Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Березнівської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та просить визнати нечинним рішення Березнівської міської ради № 16 від 02 грудня 2010 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 803228, виданого [PERSON] та стягнути судові витрати.\~ В обґрунтування позову зазначає, що вказаним рішенням припинено право власності на частину сусідньої земельної ділянки, належної позивачу, в розмірі 25.8 кв.м. по [ADDRESS] , яка надана згідно рішення Березнівської селищної ради № 78 від 29 грудня 1993 року в розмірі 0,103 га. за цільовим означенням - для ведення особистого підсобного господарства, виданий державний акт на право приватної власності на землю серії РВ 00045, який не містив кадастрового номера на дві земельні ділянки з різним цільовим призначенням - [ADDRESS] , [ADDRESS] . Держакт зареєстровано в Книзі записів державних актів і право власності на землю Березнівської селищної ради за № 45 та записом в земельно-кадастровій книзі за №175 про облік земельної ділянки 0.1 умовних кастрових гектарів в урочищі Чемерна по [ADDRESS] . Зазначає, що факт реєстрації частини земельної ділянки в розмірі 25.8 кв.м. належної позивачу [PERSON] по [ADDRESS] за відповідачкою [PERSON] , власником сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] , стверджується висновком експерта № 50205/1 ЮШ від 5.08.2015 року згідно якого натурні межі земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності гр. [PERSON] на спірній ділянці не відповідають даним реєстрації даної земельної ділянки в державному земельному кадастрі, площа накладання спірних земельних ділянок становить 25,8 кв.м., «існує накладання земельної ділянки, яка зареєстрована за гр. [PERSON] згідно даних реєстрації на земельну ділянку, якою користується гр. [PERSON] \~ за таких обставин просить визнати недійсним державний акт ЯЛ 803228, виданий [PERSON] і як наслідок рішення Березнівської міської ради №16 від 02.12.2010, згідно якого затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,0668 га по [ADDRESS] і встановлено обмеження зони дії ЛЕП площею 0.0121 га. Відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до Березнівської міської ради Рівненської області, [PERSON] , заявивши наступні вимоги: 1). визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Березнівської селищної ради народних депутатів від 29.12.1993 р. № 78, яким передано [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,103 га по [ADDRESS] ; 2). визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії РВ № 00045, який видано гр. [PERSON] 3).стягнути з відповідача на її користь судові витрати. На обґрунтування зустрічних позовних вимог наводить наступні обставини. Їй належить земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , яка посвідчена державним актом серії ЯЛ №803228, що виданий у встановлений законом порядку. Даний державний акт на право власності було виготовлено у відповідності до п.6 ст. 118 Земельного кодексу України. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було виготовлено у відповідності до Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року N 858-IV та погоджено у відповідності до ст. 186 Земельного кодексу України. Кадастрову зйомку (ст.198 Земельного кодексу України), а саме геодезичне встановлення меж було зроблено електронним тахеометром ЗТа-5Р, який щороку проходить метрологічну повірку у встановленому порядку. Обміри проводились по периметру земельної ділянки. Зі сторони суміжного землекористувача [PERSON] межа земельної ділянки проходить по огорожі на бетонному фундаменті, яка була споруджена ще [PERSON] (попереднім власником будинку по [ADDRESS] ). На момент виготовлення державного акту (з початку 90х років) межа між даними земельними ділянками не змінювалась. 29 грудня 1993 р. було прийняте рішення Березнівської міської ради №78, яким було передано [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,103 га по [ADDRESS] , а згодом 26.01.1994 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії РВ № 00045., які не відповідають фактичним промірам та площі відповідно, оскільки технічну документацію по виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] було виготовлено на основі вимірів проведених 20-ти метровою мірною стрічкою (згідно пояснюючої записки в технічній документації розробленої на ім`я [PERSON] , на підставі якої було видано державний акт) без визначення поворотних точок, які на той час були по межі двох ділянок, що ставить під сумнів її відповідність фактичним промірам. Земельна ділянка [PERSON] має звуження до масиву «Чемерна», що також чітко видно на викопіюванні «Система координат місцева» наданому гр. [PERSON] до позовної заяви. Крім того, вищевказаний Державний акт про право приватної власності на землю містить виправлення, внесене 26.01.1994 року, що суперечить п.2.4 Інструкції про порядок складання, видачі і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №28 від 15.04.1993 рок, що була чинна на час видачі державного акту. Також п.3.5 даної Інструкції передбачав, що у разі зміни меж, цільового призначення та умов надання земельних ділянок, що відбулись після видачі державного акта до нього вносяться ці зміни, які фіксуються на плані зовнішніх меж і на останній сторінці державного акта. Кожний запис про зміну меж, площі, цільового призначення та умов надання земельної ділянки посвідчується інженером-землевпорядником сільської, селищної, міської Ради народних депутатів або відділу земельних ресурсів районної державної адміністрації. На бланку державного акту наявний підпис [PERSON] , яка станом на 23.01.1994 року не мала права на підпис, оскільки інженером-землевпорядником не була, а була спеціалістом І категорії. Інженери землевпорядники станом на 26.01.1994 року працювали при виконавчих комітетах органів місцевого самоврядування, у даному випадку Березнівської селищної ради. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, щодо зустрічного позову то просили суд відмовити застосувавши строк позовної давності. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому просив відмовити в задоволені позову на підставі висновку експерта, зустрічний позов задовільнити. Щодо клопотання позивача про застосування наслідків спливу строку позовної давності то заперечив покликаючись на пункт 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», згідно якого протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом, тобто з 15 січня 2012 року, [PERSON] мала право звернутись з позовом. Представник Березнівської міської ради просила відмовити в задоволені первісного та зустрічного позовів. Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Частиною першою статті другої ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії РВ 00045 від 26 січня 1994 року, та рішень Виконавчого комітету Березнівської селищної ради народних депутатів від 30 вересня 1992 року № 47 та від 29 грудня 1993 року № 78 є власником двох земельних ділянок площею 0, 207 га, що розташовані на території Березнівської селищної ради в смт. Березне Рівненської області. Цільове призначення ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Рішенням Березнівської міської ради № 558 від 18 травня 2010 року [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по [ADDRESS] орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової забудови. Технічну документацію виконано ТОВ «Березне-землемір». Згідно з рішенням Березнівської міської ради №16 від 02 грудня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] за рахунок земель запасу житлової і громадської забудови. Передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на користь [PERSON] площею 0,0668 га. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 803228 власником земельної ділянки площею 0,0668 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є [PERSON] . Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є суміжними власниками земельних ділянок. За клопотанням позивача [PERSON] , була призначена та проведена судова земельно-технічна експертиза. Так, судовою земельно-технічною експертизою №50205/1-ЮШ від 05 серпня 2015 року встановлено, що: - Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд відповідачкою [PERSON] в [ADDRESS] відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. - Розроблена технічна документація (по виготовленню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яку використовує позивач [PERSON] ) не відповідає вимогам щодо складу документації визначеної п.1.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею. Затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року №28. - Межі земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності відповідачці [PERSON] , внесені до державного земельного кадастру та визначенні в державній системі координат, що дає можливість встановити її межі в натурі. - Межі земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] не внесені до державного земельного кадастру, технічна документація не містить координат поворотних точок меж земельної ділянки, що не дає можливості встановити її межі в натурі. - Натурні межі земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності відповідачці [PERSON] на спірній ділянці не відповідають даним реєстрації даної земельної ділянки в державному земельному кадастрі. - По фактичному користуванні, в існуючих межах частиною земельної ділянки, яка зареєстрована за відповідачкою [PERSON] користується позивач [PERSON] , площа накладання спірних земельних ділянок становить 25.8 кв.м. - У відповідності до даних державного акту земельна ділянка, яка належить позивачу [PERSON] та розташована за адресою [ADDRESS] , має прямокутну геометричну форму з розмірами 73м*14м. площею 1022 кв.м. - По фактичному користуванні (в існуючих межових знаках) земельна ділянка [PERSON] має складну багатокутну геометричну форму з промірами по периметру від північного кута ділянки за годинниковою стрілкою: 4,04м; 0,83м; 3,86м; 3,83м; 4,45м; 2,44м; 5,98м; 8,7м; 4,3м; 14,38м; 3,68м; 8,03м; 10,95м; 3,8м; 12,88м; 3,99м; 20,13м; 2,1м; 3,35м; 19,97м; 16,01м; 4,43м; 4,86м; 15,21м та площею 1000кв.м. За результатами натурного обстеження експертом встановлено, що фактичні межі, розміри, площа та конфігурація земельної ділянки по [ADDRESS] , якою користується [PERSON] не відповідає даним наведеним в державному акті серії РВ№00045. - За результатами натурного обстеження та порівняння даних реєстрації, зроблено висновок, що по існуючому користуванню існує накладання земельної ділянки, яка зареєстрована за відповідачкою [PERSON] згідно даних реєстрації на земельну ділянку, якою користується позивач [PERSON] . Обставин про те, що частиною земельної ділянки, власником якої є позивач, користується відповідач, експертом встановлено не було. Натомість з додатків до зазначеного висновку вбачається, що є пересікання меж земельних ділянок позивача та відповідача, однак як зазначено у висновку не має можливості встановити межі земельної ділянки позивача в натурі, оскільки технічна документація на земельну ділянку не містить координат поворотних точок. З пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі [PERSON] вбачається, що конфігурація земельної ділянки, якою фактично користується позивач, не відповідає промірам і конфігурації ділянки, яка вказана у державному акті. Межа земельної ділянки від [PERSON] встановлена рішенням Березнівської міської ради від 02.12.2010 року №15 "Про затвердження акту щодо встановлення меж земельної ділянки". Фактично позивач самовільно змістив межу від відповідача на свою користь. Тому при обмірах межа земельних ділянок між цими сторонами Рівненською філією ДП "Центр державного земельного кадастру" були проведені електронним тахеометром 3Та-5р. На основі польових вимірів складено кадастровий план земельної ділянки, площа земельної ділянки складає 997 кв.м. Частиною третьою статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону». Так, з наведеного вбачається, що докази позивача [PERSON] фактично ґрунтуються на припущеннях, що в розумінні статті 80 ЦПК України є не достатнім, оскільки суд не може дійти висновку про наявність чи відсутність обставин справи. Оскільки, технічна документація на земельну ділянку позивача не відповідає встановленим нормам, натурний розмір земельної ділянки не відповідає державному акту на зазначену земельну ділянку, межі земельної ділянки не внесені до державного земельного кадастру, технічна документація не містить координат поворотних точок меж земельної ділянки, що не дає можливості встановити її межі в натурі, по фактичному користуванні, в існуючих межах частиною земельної ділянки, відповідачки [PERSON] користується позивач [PERSON] , а висновком експерта не встановлено, що частиною земельної ділянки яка належна позивачу [PERSON] користується відповідачка [PERSON] , то суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту вчинення суміжними землекористувачем [PERSON] перешкод у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою. Щодо зустрічного позову [PERSON] , то слід зазначити наступне. Положенням ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] дізналася про порушення своїх прав\~ в 2010 році, коли виготовляла технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, однак з позовом звернулася лише в 2014 році. Оскільки, позивачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної даності, а відповідачкою [PERSON] не було заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності то відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України суд відмовляє в задоволені зустрічного позову. Щодо посилання представника [PERSON] на пункт 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», то суд вважає, що до наних правовідносин він не може бути застосований. Положенням ст.141 ЦПК передбачено, що судові витрати у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed