Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

12.07.2022 позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, у якому просила : стягнути з відповідача на її користь 206\~544 грн. середній зросток за час затримки виконання рішення суду та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.12.2021 її поновлено на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11.03.2021. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.04.2022 вказане рішення суду змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 15 та 21 грудня 2021 вона зверталась до відповідача із заявами про виконання рішення Івано-Франківського міського суду. Листами від 17.12.2021 та 28.12.2021 їй відмовлено у поновлені. Таким чином, рішення суду у добровільному порядку не виконано. Лише, наказом №140-к , від 14.06.2022 її поновлено на роботі, з таким її ознайомлено 17.06.2022 і в цей день вона приступила до роботи. Зазначено про орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. 15.07.2022 ухвалою судді позов залишено без руху, надано термін для усунення недоліків. 20.07.2022 відкрито провадження у справі. 16.08.2022 - представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі. 16.08.2022 ухвалою суду відмовлено у зупиненні провадження у справі. 05.08.2022 надійшов від відповідача надійшов відзив на позов, у якому у позові просять відмовити. Зокрема з підстав, що рішення суду про поновлення на роботі відповідачем отримано 05.01.2022 з супровідним листом та зареєстровано за вх.. №11/01-17. Наказом управління в Івано-Франківській області №231-к від 23.07.2021 на посаду заступника начальника управління, які раніше обіймала [PERSON] , було призначено [PERSON] , яка з 26.12.2021 була відсутня на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Таким чином, не було можливості поновити [PERSON] на роботі датою швидше ніж звільнення [PERSON] 13.06.2022. Також звертають увагу на неправильний розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, що повинен би становити 203\~366, 40 грн., тобто без врахування 14.12.2021 та 17.06.2022, оскільки такі позивачу оплачені ( а.с. 38-42). 10.08.2022 надано відповідь на відзив ( а.с. 71-73). Представник позивача у вступному слові позовні вимоги підтримала з мотивів, що зазначені у позові. Позов просила задоволити. Представник відповідач просив відмовити у задоволенні позову, зокрема з мотивів, що викладені у відзиві. Додатково зазначив, що у відповідача не було об`єктивної можливості поновити [PERSON] на посаді. Вислухавши вступне слово сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Івано-Франківського міського суду Іано-Франківської області від 14.12.2021 за №344/5357/21, позов [PERSON] задоволено. Зокрема, визнано протиправним та скасувати наказ № 70-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення [PERSON] ».; поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11 березня 2021 року. Також стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, на користь [PERSON] , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно в розмірі 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок. Рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області допустити до негайного виконання. 28.04.2022 постановою Івано-Франківського апеляційного суду, вказане рішення змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно в розмірі 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок, зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок до 280 0 40 грн. з (двісті вісімдесят тисяч сорок гривень). 27.07.2022 ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на вказані рішення суду. Станом на момент розгляду даної справи, відсутні результати розгляду касаційної скарги. 15.12.2021 [PERSON] звернулась до начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області заявою про поновлення на роботі згідно рішення суду. В додатку до такої надала рішення суду ( а.с. 16). З такою ж заявою звернулась і 21.12.2021, в додатку зазначена копія виконавчого листа ( а.с. 17). Дані заяви отримані відповідачем у день звернення, про що свідчить відмітка штампу вхідної кореспонденції. Наказом №140-к від 14.06.2022 Управління виконавчої дирекції фонду в Івано-Франківській області поновлено [PERSON] на відповідній посаді з 11.03.2021 на підставі рішення суду від 14.12.2021 ( а.с. 20). 17.06.2022 [PERSON] приступила до роботи, про що свідчить табель обліку робочого часу. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей остаточного і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист основоположних прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Незважаючи, що відповідач не був присутнім при розгляді справи, ухвалені рішення про поновлення на роботі. Таке було надано відповідачу самою позивачкою з відповідною заявою. Щодо твердження відповідача про відсутності їх вини, об`єктивної можливості у не поновленні позивачки на посаді у зв`язку з тим, що працівник [PERSON] , яка обіймала таку посаду з 23.07.2021 ( а.с. 45), перебувала з 27.12.2022 по 25.05.2022 на листках непрацездатності ( а.с.46-56), як наслідок, відсутності обов`язку щодо виплати середнього заробітку, то слід зазначити, що таке відбулось значно пізніше ніж позивачем було надано рішення суду, а саме як вже встановлено таке надано 15.12.2021. Разом з тим, у разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису. Не встановлено, що відповідачем вживалась заходи щодо поновлення позивача на посаді, у зв`язку з чим протягом спірного періоду позивач не виконувала посадові обов`язки і не отримувала заробітну плату. Посилання відповідача на інші обставини невиконання рішення, як оскарження рішення в касаційному порядку, в тому числі і на те, що при визначенні суми середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, так і відсутність уповноваженої особи з 15.12.2021 по 18.12.2021 на видачу наказу про поновлення на роботі ( лист представника відповідача адресований [PERSON] від 17.12.2021 на її заяву про поновлення на роботі), оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин законодавством не передбачено і судом до уваги не приймається. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16. Крім цього, як вбачається листом від 28.12.2022 Управління виконавчої дирекції Фонду в Івано-Франківській області, вже з інших підстав повідомляє [PERSON] про неможливість її поновлення, повертаючи її заяву без розгляду, у зв`язку з неотриманням рішення суду, з урахуванням вже встановлених судом вище обставин за заявами [PERSON] як рішення суду, так і виконавчий лист за таким було надано. Однак, за таких обставин наказ про поновлення на посаді було видано лише 14.06.2022 (17.06.2022 відновлено трудові функції), тобто через календарних днів (128 робочих днів) з наступного дня після проголошення рішення. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України, належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення ст. 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 (справа № 552/3404/17). Так, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі/посаді, слід вважати видання власником/уповноваженим органом про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Приписи ст. 236 КЗпП України передбачають компенсацію (грошове вираження у вигляді санкції за невиконання рішення про поновлення на посаді) з моменту виникнення на те підстав. Таким чином, рішення суду, у частині поновлення на роботі було виконано 14.07.2022, що надає позивачу право на отримання середнього заробітку за час затримки його виконання в силу приписів ст. 236 КЗпП України, за період з 15.12.2021 по 17.06.2022. Верховний Суд України, в постанові від 14.09.2016 за справою № 6-419цс 16, сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу. Відповідна позиція щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладена і у Постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №501/2316/15-ц. З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з і виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середнього динна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Строк вимушеного прогулу, у зв`язку з затримкою виконання рішення суду з 15.12.2021 по 17.06.2022 становить 128 робочих дні. Розмір середньоденної заробітної плати позивача, на день звільнення, згідно довідки (а.с. 21), складав 1 588,80 грн. Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість календарних днів і становить 203\~366, 40 грн., з розрахунку 128*1588,80 грн. Обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), а тому визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача. Таким чином, позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 203\~366, 40 грн. підлягає до задоволення. З відповідача належить стягнути в користь позивача судовий збір в сумі 2033 гривень. Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн., про стягнення яких зазначено у позовній заяві. Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується :розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається, 25.03.2021 між адвокатом Челій Пушкар О.І. та Батрин О.О. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат надає правову допомогу та здійснює представництво прав та інтересів клієнта в судових установах (а.с.24). Згідно квитанції №423359 від 12.07.2022 [PERSON] сплатила адвокату Челій Пушкар О.І. 3500 грн. А отже документально підтвердженими витратами на правову допомогу, яку понесла позивач у даній справі є саме 3500 грн. При цьому адвокатом надавалася відповідна правова допомога, яка полягала у написанні позову та відповіді на відзив, участі у судових засіданнях, зазначена сума витрат на правову допомогу не є надмірною та відповідає обсягу наданої правової допомоги, підстав для її зменшення суд не знаходить, та й такого клопотання відповідач не заявляв. Враховуючи викладене,

Outcome: approved