Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує її на повагу до її гідності та честі наступну інформацію, яку збирає, зберігає та розповсюджує [PERSON] : ...коли ми приїхали до її будинку... моя невістка мала нестабільний психоемоційний стан... ...у [PERSON] , з мамою напружені стосунки... ...бабуся про тебе усе розповідала яка ти є насправді ... ... що [PERSON] називає сина [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] ... що [PERSON] буде шукати приводи, щоб з ним (з [PERSON] ) зберегти добрі стосунки, не для добробуту сім`ї а для сексуальних.... Таким же шляхом вона намагалася зберегти добрі стосунки з попереднім цивільним чоловіком.... [PERSON] пише їй есемески, що не проти переспати з нею, а можливо вже й сплять що [PERSON] кілька разів була у цивільних шлюбах ....дитина, котру [PERSON] виношує невідомо від кого, але вона зробить батьком [PERSON] ... .... [PERSON] називает Максима бомжем... ...що [PERSON] називаю свого чоловіка [PERSON] недорозвинутим. Просить зобов`язати відповідачку публічно, упродовж 10 днів після набрання законної сили рішенням суду у цій справі, у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що зазначена інформація, яку вона поширювала, зберігала і розповсюджувала про свою невістку [PERSON] є недостовірною та неправдивою. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідача у своєму позові про визначення способів спілкування зазначила ...коли ми приїхали до її будинку... моя невістка мала нестабільний психоемоційний стан... ...у [PERSON] , з мамою напружені стосунки... та до позову додала лист нібито її бабусі у якому зазначені вказані висловлювання. Також відповідачка публічно, у присутності нової дівчини [PERSON] - [PERSON] , у присутності [PERSON] , та його захисника Якимчук Юлії, зазначила, що вона називає сина [PERSON] від першого шлюбу ублюдком. Зазначене не\~відповідає дійсності,\~принижує честь\~і гідність\~позивачки.\~У зв`язку\~з цим\~вона зазнала\~моральних страждань\~суму грошової\~компенсації яких\~визначила у\~30000\~грн.. Ухвалою від 05.07.2022 прийнято позовну заяву, відкрито провадження і призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідачка подала відзив у якому просила відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивувала тим, що дійсно вимушена звернутися до суду у іншій справі. У позові використала оціночні судження про поведінку відповідачки. До позовної заяви доданий лист, який не містить жодного імені. У листі ображена жінка, двоюрідна бабуся позивачки, висловлює власні думки щодо поведінки позивачки. Наведені висловлювання не містять жодних фактичних даних які б можливо було перевірити. Ухвалою суду від 04.08.2022 закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду. В судовому засідання позивачка підтримала заявлений позов. Представник відповідачки підтримала заперечення. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін, дійшов наступного. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Суд при розгляді справи встановив, що відповідачка по справі, як третя особа у іншій справі звернулася з позовом до позивачки щодо усунення перешкод спілкування з онуком та визначення способу участі у вихованні онука. По тій справі учасниками розгляду також є треті особи [PERSON] і Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради. У позовній заяві зокрема зазначалися фрази: ...коли ми приїхали до її будинку... моя невістка мала нестабільний психоемоційний стан... ...у [PERSON] , з мамою напружені стосунки... До позовної заяви додано «копія листа бабусі Відповідачки 4 примірника». У вказаному листі зазначено: [PERSON] до знайомства з [PERSON] кілька разів була у цивільних шлюбах [PERSON] вважає недорозвинутим, а його сина ублюдком. [PERSON] не буде жити з [PERSON] , але буде шукати приводи, щоб з ним зберегти добрі стосунки, не для добробуту сім`ї а для сексуальних розваг.... Таким же шляхом вона намагалася зберегти добрі стосунки з попереднім цивільним чоловіком.... [PERSON] пише їй есемески, що не проти переспати з нею, а можливо вже й сплять ....дитина, котру [PERSON] виношує невідомо від кого, але вона зробить батьком [PERSON] ... .... [PERSON] називає [PERSON] бомжем... З встановленого вбачається, що відповідачка скористалася правом на судовий захист гарантований ч. 2 ст. 257 СК України. Наведені у позові висловлювання мають бути перевірені судом під час судового розгляду зазначеного позову. Зазначений лист складений не відповідачкою, що вбачається зі змісту позову та цього листа. На порушення ст.ст. 77-81 ЦПК України позивачка не надала належних, допустимих, достатніх і переконливих доказів на підтвердження належності зазначеного листа саме відповідачці. На порушення ст.ст. 77-81 ЦПК України позивачка не надала належних, допустимих, достатніх і переконливих доказів на підтвердження обставин публічного повідомлення відповідачкою у присутності зазначених у позові осіб, що позивачка називала сина [PERSON] від першого шлюбу ублюдком. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Статтею 55 Конституції України закріплено право захисту своїх праві свобод від порушень та протиправних посягань. У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року та пунктом 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, встановлено, що ніхто не повинен зазнавати незаконних і безпідставних посягань на його честь і репутацію. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Отже, відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Як вказано у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до роз`яснень у п.4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»\~(далі - Постанова) під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її\~діянь\~(поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Також згідно п. 19\~Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до частини другої статті 47-1\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого\~ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 72 рішення Європейського суду по справі Фельдек проти Словаччини від 12.07.2001 суд зазначає: «Відповідно до практики Суду свобода вираження поглядів є однією з основних підвалин демократичного суспільства та однією з головних передумов його прогресу і самореалізації кожної особи. Відповідно до частини 2 статті 10 вона застосовується не тільки до «інформації» або «ідей», що сприймаються прихильно, або вважаються необразливими, чи сприймаються байдуже, а також до таких, що ображають, шокують або хвилюють. Стаття 10 захищає не тільки суть висловлених ідей та інформації, але також і форму, у якій вони передаються. Ця свобода підлягає виключенням, переліченим у частині 2 статті 10, які, однак, повинні чітко тлумачитися». Цей принцип, що випливає з Європейської конвенції та є її тлумаченням, було сформульовано Європейським судом з прав людини ще й у справі Лінгенс проти Австрії (пункт 41 рішення по справі від 8.07.1986), і дана фраза повторюється в усіх рішеннях Суду по аналогічних справах. У рішенні по справі Лінгенса, Європейський суд також зазначив після цитованої вище фрази наступне: «Такими є вимоги плюралізму, толерантності й лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Тобто, навіть образлива форма висловлювання не перешкоджає віднесенню його до оціночних суджень (в пункті 45 вказаного вище рішення по справі Лінгенса Європейський суд безпосередньо визнав, що спірні висловлювання є оціночними судженнями заявника). Узагальнюючи зміст наведених нормативних актів та встановлених обставин вбачається, що висловлювання у позовній заяві не можна вважати поширенням недостовірної інформації. Відповідачка не розповсюджувала відомості зазначені у листі який доданий до суду, а передача цього листа суду не є розповсюдженням інформації. Зміст листа теж містить оціночні судження, хоча за своєю формою і змістом певною мірою є образливими. З наведеного вбачається, що немає законних підстав для задоволення заявленого позову. Інші доводи сторін не спростовують встановлені обставини та наведені висновки суду та не впливають на результати розгляду справи. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з позивачки на користь відповідачки відшкодування витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного і

Outcome: approved