Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

08.07.2022 року позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Гулий А.В., звернувся до Олександрійського міськрайонного суду з позовом, відповідно до якого просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 5,52 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, яке на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії КР №024691 від 18.12.1996 року, який зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Олександрійською районною державною адміністрацією, належало [PERSON] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті останньої. Ухвалою суду від 12.07.2022 року провадження по зазначеній справі відкрито та справу призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що Новопразька селищна рада Олександрійського району проти позову не заперечує та просить розглядати справу без участі її представника. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія [NUMBER] , виданим повторно 20.05.2021 року Олександрійським міськрайонним відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] є матір`ю останнього. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 19.07.2022 року №69502352, в Олександрійській районній державній нотаріальній конторі 04.04.2003 року було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Як свідчать матеріали спадкової справи до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , [INFO] її сину [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Новопразької селищної ради 10.01.1991 року. Листом завідуючої Олександрійської районної державної нотаріальної контори від 06.10.2021 року №730/02-31, повідомлено [PERSON] про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на право на земельну частку(пай), посвідчене сертифікатом, яка перебуває у колективній власності КСП «Прага» Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, серії КР №024691 від 18.12.1996 року, у зв`язку з відсутністю оригіналу вказаного сертифіката. Відповідно до довідки відділу №1 Управління в Олександрійському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 24.09.2021 року №70/0/84-21, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області із земель КСП «Прага» на території Новопразької селищної ради, зареєстрований сертифікат серії КР №024691 від 18.12.1996 року на ім`я [PERSON] . Станом на 01.01.2013 року за [PERSON] земельна ділянка на праві приватної власності на території Новопразької селищної ради Олександрійського району не зареєстрована. Згідно повідомлення відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 19.01.2022 року №143/290-22, розмір земельної частки(паю) при паюванні земель колективної власності КСП «Прага» на території Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області складає 5,52 в умовних кадастрових гектарах. В газеті «Сільський вісник» №3(1523) від 21.01.2022 року розміщено оголошення про те, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №024691 від 18.12.1996 року, виданий на ім`я [PERSON] , вважати недійсним. Стаття 15 ЦК України передбачає, що право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1, п. п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як визначено в ст. 81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 3 Указу Президента України від 10.11.1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15). [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 5,52 в умовних кадастрових гектарах, серія КР №024691 від 18 грудня 1996 року, тобто набула право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності застосовуються норми Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Згідно з роз`ясненнями Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм Цивільного Кодексу 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18). Оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. За правилами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Позивач є рідним сином спадкодавця [PERSON] , тобто відноситься до спадкоємців першої черги, та відповідно до норм ст. 529 ЦК УРСР відноситься до кола її спадкоємців за законом, а тому має право на спадкування після її смерті. У Постанові від 28 листопада 2018 року (справа № 303/210/16-ц) Верховний Суд вказав, що «визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку». У своїй постанові від 24.02.2021 (справа 736/286/20) Верховний Суд вказав, що «право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). У зв`язку із втратою правовстановлюючого документа, а саме: сертифіката на право на земельну частку (пай) площею 5,52 умовних кадастрових гектар, серії КР №024691 від 18 грудня 1996 року, виданого на ім`я [PERSON] , позивач позбавлений можливості оформити спадкові права у нотаріальному порядку. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права на земельну частку (пай) є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач, як спадкоємець першої черги має право на спадкове майно, іншим чином він не має можливості оформити право власності на спадкове майно, задоволення позову не порушуватиме права та інтереси третіх осіб у тому числі держави. Судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним, оскільки позивач на їх стягненні не наполягає.

Outcome: approved