Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

25.08.2021 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Головне управління юстиції у Київській області про усунення від права на спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] , яка заповіту не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді садиби, розташованої за адресою: [ADDRESS] та іншого нерухомого майна. Спадкоємцями першої черги після смерті матері позивачки є брат позивачки - [PERSON] та позивачка [PERSON] . Після смерті брата [INFO] спадкоємцями по праву представлення є його діти: син [PERSON] та дочка [PERSON] . Позивач вказує, що проживала зі своєю матір`ю до її смерті за адресою: [ADDRESS] . З 2009 року [PERSON] тяжко хворіла, була частково паралізована, безпорадна, не могла себе самостійно обслуговувати і потребувала постійного догляду та довготривалого лікування. Увесь цей час [PERSON] доглядала за матір`ю, купувала їй продукти харчування, ліки, сплачувала за лікування та необхідні обстеження. Але [PERSON] самотужки була невзмозі повністю забезпечувати матір усім необхідним у повному обсязі. При цьому внуки [PERSON] мешкали окремо, знали про її хворобу та безпорадний стан, але ухилялися від надання їй необхідної допомоги, не давали грошей на придбання ліків та життєві потреби. Позивачка вказує, що неодноразово зверталася до них по допомогу, але вони кожен раз їй відмовляли. Хоча обидва працювали, заробляли і мали можливість надати допомогу. До прикладу вказувала, що навіть коли відповідач 1 ремонтував автомашину на СТО, що знаходиться через дорогу навпроти будинку позивачки [PERSON] , не заходили провідати свою бабу [PERSON] та свого батька [PERSON] (коли той був ще живим), щоб бодай чимось допомогти, а [PERSON] хоч живе неподалік у селі, але жодного разу не надала допомогу. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, усунути [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за правом представлення після смерті їх баби [PERSON] , померлої [INFO] . 22.10.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у справі. 09.12.2021 року через канцелярію суду відповідачем 1 [PERSON] зареєстровано письмові пояснення по справі, в яких він вказав, що в своєму позові позивачка зазначає дані, які не відповідають дійсності та вводять суд в оману щодо фактичних обставин справи. Вказував, що позивачка має на меті заволодіти майном та позбавити його права на спадкування після смерті батька та баби. Категорично заперечував проти задоволення позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню виходячи з того, що він та його сестра (відповідач 2) [PERSON] допомагали [PERSON] , піклувались про неї, доглядали, цікавились її здоров`ям та спілкувались. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову та стягненні витрат на правову допомогу. 13.12.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено витребувати від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного округу Чемериської Н.В. (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Покровська, 5 б) завірену належним чином копію спадкової справи №21/2021, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] . 14.12.2021 року через канцелярію суду представником відповідача 1,2 - адвокатом Кривошей О.Ю. зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що в своєму позові позивачка зазначає дані, які не відповідають дійсності та вводять суд в оману щодо фактичних обставин справи. Вказував, що позивачка має на меті заволодіти майном та позбавити відповідачів права на спадкування після смерті батька та баби. Категорично заперечував проти задоволення позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню виходячи з того, що відповідач 1 [PERSON] та відповідач 2 [PERSON] допомагали [PERSON] , піклувались про неї, доглядали, цікавились її здоров`ям та спілкувались. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову та стягненні витрат на правову допомогу. 28.12.2021 року через канцелярію суду представником позивача зареєстровано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що ознайомившись з відзивом на позовну заяву та фото-, відеокопіями, доданими до нього доказами, вважає його твердження необґрунтованими, такими, що не спростовують позовні вимоги та не доведеними жодним допустимими доказом. Просив задовольнити позов у повному обсязі. 06.06.2022 року через канцелярію суду приватним нотаріусом Бучанської нотаріальної контори Київської області Чемериською Н.В. зареєстровано копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . 06.07.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов. Представник позивача - адвокат Гусейнов В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач 1 [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачів 1, 2 - адвокат Кривошей О.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Приватним нотаріусом Бучанської нотаріальної контори Київської області Чемериською Н.В. була заведена спадкова справа № 21/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняли позивачка [PERSON] , яка є дочкою померлої та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які є дітьми рідного брата позивачки - [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Статтею 1263 ЦК України визначено, що спадкоємцями третьої черги є рідні дядько та тітка спадкодавця, тобто рідні (повно рідні або неповно рідні) брати та сестри батьків спадкодавця. Племінники не належать до спадкоємців за законом черги, а спадкують за правом представлення, рівно як і діти рідного дядька та тітка спадкодавця, тобто двоюрідні брати та сестри спадкодавця. Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (ч. ст. 1259 ЦК України). Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 2 ст. 1259 ЦК України). Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. У зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя (ч. 1 ст. 1224 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.03.2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). До того ж, системне тлумачення положень ст. ст. 1258, 1259 ЦК України та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (. 2 ст. 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.09.2018 року у справі № 743/126/17 (провадження № 61-14362св18) зроблено висновок по застосуванню ч. 2 ст. 1259 ЦК України і вказано, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Позивач належних, допустимих та достовірних доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження наявності умов, передбачених ст. 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, не надала. У постанові Верховного Суду від 26.01.2021 по справі №359/9293/18 визначено правову позицію, що для усунення особи від спадкування судом має бути встановлене ще й ухилення останнього від надання такої допомоги. Допитані у судовому засіданні, заявлені позивачем свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не підтвердили той факт, що відповідачі не надавали допомоги спадкодавцю. Надали інформацію про те, що не бачили спадкоємців, проте переконливих, конкретних фактів, які б підтвердили умисні дії чи бездіяльність [PERSON] та [PERSON] , спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю [PERSON] не надали суду. Свідки заявлені відповідачами 1, 2: [PERSON] та [PERSON] свідчили про протилежне, зазначали, що бачили як відповідачі відвідували померлу та надавали кошти на лікування. За наслідком встановлених обставин, суд критично ставиться до показів свідків, оскільки ними надавались суперечливі покази, діаметрально протилежні висновки щодо одних і тих же обставин у розрізі поставлених питань та у рамках сторони спору за клопотанням якої вони були викликані. Судом установлено, що відповідачі не вчиняли умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, відповідачами надано суду докази, що сторони жили як звичайна родина, надавали допомогу один одному, в міру життєвих обставин які складалися протягом їх життя. Не проживання відповідача 1, 2 з померлим не є ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, а тому, виходячи з відсутності умов, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Outcome: dismissed