Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач 21.07.2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми у відповідності до закону. В обґрунтування позову, позивачем зазначено, що вона з відповідачем з вересня 2012 року по квітень 2022 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народилась спільна дитина [PERSON] . Після того, як позивачка вдруге завагітніла у вересні 2021 року стосунки між нею та відповідачем погіршились. Починаючи з квітня 2022 року сімейні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинились, сторони перестали спілкуватись, відповідач перестав спілкуватись із сином, не цікавиться його успіхами у навчанні, станом здоров`я, не привітав сина з днем його народження. Починаючи з 19 квітня 2022 року по теперішній час син [PERSON] 2013 р.н. проживає з матір`ю (позивачем) та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не приймає жодної участі по утриманню спільної дитини. Серед іншого, позивач зазначив, що відповідач працює водієм у ТОВ «ПРЕСТО», має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, крім того має додатковий дохід із орендної плати за земельні ділянки в Сумській області, у розпорядженні відповідача також є транспортні засоби (як власний так і робочий), які використовуються відповідачем для отримання додаткового доходу. Зважаючи, що відповідач з квітня 2022 року не допомагає матеріально утримувати сина, та не приймає жодної участі у його житті, позивачка змушена була звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків (а.с. 24). 26.07.2022 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 35). Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, відповідачу копію позовної заяви з додатками. 22.09.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому останній просив задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з нього аліменти у розмірі ј частини від свого заробітку (доходу), але не менше встановленого законом мінімуму - 50% прожиткового мінімуму. В обґрунтування свого відзиву відповідач вказав, що визнає обов`язав щодо необхідності утримання спільної з позивачем дитини. Однак, зазначив, що на даний час працює в ТОВ «ПРЕСТО» на посаді водія автотранспортних засобів та отримує заробітну плату в середньому розмірі за останній рік - 4864,26 грн., з них за останній місяць (червень) отримав лише 2997,61 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Таким чином, відповідач зазначив, що виплачувати аліменти в розмірі 5000 грн., який перевищує його дохід останній фізично не може за об`єктивних причин, оскільки отримує визначену законом мінімальну заробітну плату. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з відповідачем з вересня 2012 року по квітень 2022 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народилась спільна дитина [PERSON] (а.с. 30 - копія свідоцтва про народження). Починаючи з квітня 2022 року сімейні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинились, сторони перестали спілкуватись, відповідач перестав спілкуватись із сином, не цікавиться його успіхами у навчанні, станом здоров`я. Починаючи з 19 квітня 2022 року по теперішній час син [PERSON] 2013 р.н. проживає з матір`ю (позивачем) та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не приймає жодної участі по утриманню спільної дитини. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснено судом за інший період. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатною особою, працює в ТОВ «ПРЕСТО» на посаді водія автотранспортних засобів та отримує заробітну плату в середньому розмірі за останній рік - 4864,26 грн., а тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини (а.с. 64-68 копія довідки про доходи з додатками). Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 статті 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно до ст.ст. 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Подаючи до суду відзив, відповідач надав відомості з місця роботи, а також довідку про доходи, з якої вбачається розмір його щомісячної заробітної плати складає 4864,26 грн., яка у разі її стягнення залишить відповідача без доходу. Будь-яких доказів, які б спростовували розмір отримуваної відповідачем заробітної плати, позивачка суду не надала. Окрім того, позивачка, обґрунтовуючи розмір аліментів, посилалась на належність відповідачу на праві власності транспортного засобу та земельних ділянок, однак не надала суду жодних належних доказів на підтвердження вказаних обставин. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 21.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи обставини справи та надані сторонами докази, на переконання суду, вказаний розмір присуджених аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. З урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial