Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ейсмонт Є.А. звернувся до суду та вимоги мотивує тим, що 11.11.2021 [PERSON] звільнився з роботи за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору. При звільненні з позивачем не був проведений остаточний розрахунок. На день звільнення заборгованість по зарплаті становила 79382,40 грн, в т.ч. вихідна допомога в розмірі 3-х середніх заробітних плат 40076,19 грн Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по пень фактичного розрахунку. У зв`язку з цим просить суд стягнути з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі 79382,40 грн та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Представник відповідача - Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб», якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заперечень також не надходило. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» з 01.07.2020 по 11.11.2021, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 8). З розрахункового листа за листопад 2021 року вбачається, що [PERSON] було нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 79382,40 грн, в т.ч. вихідна допомога в розмірі 3-х середніх заробітних плат 40076,19 грн (а.с. 9). Виплата заробітної плати працівнику гарантована статтею 43 Конституції України. За вимогами статей 115, 116 Кодексу Законів про працю України, статті 24 Закону України «Про оплату праці», - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу Законів про працю України, - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу Законів про працю України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки судом встановлено, що в день звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати, розмір якої становить 79382,40 грн, що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати позивачу, встановлених статтею 115 Кодексу Законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» та наявність заборгованості з виплати заробітної плати, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність стягнення з Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі. З приводу вимоги щодо стягнення середнього заробітку слід зазначити наступне. Відповідно до статті 117 Кодексу Законів про працю України, - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указ затверджено Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Наразі режим воєнного стану в Україні триває. Від початку запровадження воєнного стану в Україні відповідачем прийнято рішення припинити роботу підприємства, 24.02.2022 видано наказ №24/П «Про початок простою». Листом від 28.02.2022 №2021/02.0-7.1 ТПП України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). За таких обставин, з 24.02.2022 затримка розрахунку при звільненні з позивачем триває не з вини роботодавця (відповідача), а внаслідок ведення бойових дій. Відтак суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.11.2021 по 23.02.2022 (71 робочий день). У задоволенні позову про стягнення середнього заробітку після 24.02.2022 слід відмовити за необґрунтованістю. З наказу від 11.11.2021 за № 282-к вбачається, що [PERSON] було призначено виплатити вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат за останні три місяці, ст. 44 КЗпП України (а.с. 10). В розрахунковому листі за листопад 2021 року зазначено виплату - вихідну допомогу при несвоєчасній виплаті з/п (3 середн. з/пл.), що становить 40076,19 за 63 робочі дні (а.с.9). Звідси можна прийти висновку, що середньоденна заробітна плата становить 636,13 грн (40076,19 грн/63 дн.). Тому сума середнього заробітку час затримки розрахунку за період з 12.11.2021 по 23.02.2022 становить 45165,23 грн (636,13 грн * 71 дн.). Відтак, з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 79382,40 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 45165,23 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Позивачі - у справах про стягнення заробітної плати відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Зважаючи на викладене, на підставі частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн за вимогу про стягнення заробітної плати, та 992,40 грн на користь [PERSON] за вимогу про стягнення середнього заробітку.

Outcome: partial