Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

До Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором позики.\~В позовній\~заяві позивач\~зазначає,\~що 10.07.2018р.\~між ним,\~як позикодавцем\~з одного\~боку \~та [PERSON] ,\~як позичальником\~з іншого\~боку,\~було укладено\~договір позики,\~відповідно до\~якого він\~передав,\~ [PERSON] \~отримав позику\~в розмірі\~8670,00\~доларів США,\~та зобов`язався\~повернути кошти\~в зазначеному\~розмірі в\~строк до\~31.08.2018р.\~Договір позики\~було оформлено\~у вигляді\~розписки.\~Відповідач кошти\~не повернув.\~Станом на\~31.01.2019р.,\~згідно офіційному\~курсу НБУ\~100\~доларів США\~становив 2775,55\~гривень.\~Таким чином,\~сума боргу\~за договором\~позики,\~що підтверджується\~розпискою,\~складає 8670,00\~доларів США,\~що еквівалентно\~240\~640,19грн.\~згідно офіційному\~курсу НБУ\~до дол.\~США на\~день подання\~позову. Просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у сумі 261 744,83 грн., з яких: 240 640,19 грн. - основного боргу за Договором позики від 10.07.2018р.; 3 026,13 грн. - 3% річних; 18 078,51 грн. - інфляційних збитків. Також просить стягнути з відповідача судові витрати у сумі 10 001,65 гри., понесені у зв`язку із поданням та розглядом даного позову, а саме: 2 617,45 грн. судового збору за подання позову; 384,20 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову; 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача адвокат Клімушев Є.В. надіслав до суду заяву в якій просив задовільнити позовні вимоги, з підстав зазначених в ньому, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно розписки 10.07.2018 року [PERSON] , [INFO] взяв у борг у 8670 доларів США. Зобов`язується повернути вказану суму не пізніше 31 серпня 2018 року. В обґрунтування\~своїх вимогпозивачем долучено до матеріалів справи оригінал розписки від 10.07.2018 року. Згідно поданого позивачем розрахунку сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача складає: 240 640,19 грн. (сума основного боргу) +18 078,51 грн. (інфляційне збільшення) + 3 026,13 грн. (штрафні санкції), а всього 261 744,83 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Аналізуючи укладений між сторонами договір позики, який оформлено у вигляді розписки від 10.07.2018 року, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Офіційний курс гривні до долара США встановлений Національним Банком України на 15.02.2019 року становить 2775,55 грн. за 100 доларів США. Суд,\~оцінюючи подані\~позивачем докази\~та вищевикладені\~обставини, ураховуючи доведеність\~існування між\~сторонами грошового\~зобов`язання,\~яке дотепер\~не виконано\~відповідачем,вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі що підлягають задоволенню, а тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості в розмірі 261\~744,83грн. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. На підтвердження надання правової допомоги [PERSON] до суду надано договір про надання адвокатом правової допомоги № 28/01-19 від 28.01.2019 року, що укладений між [PERSON] та адвокатом Гурським М.Р. Також в матеріалах справи міститься ордер серії КС № 288140 від 28.01.2019 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, однак в порушення вимог ст. 163 ЦПК України до позовної заяви не додано документів, які містять детальний опис робіт, вчинених адвокатом, документів про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 2617,45грн. за подання позовної заяви. Щодо вимоги позивача про стягнення понесених витрат, а саме сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384,20грн.? суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність даної вимоги. Оскільки, позивачем не подано жодного доказу, щодо оплати таких витрат та звернення позивачем чи його представником до Ірпінського міського суду з вимогою забезпечення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial