Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України її батька [PERSON] , [INFO] , за участі заінтересованої особи - Відділу\~державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Заявник зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] , у віці 85 років, який проживав у [ADDRESS] . У ночі з 14 на 15 квітня у зв`язку з артилерійським обстрілом міста Маріуполь [PERSON] переховувався у підвалі будинку [ADDRESS] , разом із іншими мешканцями будинку. На ранок 15 квітня один із сусідів, а саме [PERSON] , помітив що батько не рухається та відсутнє дихання, перевіривши пульс та інші ознаки життя він разом з іншими сусідами встановили, що [PERSON] мертвий. Вподальшому сусіди здійснили поховання [PERSON] , в м. Маріуполі неподалік будинку де він мешкав. Отримати медичну довідку про смерть не було можливості, оскільки місто було захоплене російськими військами і до цього часу також перебуває в окупації, медичні заклади не функціонували, а органи державної влади та місцевого самоврядування на його території припинили здійснювати свої повноваження. Вподальшому, коли в м. Маріуполі свої владні повноваження почали здійснювати посадовці ДНР один із сусідів звернувся до прокуратури м. Маріуполя із заявою про ексгумацію та огляд трупа [PERSON] . За результатами проведеного огляду трупа [PERSON] помічником прокурора м. Маріуполя Гладких С.Р. було складено протокол огляду трупа. З метою належної реєстрації смерті батька заявниця звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), однак отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Заявник зазначає, що з огляду на вказані обставини вона позбавлена можливості іншим чином реалізувати своє право на отримання свідоцтва про смерть батька. Просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 85 років у м. Маріуполі Донецької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник у судове засідання не з`явилася, натомість 08.09.2022 подала заяву (вх. №56217), відповідно до якої просила розгляд справи провести в її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення\~суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.07.1961. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014228813 від 26.07.2014 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » після державної реєстрації шлюбу 20 жовтня 1983 року із [PERSON] , який було розірвано 17 березня 1997 року. 25 лютого 2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 20.02.2005 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзенського райуправління юстиції міста Маріуполя Донецької області. Як вбачається із довідки від 22.08.2022 №529-5002032004 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] зареєстрована на тимчасово окупованій території в місті Маріуполь Донецької області, проте, є внутрішньо переміщеною особою з місцем перебування в [ADDRESS] . [INFO] у підвалі будинку [ADDRESS] , коли жителі будинку переховувалися від артилерійського обстрілу, сусіди помітили відсутність дихання, пульсу та інших ознак життя у [PERSON] та встановили, що він мертвий. У подальшому сусіди здійснили поховання [PERSON] , на підтвердження чого додано матеріали фотофіксації з місця поховання, на яких, зокрема, зображено табличку з могили із зазначенням прізвища, імені та по батькові померлого, дати народження та дати смерті: « [PERSON] 09.12.1936-15.04.2022». У зв`язку із перебуванням міста Маріуполь у тимчасовій окупації органи державної влади та місцевого самоврядування на його території припинили здійснювати свої повноваження, що унеможливило отримання медичної довідки про смерть [PERSON] 19 серпня 2022 було складено протокол огляду трупа [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. На підставі вищевикладеного, враховуючи сукупність наданих доказів, суд вважає факт смерті [PERSON] 15 квітня 2022 року встановленим.

Outcome: approved