Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

23.06.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі\~по тексту\~ відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту відповідач-2) про стягнення заборгованості (а.с.1-2). В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 25.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , правонаступником якого ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-507/028/2008, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 115\~900 доларів США на купівлю нерухомого майна. 31.10.2019 року відповідно до договору факторингу, право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором та договором поруки перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 02.12.2013 року було стягнуто з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитом у розмірі 5 092081 грн. 50 коп. та витрати за сплату судового збору у розмірі 3\~441,00 грн. Між тим, відповідачами зобов`язання за договором належним чином не виконується, щомісячні внески та проценти не сплачуються, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 306\~361,91 грн. (3% річних за кристування кредитом за період з 01.06.2019 року по 02.06.2021 року). Невиконання\~відповідачами зобов`язань\~по укладеному\~договору зумовило\~звернення ПАТ\~ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія» до\~суду із\~відповідним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі № 495/4719/21\~за позовом\~ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія» до\~ [PERSON] \~та [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором.\~Справу призначено\~до судового\~розгляду(а.с.42-43). Від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Братінова І.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відповідно до якого він просив у задоволенні позовної заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.04.2008 року відмовити з наступних підстав. Так, адвокат Братінов І.П. в інтересах відповідачів зазначив, що заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2013 року з відповідачів стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 5\~092\~081,80 грн., яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 115\~603,90 доларів США, що по курсу гривні 924\~021,97 грн.; суми відсотків за користування кредитом у розмірі 21\~399,89 доларів США, що по курсу гривні 171\~049,32 грн.; суми пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 02.07.2012 року по 02.07.2013 року 5 00063,84 доларів США, що по курсу гривні 3997010,27 грн. За твердженням представника відповідачів, штрафні санкції за користування сумою кредиту вже судом стягнуті на користь кредитора, а нове стягнення призведе до подвійних штрафних санкцій, що суперечить діючому законодавству. У 2019 році до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором та було отримано виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого був встановлений до 13.12.2014 року. У 2021 році позивач звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у чому позивачу було відмовлено. Таким чином, представник відповідач вважає позовні вимоги такими, що не відповідають чинному законодавству та не підлягають задоволенню. 05.01.2022 року до суду, від представника позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - Лукаш О.А. надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що представник позивача не згоден з твердженням представника відповідачів про те, що ст.625 ЦК України регулюються зобов`язальні відносини до ухвалення рішення суду, після набрання законної сили судового рішення дія приписів ст.625 ЦК України припиняється, оскільки сторона вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, в тому числі з моменту звернення до суду до дня фактичного стягнення за відповідним судовим рішенням; базою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є сума основного боргу. Крім цього, представник позивача зазначив, що інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а виконавчий лист не впливає щодо вирішення даних позовних вимог. У судове засідання представник позивача - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якими просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Братінов І.П. в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнає, підтримує обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, з врахуванням яких просить у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що вважає недійсними докази подані позивачем у якості обґрунтування позовних вимог, з підстав викладених у відповідному клопотанні, наявному в матеріалах справи. Крім цього, подав письмову заяву про застосування строків давності, відповідно до якої просив відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до відповідачів, у зв`язку з пропущенням строків позовної давності, які були пропущені позивачем без поважних причин та сплили 03.01.2016 року. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідачів, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 25.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , правонаступником якого ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-507/028/2008, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 115 900 доларів США на купівлю нерухомого майна. 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № ML-507/028/2008 від 25.04.2008 року перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 31.10.2019\~року міжТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 1-10/19, відповідно до якого, право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором та всіма договарами забезпечення перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 02.12.2013 року було стягнуто з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитом у розмірі 5 092081 грн. 50 коп. та витрати за сплату судового збору у розмірі 3 441,00 грн. Між тим, відповідачами зобов`язання за договором належним чином не виконується, щомісячні внески та проценти не сплачуються, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 306 361,91 грн. (3% річних за користування кредитом за період з 01.06.2019 року по 02.06.2021 року). Невиконання відповідачами зобов`язань по укладеному договору зумовило звернення ПАТ ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду із відповідним позовом. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)\~виконання обов`язку\~боржника третьою\~особою. Кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений також\~в інших\~випадках,\~встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із\~ст.514\~Цивільного кодексу\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 509, 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048\~цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Як вбачається\~з матеріалів\~справи та\~встановлено в\~ході судового\~розгляду,\~25.04.2008\~року між\~ЗАТ «ОТП\~Банк» та\~ [PERSON] ,\~правонаступником якого\~ПАТ «ОТП\~Банк» було\~укладено кредитний\~договір №\~ML-507/028/2008,\~за умовами\~якого позивач\~надав відповідачу\~грошові кошти\~у розмірі\~115\~900\~доларів США\~на купівлю\~нерухомого майна.Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 02.12.2013 року було стягнуто з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступник - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») заборгованість за кредитом у розмірі 5 092081 грн. 50 коп. та витрати за сплату судового збору у розмірі 3 441,00 грн. Між тим, відповідачами зобов`язання за договором належним чином не виконується, щомісячні внески та проценти не сплачуються, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 306 361,91 грн. (3% річних за користування кредитом за період з 01.06.2019 року по 02.06.2021 року). Тобто, порушено право позивача, як кредитора, у зв`язку з невиконанням відповідачів своїх грошових зобов`язань, як до так і після вирішення судом питання про стягнення боргу (рішення суду від 02.12.2013 року по справі № 495/6127/13-ц), тому позивач і просить стягнути суму інфляції та процентів річних до повного виконання відповідачами грошового зобов`язання, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду. Відповідно до\~ч.1\~ст.625\~Цивільного кодексу\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Так, у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, відповідачі зобов`язанні сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляцію, що становить: основна сума заборгованості за договором з 01.06.2019 року до 02.06.2021 року становить 5\~092\~081,00 грн. Розрахунок суми санкцій здійснюється за формулою: сума санкції = С*3*Д:365:100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Таким чином, відповідно до наведеної формули, всього штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання становить у розмірі 306\~361,91 грн. Стосовно заяви представника відповідачів адвоката Братінова І.П. про застосування строків давності щодо стягнення заборгованості з його довірителів, суд приходить до наступного. По-перше, така заява подана після закриття підготовчого судового засідання, а саме під час судових дебатів, що суперечить вимогам ст.222 ЦПК України, якою передбачено, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. По-друге, як вбачається з матеріалів справи позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» став правонаступником, до якого перейшло право вимоги щодо стягнення грошового зобов`язання з відповідачів, тільки 31.10.2019 року, а позовну заяву подано до суду 23.06.2021 року, що спростовує доводи представника відповідачів про пропуск строків позовної давності. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved