Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), у якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо списання грошових коштів у розмірі 3 456,28 грн. з рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 3 456,28 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15.09.2011 року вона уклала кредитний договір з відповідачем та отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] «Універсальна» (картковий рахунок № [NUMBER] ) зі сплатою 30 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме до лютого 2016 року. 16.02.2017 року відповідач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 29 556,25 грн., з яких: 763,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22 758,65 грн. - заборгованість за процентами, 4 150 грн. - пені та комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 383,63 грн. - штраф (процентна складова). Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.07.2017 року у справі № 294/547/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2017 року, у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності. У серпні 2021 року [PERSON] відкрила в АТ КБ «Приватбанк» новий картковий рахунок № [NUMBER] (картка «Для виплат» № [NUMBER] ). Відповідач продовжує нараховувати заборгованість позивачу за кредитним договором від 15.09.2011 року в розмірі 9 667,03 грн., розмір якої є спірним, оскільки згідно з випискою за карткою/рахунком від 17.03.2017 року становить 525 грн. Також відповідач незаконно нарахував позивачу заборгованість у розмірі 5 740 грн. за понесені судові витрати у справі № 294/547/17. У період з 20.08.2021 року до моменту подання даного позову до суду відповідач незаконно списав з рахунку позивача № [NUMBER] (картка «Для виплат» № [NUMBER] ) 2 341,26 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.09.2011 року, а також 1 115,02 грн. в рахунок понесених відповідачем судових витрат, а всього списано 3 456,28 грн. Посилаючись на вказані обставини, враховуючи, що позивач розпоряджень на списання коштів не давала, на підставі ст.ст. 525, 526, 1066, 1071, 1073 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернулась до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.11.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у даній цивільній справі відмовлено. 15.11.2021 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, у якій зазначено, що з моменту подання позову до суду відповідач протиправно стягнув з позивача додаткову суму грошових коштів з банківського рахунку позивача в рахунок заборгованості без розпорядження клієнта про списання цих грошових коштів. З огляду на зазначене, позивач збільшила позовні вимоги та просить: визнати протиправними дії відповідача щодо списання грошових коштів у розмірі 7 544,56 грн. з рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 7 544,56 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. 25.11.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.07.2017 року у справі № 294/547/17 булло встановлено наявність заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк», проте відмовлено у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. Крім того, позивач погодилась з проведенням банком договірного списання з рахунків грошових коштів, що підтверджується копією заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання послуги «Картка для виплат» від 27.07.2021 року та витягом з Умов та правил надання послуги «Картка для виплат», до яких приєдналась позивач при відкритті банківського рахунку. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2021 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 07.03.2022 року. 07.12.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, у якій позивач просить задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що надані відповідачем документи не містять підтвердження того, що саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг клієнт ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву, та що вказані документи на той момент містили умови щодо права банку здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків. Надані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позивача та не визнаються нею. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2022 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 20.07.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2022 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 12.09.2022 року. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились; про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 15.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] «Універсальна» (картковий рахунок № [NUMBER] ) зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви, у якій зазначено, що позивач ознайомилась і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивач погодилась з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку. Позивач зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті Приватбанку. Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.07.2017 року у справі № 294/547/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2017 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2017 року у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.04.2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2017 року відмовлено. 27.07.2021 року сторонами підписано заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання послуги «Картка для виплат». Згідно з копіями скріншотів з сайту «Приват24», наданими позивачем, у період з 20.08.2021 року по 20.10.2021 року АТ КБ «Приватбанк» списало з рахунку [PERSON] № [NUMBER] (картка «Для виплат» № [NUMBER] ) 7 544,56 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.09.2011 року. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 цього Кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що заява про відкриття поточного рахунку (з якого відповідачем здійснювалось списання спірних грошових коштів) та приєднання до Умов та правил надання послуги «Картка для виплат» від 27.07.2021 року не містить умови щодо надання дозволу позивачем на проведення банком договірного списання з її рахунка грошових коштів. Позивач, обґрунтовуючи безпідставність договірного списання відповідачем грошових коштів з її банківського рахунка, зазначає, що розпоряджень на списання грошових коштів вона не давала, отже відповідач списав спірні грошові кошти з її банківського рахунка з порушенням ст.ст. 1066, 1071, 1073 ЦК України. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач погодилась з проведенням банком договірного списання з рахунків грошових коштів, що підтверджується заявою про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання послуги «Картка для виплат» від 27.07.2021 року та витягом з Умов та правил надання послуги «Картка для виплат», до яких позивач приєдналась при відкритті рахунку. Згідно із ч. 1 ст. 633 цього Кодексу, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на витяг з Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат» у редакції, що була чинною на момент відкриття банківського рахунка позивачу, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк». Копія витягу з Умов та правил надання послуги «Картка для виплат», що додані відповідачем до відзиву, містять пункт 1.1.3.1.6, за яким клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта у межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), а також при ініціюванні клієнтом валютних операцій із купівлі, продажу, обміну безготівкової іноземної валюти через платіжні пристрої у межах платіжного ліміту рахунка. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання послуги «Картка для виплат» розуміла позивач та ознайомилась, погодилась і приєдналась до них, підписуючи заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання послуги «Картка для виплат», а також, що вказані документи на момент відкриття позивачу банківського рахунка взагалі містили умову, зокрема, щодо надання клієнтом дозволу на договірне списання банком грошових коштів з рахунка клієнта. Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічний за змістом правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, який в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд повинен врахувати під час розгляду цієї справи. При цьому, Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, наданий відповідачем витяг з Умов та правил надання послуги «Картка для виплат», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору банківського рахунка й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються клієнтом, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві про відкриття поточного рахунку, яка безпосередньо підписана клієнтом (позивачем), і лише цей факт може свідчити про прийняття клієнтом запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З огляду на зазначене, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, суд вважає, що витяг з Умов та правил надання послуги «Картка для виплат», розміщених на офіційному веб-сайті відповідача, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису позивача, не можна розцінювати як частину договору банківського рахунка, укладеного сторонами 27.07.2021 року шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умову про те, що позивач надала дозвіл відповідачу на договірне списання грошових коштів з її банківського рахунка. Відтак, у АТ КБ «Приватбанк» були відсутні правові підстави для списання з рахунку позивача грошових коштів у розмірі 7 544,56 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.09.2011 року. Крім зазначеного, суд звертає увагу, що рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.07.2017 року у справі № 294/547/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2017 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором від 15.09.2011 року відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності, а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2017 року у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за цим кредитним договором відмовлено. При цьому Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив в ухвалі, що суди вірно виходили з того, що термін дії платіжної картки, а, отже, і кінцевий строк дії кредитного договору, сплив. Належних та допустимих доказів у встановленому порядку перевипуску картки на новий термін позивачем надано не було. Крім того, останній платіж [PERSON] було здійснено у грудні 2012 року, а банк звернувся до суду з позовом у лютому 2017 року, тобто після спливу строку позовної давності. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України, визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З огляду на встановлені обставини та з урахуванням зазначених вище норм матеріального права суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні 27.07.2021 року договору з позивачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог щодо узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позову. Оскільки позивач згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Крім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в розмірі 3 000 грн. на професійну правничу допомогу. У ст. 141 ЦПК України, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу: копію договору про надання правової допомоги від 27.08.2021 року; копію додатку до цього договору від 27.08.2021 року, згідно з п. 2 якого вартість послуг становить: ознайомлення з матеріалами судової справи - 500 грн., складання адвокатського запиту, заяви, клопотання, скарги - 500 грн., складання позовної заяви або зустрічної позовної заяви - 3 000 грн., складання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень третьої особи по справі - 1 000 грн.; копію акту приймання-передачі послуг від 06.09.2021 року, за яким адвокат надав, а клієнт прийняв послугу зі складання позовної заяви вартістю 3 000 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 01/09/21 від 06.09.2021 року про сплату позивачем 3 000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 27.08.2021 року. За таких обставин, оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved