Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

У січні 2022 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулося в Подільський районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 10 041,03 грн. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] , як власниця квартири [ADDRESS] користується наданими позивачем житлово-комунальними послугами, однак не виконує свої зобов`язання щодо сплати отриманих послуг, в результаті чого за період з квітня 2019 року по грудень 2021 року утворилася заборгованість в сумі 7 281,58 грн., яку просив стягнути з урахуванням у відповідності до ст. 625 ЦК України інфляційних витрат у розмірі 1911,70 грн. та 3% річних у розмірі 847,75 грн. Ухвалою судді від 17.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причину неявки до суду не повідомила. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 223832025 від 14.09.2020 року. 16.11.2015 року між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. За умовами Договору ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» зобов`язалось надавати послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а відповідач зобов`язалась своєчасно оплачувати ці послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, за період з квітня 2019 року по грудень 2021 року за заборгованість відповідачки за оплату житлово-комунальних послуг складає 7281,58 грн.. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів сплати заборгованості за надані позивачем послуги відповідачем суду надано не було. Так, судом встановлено, що за період з квітня 2019 року по грудень 2021 року відповідачка заборгувала позивачу по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території грошові кошти, а саме: основний борг в розмірі 7281,58 грн., інфляційні втрати 1911,70 грн., 3 % річних 847,75 грн. Тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з наведеного вище, суд надходить до висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved