Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 21455 від 15.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів в сумі 9\~777,38 гривень. Позов обґрунтовує тим, що виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями норм законодавства, а саме статей 87 і 88 Закону України «Про нотаріат», а також пунктів 2.3, 3.2, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Також була порушена процедура вчинення напису та не здійсненна перевірки безспірності заборгованості. Відповідачем відзив на позов не поданий. Третіми особами пояснення щодо позову також не подані. Ухвалою суду від 23.08.2022 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на офіційну електронну адресу та були доставлені до електронного кабінету 24.08.2022, у зв`язку з чим відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України він є повідомленим про розгляд справи належним чином. Третім особам копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась поштою за місцезнаходження останніх. Вказані документи отримані третьою особою приватним виконавцем Проценком Д.Ю., який згідно з пунктом 3 частини шостої статті 272 ЦПК України є повідомленим про розгляд справи належним чином. Поштове відправлення, направлене третій особі приватному нотаріусу Данич О.Ф., повернулось до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України є належним повідомленням про розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до кредитного договору від 27.10.2011 № 003-07255-271011 ПАТ «Дельта Банк» надало позивачу [PERSON] споживчий кредит в сумі 7\~428 гривень на строк до 27.11.2013. 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною було вчинено виконавчий напис № 21455 про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором від 27.10.2011 № 003-07255-271011, укладеним з АТ «Дельта Банк», правонаступником якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 411/К від 27.04.2018 є ТОВ «ФК «КРЕТИТ-КАПІТАЛ». Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 27.04.2018 по 07.04.2021. Сума заборгованості становить 8\~577,61 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8\~576,83 гривень, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0,78 гривень. Загальна заборгованість боржника становить 9\~777,38 гривень. 17.09.2021 приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Проценку Д.Ю. була направлена заява про примусове виконання рішення. 27.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Дмитром Юрійовичем було відкрито виконавче провадження № 69502599 з примусового виконання спірного виконавчого напису Також, 27.07.2022 приватним виконавцем Проценком Д.Ю. була винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500 гривень та постанова про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 977,74 гривень. Відповідно до копії рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2014 у справі № 334/7757/14, яке набрало законної сили 25.11.2014, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором № 003-07255-271011 від 27.10.2011на загальну суму 8\~576,83 гривень. Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок № 296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. За змістом пункту 2.3 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. У пункті 3.2 Порядку № 296/5 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до підпункту 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Суд встановив, що пункт 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мала правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акту, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Переліку № 1172. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи позивача. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір в сумі 992,40 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Помилково сплачений позивачем [PERSON] судовий збір в сумі 908 гривень підлягає поверненню за окремою заявою позивача відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787.

Outcome: approved