних чеків та видаткових накладних на придбання будівельних матеріалів, світлини із зображенням фасаду будинку та приміщень квартири, звіт про оцінку квартири) не підтверджують не тільки факт істотних грошових затрат позивачки та істотне збільшення вартості спірної квартири за рахунок виключно її власних коштів та їх розміру в сумі 320000 грн., а й факт трудових затрат, коли вона могла б вкладатися якщо не фінансово, то власною працею у істотне збільшення вартості спірного майна (том 1 а.с.77-91, 137-140). Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що її внесок у переобладнання спірної квартири у розумінні частини першої статті 62 СК України є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування позивачки у шлюбі з відповідачем на момент здійснення капітального ремонту спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання 2/3 частини спірної квартири, набутої відповідачем до шлюбу, спільним сумісним майном подружжя. Вимога позивачки про визнання виключно за нею права власності на квартиру [ADDRESS] не ґрунтується на законі і спрямована на неправомірне позбавлення права особистої приватної власності [PERSON] на спірну квартиру, яка частково (на 2/3 частини) належала йому до шлюбу, що є неприпустимим. Отже, оскільки сторони у шлюбі придбали на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2012 1/3 частину квартири [ADDRESS] , то лише указана частка відповідно до статті 60 СК України є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача, яка підлягає поділу між ними порівну, тобто по 1/6 частині. 2/3 частини указаної квартири на підставі пункту 1 частини 1 статті 57 СК України є особистою власністю [PERSON] , а тому поділу указана частка квартири між сторонами не підлягає. Отже, у порядку поділу спільного майна подружжя за позивачкою слід визнати право спільної часткової власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS] , а за відповідачем - на 5/6 частин цієї квартири Доводи відповідача про те, що відчуження його рідною сестрою [PERSON] належної їй частки квартири відбулось без передання їй коштів в сумі 10000 грн., які указані у Договорі купівлі-продажу від 24.12.2012 року, не дають підстав визнати набуту під час шлюбу 1/3 частини квартири особистою власністю відповідача. Відповідно до статті 204 ЦК України стосовно укладеного зі згоди позивачки Договору купівлі-продажу від 24.12.2012 року діє презумпція правомірності правочину. Також відповідачем не надано доказів визнання судом указаного договору удаваним відповідно до статті 235 ЦК України, і що як наслідок відносини сторін Договору мають регулюватись правилами договору дарування. Вимога позивачки про визнання виключно за нею права власності на автомобіль Mercedes Benz, 1999 року випуску з номерним знаком [NUMBER] не є обґрунтованою зважаючи на такі мотиви. У позовній заяві [PERSON] фактично оспорює презумпцію спільності права власності подружжя на указаний автомобіль, який набуто ними в період шлюбу, посилаючись на те, що відповідач участі у купівлі автомобіля не брав, він був придбаний за кошти батька позивачки в сумі 180000 грн., що заперечується у відзиві відповідачем. Пункт 3 частини 1 статті 57 СК України передбачає непоширення права режиму спільної сумісної власності подружжя на майно, яке було придбане за час шлюбу, але за кошти, які належали чоловіку або дружині особисто. Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка не довела, що спірний автомобіль був придбаний за її особисті кошти. Отже, оскільки спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу сторонами, [PERSON] не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на указаний автомобіль його слід визнати спільною власністю позивачки та відповідача, а частки сторін у зазначеному майні є рівними. Автомобіль належить до неподільних речей. Сторони в ході розгляду справи не дійшли згоди щодо вартості указаного автомобіля та того, кому з подружжя він мав би бути залишений у власність а кому мала бути виплачена компенсація у відповідному розмірі. Під час судового розгляду справи спірний автомобіль був знятий з обліку у ТСЦ як знищений. Під час судового розгляду представник відповідача Сумцов Є.С. повідомив, що [PERSON] подавав заяву до відділення поліції за фактом знищення військовими рф після початку збройної агресії проти України належного йому автомобіля. Установлення суб`єкта, який має компенсувати позивачці вартість належної їй частки знищеного спірного автомобіля виходить за межі предмета спору та заявлених вимог у цій справі. З метою захисту прав позивачки, яка з огляду на реєстрацію права власності за чоловіком має право в порядку поділу спільної сумісної власності на визнання за нею права на нього, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності по Ѕ частині за кожним на автомобіль Mercedes Benz, 1999 року випуску з номерним знаком [NUMBER] , що у подальшому буде підставою для звернення сторін про відшкодування шкоди державою-агресором у відповідних частках вартості знищеного майна. Вимоги [PERSON] про визнання як спільної сумісної власності та поділ земельної ділянки площею 2 га та квартири у с.Вишневе Тростянецького району не підлягають задоволенню зважаючи на таке. Як установлено судом земельна ділянка площею 2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Білківської сільської ради Тростянецького району з кадастровим номером 5925080400:00:001:0909 була набута відповідачем у прядку спадкування за заповітом, а тому на підставі пункту 2 статті 57 СК України є особистою приватною власністю відповідача, незважаючи на те, що була набута ним під час шлюбу з [PERSON] . Посилання [PERSON] на те, що оформлення спадкових прав на цю земельну ділянку було здійснено відповідачем за рахунок її коштів, не дає підстав для поширення на це нерухоме майно режиму спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до записів в погосподарській книзі дід відповідача [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності належала останньому та його дружині [PERSON] . (том 1 а.с.65, 135). [PERSON] та [PERSON] за життя склали заповіти, яким все майно заповіли [PERSON] (том 1 а.с.66, 67). Відповідач у відзиві зазначив, що право власності на квартиру [ADDRESS] не оформив, свідоцтво про право на спадщину не отримував, що не спростовано [PERSON] . Позивачка у позовній заяві стверджувала, що сторони володіють квартирою по [ADDRESS] проте, доказів набуття сторонами під час шлюбу указаного нерухомого майна суду не надала, а тому підстави для задоволення її вимог в цій частині також відсутні. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. (стаття 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (стаття 141 ЦПК України). Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір сумі 908 грн. 00 коп. за вимогу про розірвання шлюбу, 454 грн. за забезпечення позову в частині вимог про поділ спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 04.02.2021 року за клопотанням [PERSON] судом було розстрочено сплату судового збору за вимогу про поділ спільного майна подружжя до ухвалення судового рішення. Оскільки відповідач визнав позов в частині вмиог про розірвання шлюбу, з останнього на користь позивачки відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України слід стягнути 50% суми судового збору, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] у розмірі 454 грн., решту суми слід компенсувати їй з держаного бюджету. Вирішуючи питання про суму судового збору, яка підлягає стягненню із сторін в частині вимог про поділ спільного майна подружжя суд виходить з такого. Вимога про поділ спільного майна подружжя при розірванні шлюбу є майновою. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачка у позовній заяві вказала ціну позову в сумі 510500 грн., що на час звернення з позовом до суду не перевищувало 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з наданих позивачкою до позовної заяви доказів дійсну вартість спірного майна неможливо було установити. Відповідно до частини 2 статті 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. В ході розгляду справи 16.12.2021 [PERSON] подала до суду звіт з незалежної оцінки спірної квартири [ADDRESS] , право власності на яку [PERSON] просила суд визнати виключно за нею. Відповідно до указаного звіту вартість квартири станом на 08.11.2021 становить 648410 грн. (а.с.201 том 1). Доказів дійсної вартості спірного автомобіля, земельної ділянки та квартири у с.Вишневе сторони суду не надали. Відповідно до довідки з ТСЦ станом на 11.12.2018 вартість автомобіля становила 146887 грн. (а.с.103 том 1). Ціна позову, виходячи з вартості квартири та автомобіля становить 795297 грн., 1 % від якої 7952, 97 грн. перевищує максимальний розмір судового збору відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» - 3 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6810 грн. (2270 грн. х 3). Отже, позивачка при зверненні до суду за вимогу про поділ спільного майна подружжя при розірванні шлюбу повинна була сплатити судовий збір у максимальному розмірі в сумі 6810 грн. Указана вимога судом задоволена частково. При визначенні розміру частки майнової вимоги [PERSON] , яка задоволена судом, суд виходить з ціни позову, яка встановлена в ході розгляду справи стосовно вартості квартири [ADDRESS] та автомобіля в загальній сумі 795297 грн. З огляду на ненадання позивачкою доказів дійсної вартості земельної ділянки та квартири у с.Вишневе, її на підставі частини 2 статті 176 ЦПК України визначає суд в розмірі 100000 грн. З огляду на викладене, із заявлених позивачкою вимог про визнання права власності на майно вартістю 845297 грн. (795297 грн. + (100000 х Ѕ ), судом задоволено вимогу [PERSON] про поділ майна на 21,5% ((648410 грн. х 1/6) + (146887 грн. х Ѕ) : 845297 грн.) Отже, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір за заяву про забезпечення позову в сумі 97 грн. 61 коп. (454 грн. х 21,5%), з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір, який мав бути сплачений при зверненні до суду пропорційно до незадоволеної частини вимоги про поділ майна в сумі 5345,85 грн. (6810 грн. х (100 %-21,5 %), а з відповідача на користь держави слід стягнути 1464,15 грн. (6810 грн. х х 21,5%) судового збору пропорційно до задоволених вимог позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: partial