Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою про витребування майна, скасування державної реєстрації. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що нежитлове приміщення, загальною площею 31,6 кв.м., по [ADDRESS] , на першому поверсі літ. «А», яке належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, вибуло із її володіння без волі власника. Первинна реєстрація права власності на нежитловий будинок загальною площею 2592,7 кв.м. по [ADDRESS] проведена за Ватутінською районною Радою народних депутатів м. Києва на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992 року. Частина приміщень по [ADDRESS] загальною площею 1571,8 кв.м. вибула із комунальної власності шляхом викупу відповідно до ЗУ «Про приватизацію майна невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Зокрема: ВАТ «Світанок» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 180,4 кв.м., на підставі договору купівлі - продажу від 14.03.2001 року, укладеного з представництвом ФДМУ у Ватутінському районі м. Києва; ТОВ «Райліт» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 379,9 кв.м., із рампою площею 56,3 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2002 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі м. Києва; ТОВ «Юнона» набуло право власності на нежитлові приміщення загальною площею 783,2 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2005 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі м. Києва; ТОВ «Дизайнерський центр Стожари» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 82,2 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2005 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі м. Києва; ТОВ «Глорія-К» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 89,3 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2010 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі м. Києва; ВАТ «Хімчистка «Ювілейна» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 14,7 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2006 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі м. Києва. У подальшому право власності на майно перейшло до [PERSON] на підставі договору міни від 16.06.2001 року. Інші частини зазначеного нежитлового приміщення не приватизувались. Частина нежитлових приміщень загальною площею 927,6 кв.м. по [ADDRESS] , належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Зазначені нежитлові приміщення передано до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та враховано на балансі КП «Ватутінськінвестбуд» (площею 127,2 кв.м.) та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (загальною площею 800,40 кв.м.). Під час проведення 18.08.2018 року представниками відділу з питань комунальної власності Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» обстеження та інвентаризації комунального майна встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення на першому поверсі літ. «А», по [ADDRESS] , загальною площею 68,8 кв.м., (в тому числі, нежитлове приміщення площею 31,6 кв.м., що є комунальною власністю та залежить територіальній громаді міста Києва), зареєстровано за фізичною особою [PERSON] . Крім того, встановлено, що рішенням Корольовського районного суду Житомира від 21.03.2016 року у справі №296/2041/16-ц, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , та за позивачем визнано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 68,8 кв.м., на першому поверсі літ. «А», по [ADDRESS] . У подальшому, [PERSON] відчужив вказане майно [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 17.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., зареєстрованого в реєстрі під № 290. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 30.05.2017 року задоволено апеляційну скаргу прокурора Житомирської області, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.03.2016 року у справі № 296/2041/16-ц скасовано, у позові [PERSON] відмовлено. З огляду на викладене, вбачається, що право власності на нежитлове приміщення загальною площею 31,6 кв.м., по [ADDRESS] , на першому поверсі літ. «А», яке відноситься до групи приміщень під номером 22 на даний час зареєстровано за [PERSON] , тобто вибуло із комунальної власності територіальної громади міста Києва. На підставі викладеного, позивач просить витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення площею 31,6 кв.м. на першому поверсі літ. «А» по [ADDRESS] , яке відноситься до групи приміщень під № 22 та складається з приміщень під № 4, 5, 6, 7, 8. Скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяження на нерухоме майно (з відкриттям розділу), інвентарний номер 29630799 від 17.05.2016 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 68,8 кв.м., що на першому поверсі літ. «А» по [ADDRESS] за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 903556380364). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строки для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання [PERSON] залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до розпорядження від 25 жовтня 2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва Клочко І.В., на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/13381/18. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25.10.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Сенюті В. О. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2021 року, цивільну справу прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Стороною позивача до суду подані додаткові пояснення. З яких вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, нерухоме майно, правомочності власника щодо якої від імені та виключно в інтересах територіальної громади виконує відповідна рада. Тобто, порушення права територіальної громади беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, оскільки таке порушення суперечить конституційному обов`язку держави щодо забезпечення прав людини та гарантування належного функціонування місцевого самоврядування, ослаблює економіку основи місцевого самоврядування, що потребує реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного порушення інтересів держави, а прокурор в силу вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», наділений правом захищати вказані інтереси, якщо їх захист не здійснює орган місцевого самоврядування. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Чернецької Г.М. Відповідно до якого - з позовом прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради не погоджуються в повному обсязі, виходячи з наступного. [PERSON] придбала у [PERSON] нежиле приміщення на першому поверсі літери А загальною площею 68,8 кв.м. у будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нежилого приміщення посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенком В.І. Вартість майна відповідно до пункту 3.1 Договору становить 170000 грн. Прокурор в своєму позові зазначає, що під час проведення 18.08.2018 року представником відділу з питань комунальної власності Деснянської районної адміністрації та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» обстеження та інвентаризації комунального майна встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно нежитлове приміщення на першому поверсі літ. А по [ADDRESS] , загальною площею 68,8 кв.м (втому числі і нежитлове приміщення площею 31,6 кв.м, що є комунальною власністю та належить територіальній громаді м. Києва) зареєстроване за фізичною особою [PERSON] . Вказане твердження прокурора вважає не обґрунтованим, оскільки в даному випадку належність будь-якого приміщення згідно з технічним паспортом на це приміщення не може базуватись на акті, складеному головними спеціалістами Деснянської РДА. З метою встановлення фактів належності приміщень тому чи іншому власнику може бути здійснено на підставі висновків судової будівельно-технічної експертизи. Від сторони позивача надійшла відповідь на відзив. Відповідно до якої зазначає, що відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури у порядку, визначеному законодавчими актами та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації. Відповідно до п. п. 3.1., 3.2 розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 року № 48, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» зобов`язано зарахувати на баланс підприємства майно, зазначене у розпорядженні, здійснити приймання передачу та провести його інвентаризацію. Так, нежитлове приміщень загальною площею 31,6 кв. м., по [ADDRESS] , на першому поверсі літ. «А» закріплено за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонд Деснянського району м. Києва». Тобто, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» наділені повноваженнями щодо контролю з використанням комунального майна, яке передано до їх сфери управління, з метою запобігання порушення законодавства по використанню комунального майна на території Деснянського району м. Києва, своєчасного їх виявлення та усунення. Крім того, у відзиві представник відповідача посилається на неможливі розгляду даної цивільної справи за відсутності висновку судово будівельно-технічної експертизи. Необґрунтованими є зазначені доводи з огляду на наступне. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмет доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Матеріалами справи підтверджується, що спірне нежитлове приміщення вибуло із власності територіальної громади м. Києва за відсутності волевиявлення та з порушенням порядку, встановленого чинним законодавстві щодо передачі нерухомого майна комунальної власності у власність, що також встановлено рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 30.05.2017 року, яким скасовано рішенням рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.03.2016 року. Заступником керівника Київської місцевої прокуратури №3 А. Одуденко до суду подана заява про уточнення позовних вимог. Відповідно до якої, просить суд, уточнити пункт 2 позовної заяви та викласти в наступній редакції: Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] , оформлену записом, вчиненим 17.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко Віктором Ігоровичем за № 14537133 про право власності на нежитлове приміщення загальною площею 68,8 кв.м., що на першому поверсі літ. «А» по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 903556380364. Представники позивача - Намлієва І.В. , Трохимчук В.С. подану позовну заяву підтримали, просили позов задовольнити з викладених підстав. Відповідачі в судове засіданні не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. На електронну адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] - адвоката Чернецької Г.М., про відкладення розгляду справи на іншу дату , оскільки на даний час перебуває за межами України у зв`язку з воєнними діями на території України. Одночасно, повідомляє, що наразі відсутня можливість участі в режимі відеоконференції з огляду на відсутність стабільного та достатнього інтернет зв`язку. При цьому, суд критично оцінює повторно подане клопотання та сприймає його як спробу затягування розгляду справи, оскільки справа перебуває на розгляді у суді з 27.09.2018 року. Отже, протягом цього періоду сторона відповідача мала змогу направити до суду письмові пояснення з приводу справи та викласти в них свої заперечення. На підставі вказаного, суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання. Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовну заяву підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Райліт», [PERSON] в судове засіданні не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали. Суд, вислухавши вступне слово сторони позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положення ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що Київською місцевою прокуратурою №3 (Деснянська окружна прокуратура міста Києва) під час здійснення нагляду за додержанням законності під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42017101030000006 від 27.01.2017 встановлено порушення майнових прав територіальної громади міста Києва, а саме вибуття поза волею власника нежитлового приміщення, загальною площею 31,6 кв.м., по [ADDRESS] , на першому поверсі літ. «А». Відповідно до інформації Київського міського БТІ від 13.02.2017 за № 062/14-1521, первинна реєстрація права власності на нежитловий будинок загальною площею 2592,7 кв.м. по [ADDRESS] проведена за Ватутінською районною Радою народних депутатів м. Києва на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992 року. Згідно інформації Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.02.2017 року № 102/03/26-1089 та Київського міського БТІ від 13.02.2017 року вбачається, що частина приміщень по [ADDRESS] (загальною площею 1571,8 кв. м.) вибула із комунальної власності шляхом викупу відповідно до Закону України «Про приватизацію майна невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а саме: - ВАТ «Світанок» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 180,4 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2001 року, укладеного з представництвом ФДМУ у Ватутінському районі м. Києва; - ТОВ «Райліт» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 379,9 кв.м., із рампою площею 56,3 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2002 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі м. Києва; - ТОВ «Юнона» набуло право власності на нежитлові приміщення загальною площею 783,2 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2005 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі і. Києва; - ТОВ «Дизайнерський центр Стожари» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 82,2 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2005 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі м. Києва; - ТОВ «Глорія-К» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 89,3 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2010 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі м. Києва; - ВАТ «Хімчистка «Ювілейна» набуло право власності на нежитлове приміщення площею 14,7 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2006 року, укладеного представництвом ФДМУ у Деснянському районі м. Києва. У подальшому право власності на майно перейшло до [PERSON] на підставі договору міни від 16.06.2001 року. Інші частини зазначеного нежитлового приміщення не приватизовувались. Відповідно до рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» частина нежитлових приміщень загальною площею 927,6 кв.м. по [ADDRESS] , належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Згідно з розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.07.2011 року № 1339 «Про внесення змін та доповнень до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.12.2010 року № 1112 та від 12.05.2011 року № 715» зазначені нежитлові приміщення передано до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та враховано на балансі КП «Ватутінськінвестбуд» (площею 127,2 кв.м.) та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (загальною площею 800,40 кв.м.). За інформацією Департаменту комунальної власності міста Києва від 06.02.2017 року № 062/06/08-1176 вказаний Департамент не здійснював приватизацію нежитлових приміщень по [ADDRESS] . Відповідно до додатку 2 розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 року № 48, нежитлове приміщення загальною площею 31,6 кв.м., по [ADDRESS] , на першому поверсі літ. «А» у м. Києві закріплено за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». Згідно первинної технічної документації першого поверху нежитлового будинку по [ADDRESS] вказане нежитлове приміщення загальною площею 31,60 кв.м., першого поверху літ. «А», складається з приміщень: X тамбур - 1,50 кв.м.; XI вбиральня - 10,40 кв.м.; XII вбиральня - 10,20 кв.м.; XIII тамбур - 1,50 кв.м.; МЗК - 8,00 кв.м. Під час проведення 18.08.2018 року представниками відділу з питань комунальної власності Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» обстеження та інвентаризації комунального майна встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення на першому поверсі літ. «А», по [ADDRESS] , загальною площею 68,8 кв.м., (в тому числі, нежитлове приміщення площею 31,6 кв.м., що є комунальною власністю та залежить територіальній громаді міста Києва), зареєстровано за фізичною особою [PERSON] . Обстеженням та порівнянням плану нежитлових приміщень встановлено, то нежитлове приміщення загальною площею 31,60 кв.м., що є комунальною класністю та належить територіальній громаді м. Києва згідно із технічної документації Київського міського БТІ на даний час відноситься до групи приміщень № 22 першого поверху літ. «А» нежитлової будівлі по [ADDRESS] та складається із приміщень під № 4, 5, 6, 7, 8. Доступ до зазначеного приміщення обмежений, оскільки до нього прибудовано нежитлове приміщення загальної площею 37,2 кв.м. Дозвіл на проведення будівельних робіт, реконструкцію приміщень комунальним підприємством не надавався. Технічна документація на прибудову відсутня. Як вбачається з письмових матеріалів справи, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.03.2016 року у справі №296/2041/16-ц (провадження № 2/296/1208/16), позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на нежитлове приміщення на першому поверсі літ. «А», що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,8 кв.м. З договору купівлі - продажу, посвідченого 17.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І. зареєстрованого в реєстрі № 290 вбачається, що [PERSON] передав у власність [PERSON] нежитлове приміщення на першому поверсі літ. «А», загальною площею 68,8 кв.м., по [ADDRESS] . Як вбачається з рішення Апеляційного суду Житомирської області від 30.05.2017 року, апеляційну скаргу прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, задоволено. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.03.2016 року скасовано в частині задоволених вимог та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] по визнання права власності на нежитлове приміщення на першому поверсі літ. «А», що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,8 кв.м. Відповідно до письмових матеріалів справи, право власності на нежитлове приміщення загальною площею 31,6 кв.м., по [ADDRESS] , на першому поверсі літ. «А», яке відноситься до групи приміщень під номером 22 на даний час зареєстровано за [PERSON] , тобто вибуло із комунальної власності територіальної громади міста Києва. Згідно із ст. 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. Згідно з ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Разом з тим, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачають, що приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, на користь фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Таким чином, відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації, а волевиявлення дійсного власника майна, а саме територіальної громади, на його відчуження відсутнє. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Так, відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно зі ст. ст. 142 - 144 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить рухоме і нерухоме майно, управління яким здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. За приписами ст. ст. 172, 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося, та не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна, право позивача є порушеним. При зверненні до суду з позовом, позивачем визначено співвідповідачем Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яковенко В. І. Позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справ № 357/7734/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначив співвідповідачем. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для скасування державної реєстрації права власності. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 10305,69 грн., які складаються з наступного: 9424,69 грн. - судовий збір за подання позовної заяви та 881,00 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial