Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції, третя особа: [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна. Свої позовні вимоги мотивує тим що, він є співвласником будинку [ADDRESS] . У 1999 році він придбав даний будинок, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26.11.1999 року. Нещодавно він випадково дізнався про те, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна ще у 2004 році на даний будинок було накладено арешт. Цей арешт було зареєстровано (внесено до реєстру) 09.07.2004 року за номером 59359 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою, на підставі наявного виконавчого провадження та повідомлення Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі про накладення цього арешту. Ним було з`ясовано, що даний арешт було накладено у виконавчому провадженні, де боржником виступає раніше невідома особа [PERSON] . Він звернувся до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції з клопотанням зняти арешт з майна, оскільки на момент його накладення, особа на прізвище [PERSON] не була власником даного будинку, а тому арешт було накладено незаконно. В подальшому йому було надано відповідь про те, що функціонування реєстрів виконавчих проваджень було введено лише з 2007 року, і тому інформація щодо виконавчого провадження відносно [PERSON] і саме виконавче провадження - відсутні. У зв`язку з цим, арешт з нерухомого майна може бути знятий лише у судовому порядку. З метою отримання розгорнутої письмової відповіді, він звернувся із письмовим запитом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції. Проте, станом на сьогодні відповіді від органу виконавчої служби не надійшло. Після звернення до КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» із запитом про надання інформації про всіх попередніх власників будинку [ADDRESS] , йому була надана відповідь, що [PERSON] була власницею вищезазначеного будинку в період з 1997 року по 1998 роки. Зазначає, що на підставі всієї зібраної інформації, арешт, накладений на будинок [ADDRESS] у 2004 році є незаконним, оскільки станом на 2004 рік [PERSON] вже не була його власником. На підставі вищевикладеного просить суд зняти арешт з усього нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 59359, підстава обтяження: повідомлення б/н Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі) та вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна про реєстрацію обтяження - арешту усього нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 59359, зареєстрованого 09.07.2004 року реєстратором Першої Київської обласної державної нотаріальної контори на підставі повідомлення б/н Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі. 29.09.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 25.11.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання третя особа не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 268946699 від 04.08.2021 року. Позивач у 1999 році придбав ѕ частини та ј житлового будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою в [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26.11.1999 року. В позовній заяві позивач посилається на те, що він випадково дізнався про те, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна ще у 2004 році на даний будинок було накладено арешт. Цей арешт було зареєстровано (внесено до реєстру) 09.07.2004 року за номером 59359 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою, на підставі наявного виконавчого провадження та повідомлення Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі про накладення цього арешту. Ним було з`ясовано, що даний арешт було накладено у виконавчому провадженні, де боржником виступає раніше невідома особа [PERSON] . Після цього позивач звернувся до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції з клопотанням зняти арешт з майна, оскільки на момент його накладення, особа на прізвище [PERSON] не була власником даного будинку, а тому арешт було накладено незаконно. В подальшому йому було надано відповідь про те, що функціонування реєстрів виконавчих проваджень було введено лише з 2007 року, і тому інформація щодо виконавчого провадження відносно [PERSON] і саме виконавче провадження - відсутні. Відповідно до відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 350 від 09.07.2021 року на запит представника позивача від 09.06.2021 року надано відповідь за [PERSON] право власності на будинок, що знаходяться за адресою в [ADDRESS] , було зареєстроване з 07.05.1997 року по 22.09.1998 року. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Судом встановлено, що арешт на спірне майно (будинок [ADDRESS] ) зареєстровано (внесено до реєстру) 09.07.2004 року за номером 59359 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на підставі наявного виконавчого провадження та повідомлення Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі, боржником у якому є [PERSON] . Як вбачається з інформаційної довідки Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна № 268946699 метою накладення арешту на вказане майно, було збереження майна боржника у виконавчому провадженні - [PERSON] . Проте на момент державної реєстрації обтяження права на нерухоме майно - 09.07.2004 року домоволодіння за адресою [ADDRESS] належало на праві власності саме позивачу, а не боржнику у виконавчому провадженні - [PERSON] . Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Щодо вимоги позивача про вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна про реєстрацію обтяження - арешту усього нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 59359, зареєстрованого 09.07.2004 року реєстратором Першої Київської обласної державної нотаріальної контори на підставі повідомлення б/н Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Отже запис про обтяження нерухомого майна не може бути вилучений з відповідного реєстру, в силу прямої вказівки закону, а права та законні інтереси позивача повністю поновлюються за фактом припинення такого обтяження, що буде відображено у відповідному реєстрі за результатом виконання цього рішення суду. Тому в цій частині суд відмовляє у задоволенні позову. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково та зняти арешт з усього нерухомого майна [PERSON] належного йому на праві власності, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: partial