Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

23 квітня 2021 року до суду надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом МТСБУ або Позивач) до [PERSON] (далі за текстом - Відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позов обґрунтований наступним. 29 жовтня 2015 року о 20 годині 10 хвилин відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ-2110» д.н.: [NUMBER] внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху здійснив наїзд на пішохода, яка отримала тілесні ушкодження. Постановою від 26 травня 2017 року кримінальне провадження відносно [PERSON] закрите. Оскільки, всупереч вимогам закону, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу, не була застрахована, МТСБУ було здійснено виплату на користь постраждалої в ДТП [PERSON] грошові кошти в сумі 57\~982,64 грн. З посиланням на норми Цивільного Кодексу України та Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що регламентують порядок та умови відшкодування завданої шкоди в порядку регресу та право МТСБУ на регресне стягнення виплаченого страхового відшкодування з особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, позивач звернувся до суду з даним позовом. Заочним рішенням від 14 липня 2021 року вказаний позов був задоволений. Ухвалою від 04 жовтня 2021 року заочне рішення від 14 липня 2021 року було скасоване за заявою відповідача, справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач свого представника не направив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. В позовній заяві просив суд розглянути справу без участі представника, на задоволенні позову наполягав. 23 грудня 2021 року представником відповідача до суду подано заяву про застосування позовної давності до позову в даній справі, яка була уточнена 17 січня 2022 року. Відзиву відповідач або його представник не подавали. Суд, дослідивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї документи, дійшов наступних висновків. Згідно постанови від 26.05.2017 про закриття кримінального провадження, винесеної слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Душенком О.А., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12014080010002361 від 30.10.2015, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV з урахуванням положень п.21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ укладено угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Згідно п. 39.1 ст. 39 вищевказаного закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як вбачається з пп. а) п. 41.1 ст. 41 зазначеного закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України №1961-IV, страховик МТСБУ протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону України №1961-IV, шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, відшкодовується в розмірах, визначених відповідно до ЦК України. Відповідно до п. 24.1 ст.24 Закону України №1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого, відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбання лікарських засобів. 05.01.2018 представник [PERSON] по довіреності [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно платіжного доручення № 904046 від 24.04.2018, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування представнику [PERSON] по довіреності [PERSON] в сумі 57982,64\~грн. Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як ненавмисна вина потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок утрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 2 ст.38 Закону України №1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Оцінюючи доводи заяви відповідача про застосування в даній справі позовної давності, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до статті 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність може бути застосована судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Важливим при розгляді питання про застосування позовної давності є визначення моменту початку її перебігу, який, відповідно до приписів ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ч. 5 ст. 261 ЦК України. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, потерпіла [PERSON] звернулась до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування 07 січня 2018 року, а 10 січня 2018 року ця заява була отримана позивачем. У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35\~цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не\~пізніш як\~через 90\~днів з\~дня отримання\~заяви про\~страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Тобто, вказаною нормою страховику визначений граничний строк для виплати обґрунтованого страхового відшкодування, який починає свій перебіг з моменту отримання страховиком заяви про виплату страхового відшкодування та закінчується через 90 днів. Як вбачається з матеріалів справи, фактична виплата страхового відшкодування відбулась 24 квітня 2018 року (платіжне доручення № 904046), тобто через 104 дні після отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Визначаючи момент початку перебігу позовної давності по цій справі, суд керується зазначеними вище імперативними нормами п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961, які встановлюють граничний строк для виплати страхового відшкодування у 90 днів, та нормами ч.ч. 1, 5, 6 ст. 261 ЦК України, якими для зобов`язань з визначеним строком виконання початок перебігу позовної давності встановлений від дня спливу цього строку. Основне зобов`язання мало б бути виконане 10 квітня 2018 року. Таким чином, строк позовної давності за регресним зобов`язанням в даній справі має обчислюватись з 10 квітня 2018 року. Той факт, що МТСБУ не виплатив страхове відшкодування в цей строк не може слугувати підставою для подовження строку позовної давності на 14 днів, оскільки можливість особи самостійно продовжити для себе строк позовної давності невиконанням імперативних приписів закону суперечить самому інституту позовної давності та його призначенню. Окремо слід зазначити, що довідку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих було сформовано представниками МТСБУ 07 березня 2018 року. У відповідності до статі 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна заява в даній справі надійшла до суду 23 квітня 2021 року, тобто більше ніж через три роки з моменту початку перебігу позовної давності Підстав для переривання або зупинення перебігу позовної давності, передбачених статтями 263 та 264 ЦК України в даній справі не встановлено. Таким чином, заява відповідача про застосування позовної давності в цій справі є обґрунтованою, підлягає задоволенню і є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed