Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

18.02.2022 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача про скасування постанови державного нотаріуса Десятої київської нотаріальної контори Сабадаш О. В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 листопада 2020 року а саме: про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на недоотриману пенсію після померлого [INFO] [PERSON] та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] на тимчасово окупованій території України у м. Луганську помер [PERSON] , [INFO] , даний факт встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30.05.2019 року у справі №755/8625/19. Таким чином, позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] .. Позивач звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме: недоотриманої пенсії після померлого [PERSON] .. На підставі вказаної заяви державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №716/2019. Однак, 05.11.2020 року відповідачем винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки з відповіді Пенсійного фонду неможливо встановити склад спадкового майна. У той же час, на письмовий адвокатський запит представника позивача адвоката Покутнього О. М. від 03.08.2021 року №33392/8 ГУ ПФУ у м. Києві надало відповідь від 02.09.2021 року №2600-0310-8/140531, в якому повідомило, що за матеріалами електронної пенсійної справи [PERSON] за період з грудня 2014 року по лютий 2019 року нараховані кошти в сумі 90910,59 грн. Також, у вказаній відповіді, ГУ ПФУ у м. Києві надало детальний розрахунок нарахованих коштів померлому [PERSON] у зазначений період часу. Також, повторно 15.09.2021 року позивач звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення та видачу свідоцтва про право на спадщину, до якої долучила відповідь ГУ ПФУ в м. Києві на адвокатський запит із розрахунком нарахованих коштів померлого [PERSON] .. Листом від 12.10.2021 року вих. №3830/02-14 Десята київська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Сабадаш О. В. повідомила, що направила до Пенсійного фонду України запит для з`ясування підстав видачі свідоцтва про право на спадщину або про відмову у видачі такого свідоцтва. Однак, листом від 10.12.2021 року вих. №4645/02-14 державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О. В. повідомив позивача, що ГУ ПФУ в м. Києві наголосив про відсутність підстав для надання інформації про наявність пенсійних коштів померлого [PERSON] , оскільки такі кошти не входять до складу спадщини. Також. відповідачем вказано, що в матеріалах спадкової справи наявна інформація про недоотримані грошові кошти, однак, ця інформація надана іншими особам, а тому її не вбачається можливим прийняття для підтвердження майна, яке належало померлому [PERSON] подальшої видачі свідоцтва про право на спадщину. Та відмовив у видачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки аналогічна постанова виносилась нотаріусом 05.11.2020 року, яку позивач вважає такою що порушує його право як спадкоємця. Ухвалою суду від 20.04.2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу відповідача, однак, станом на 14.09.2022 року відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено судове рішення, яким вимоги [PERSON] про встановлення факту смерті задоволено. Встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець м. Києва, помер [INFO] у м. Луганськ, Луганської області, Україна, причиною смерті якого є ішемічний інсульт правої півкулі головного мозку, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Як вбачається з мотивувальної частини рішення, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 649, та свідоцтвом про шлюб, виданим Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 73. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця. Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємиці першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2020 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи тим, що у відповідності до ст. 61 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягають виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не виключаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються якщо звернення за ними до органів Пенсійного фонду надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Проте конкретної суми, яка підлягає виплаті, у відповіді не вказано. Таким чином, неможливо встановити склад спадкового майна У відповідь на запит від 03.08.2021 року за №3392/8, ГУ ПІУ в місті Києві повідомило позивача про те, що за матеріалами електронної пенсійної справи [PERSON] за період з грудня 2014 року по лютий 2019 року нараховані кошти в сумі 90910,59 грн. 15 вересня 2021 року позивач звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення та видачу свідоцтва про право на спадщину та у відповідності до п.4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Поряду вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року №296/5, надала інформацію ГУ ПФУ у м. Києві щодо складу спадкового майна, а саме стосовно сум пенсії, недоотриманих [PERSON] за період з грудня 2014 року по лютий 2019 року. Листом від 12 жовтня 2021 року Десята київська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] про те , що з метою дотримання законодавства та з`ясування підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину або про відмову у видачі такого свідоцтва, Десята київська державна нотаріальна контора направила запит до ПФУ, після отримання відповіді буде повідомлення про результат розгляду заяви. 10 грудня 2021 року Десята київська державна нотаріальна контора повідомила листом [PERSON] про те, що ГУ ПФУ в м. Києві надало відповідь на запит нотаріальної контори та наголосило про відсутність підстав для надання інформації про наявність пенсійних коштів, так як такі кошти не входять до складу спадщини. В матеріалах спадкової справи є інформація про наявність грошових коштів, нарахованих, але не отриманих батьком позивача за життя, однак ця інформація надана іншим особам, а тому її не вбачається можливим прийняти для підтвердження майна. Також повідомлено, що позивач отримав постанову з цього ж питання 05.11.2020 року, тому повторна видача цієї постанови з цього ж питання законом не передбачена. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкове майно - пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, на отримання належного їй спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19. Згідно ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно п. 4.14 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Таким чином, саме на нотаріуса покладено обов`язок з перевірки складу спадщини, а у разі відсутності необхідних даних витребувати відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії від фізичних та юридичних осіб. Отримавши відповідь від ГУ ПФУ у місті Києві, в обов`язки якого не входить повноваження щодо визначення складу спадщини, про відсутність підстав для надання інформації про наявність пенсійних коштів, оскільки такі кошти не входять до складу спадщини, не вжив всіх необхідних заходів для встановлення складу спадщини. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Десятої київської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У зв`язку з наведеним, ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судом здійснений відповідний розподіл судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп., який сплачено позивачем за подачу позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved