Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він набув право власності на квартиру [ADDRESS] , після чого зареєстрував своє місце проживання в зазначеній квартирі. 26.03.2018 позивач зі своєю донькою [PERSON] , яка народилась [INFO] (на момент укладення договору дочці було 15 років) уклали договір дарування квартири, згідно якого остання набула право власності на вищезазначену квартиру. Після укладення договору назва вулиці була змінена з [PERSON] на [PERSON] , тому у витягу з державного реєстру прав нерухомості зазначено про набуття права власності [PERSON] по [ADDRESS] . Законним представником [PERSON] при укладені цього договору була колишня дружина позивача - [PERSON] . Неповнолітня [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з моменту набуття права власності на квартиру позивачем, і має місце реєстрації за цією адресою на час звернення до суду з позовом, але місцем реєстрації у її паспорті зазначено [ADDRESS] . У 2016 році позивач розлучився зі своєю дружиною, але вони всі втрьох залишились проживати за вищевказаною адресою. Позивач зазначає, що особові рахунки по зазначеній квартирі відкриті на нього. 11 березня 2021 року позивач як зазвичай прийшов до свого місця проживання за вказаною адресою, однак з`ясував, що на вхідних дверях квартири, де він проживав, змінено вхідні замки. Під час розмови зі своєю колишньою дружиною та донькою (відповідачкою) останні йому повідомили, що вони самостійно його виселили, а тому попросили більше до квартири не повертатись, оскільки, на їх думку, після виповнення відповідачці 18 років позивач перестав бути членом її сім`ї та втратив право на користування цією квартирою. Повноліття відповідачка [PERSON] набула 17 лютого 2021 року. При цьому деякі речі позивача були без його згоди, винесені із квартири в коридор та залишені без охорони. Позивач вважає, що відповідачкою було порушено його права на користування зазначеним жилим приміщенням та незаконно здійснено його виселення під час того періоду часу, коли він був відсутній у квартирі шляхом винесення частини його особистих речей та зміною замка, що унеможливлює його користування квартирою. Позивач просив ухвалити рішення про вселення [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS] . У подальшому позивачем було збільшені позовні вимоги, в яких він просив суд ухвалити рішення про вселення [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS] та визнати дії Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] незаконними та зобов`язати Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації поновити реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 20.04.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представником відповідачки 1 [PERSON] адвокатом Лазоренко Т.В. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка 1 заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю з підстав, викладених у відзиві. Представником відповідача 2 Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що управління не наділено повноваженнями щодо формування та ведення Реєстру територіальної громади міста Києва, а також здійснення реєстрації місця проживання/перебування осіб. Позивач необґрунтовано в позовній заяві зазначає управління як відповідача 2 та посилається на невідповідні нормативно-правові акти, що може вплинути на неможливість виконання позовних вимог та порушення прав сторін судового процесу. Просив відмовити у задоволенні позову. Представником відповідачки 3 [PERSON] адвокатом Шкаленком Є.В. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка 3 позовні вимоги [PERSON] не визнає, оскільки вона є новим та єдиним законним власником спірної квартири, на час укладання договору купівлі-продажу у квартирі не було зареєстрованих осіб. [PERSON] заперечує проти вселення у належну їй квартиру [PERSON] та просить відмовити у задоволенні позову. У судове засідання 09.09.2022 позивач або його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. До суду від позивача надійшла заява з проханням відкласти судове засідання у зв`язку з його мобілізацією. Однак суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача, оскільки на підтвердження поданої заяви позивачем не додано жодного доказу, а тому вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю. Відповідачка 1 [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала відзив на позов, просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача 2 Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки суду не повідомив. Відповідачка 3 [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою суду від 29.08.2022 було відмовлено. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 30.08.2016, шлюб між якими було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28.09.2016. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.03.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 319, батьком якої записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно копії договору дарування квартири від 26.03.2018 року, серія та номер 1-248, посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. [PERSON] подарував [PERSON] квартиру за номером [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, № інформаційної довідки - 248261242 від 16.03.2021, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 14456797 від 15.03.2021, виданої Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 22.12.2009 по 23.02.2021. Як вбачається з відповіді Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації № 106-106/оп/В-172-551 від 29.03.2021, у зв`язку з відчуженням житла та припиненням підстав на право користування житловим приміщенням, [PERSON] 23.02.2021 було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 26.03.2018. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер інформаційної довідки 272325174 від 29.08.2021, квартира розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1457, виданого 18.08.2021. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 155 ЖК України власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що перебуває у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 405 Цивільного кодексу України встановила, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника житлового приміщення, які проживають разом з ним в приміщенні, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником такого приміщення, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Тобто підставою для вселення є право власності члена сім`ї на частину квартири або будинку. Він може без згоди інших співмешканців вселити членів своєї сім`ї. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, до складу сім`ї входять особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом. Право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Оскільки житлові права членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) є похідними від прав власника цього житлового приміщення, то припинення права власності особи на житло припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Однією із підстав припинення права власності відповідно до статті 346 ЦК України є відчуження свого майна власником. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , за даним договором відчужено спірну квартиру [PERSON] , на підставі якого вона є єдиним власником квартири. У вказаній квартирі під час укладання договору купівлі-продажу квартири зареєстрованих осіб не було. Крім того, на даний час [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] , не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом із нею і ведуть із нею спільне господарство, між сторонами не укладався договір найму вказаного житла. Згоди на вселення [PERSON] не надавалася та заперечується щодо його вселення. Вимога позивача про вселення у квартиру, яка на праві власності належить [PERSON] не може бути задоволена у зв`язку з тим, що відповідачкою [PERSON] не порушується його право користування житлом, оскільки він такого права у спірній квартирі не набував на рівні з власником, що підтверджується правовою позицією постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року в аналогічній справі № 309/2477/16-ц (провадження N 61-43149св18), висновками Верховного Суду України у постановах від 05 листопада 2014 року у справі N 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Новий власник квартири вправі користуватись та розпоряджатися на власний розсуд належним йому майном в силу положень закону, який захищає право власності. Суд не має підстав для втручання у право власності нового власника, яка заперечує проти проживання в квартирі членів сім`ї колишнього власника. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання дій Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] незаконними та зобов`язання поновити реєстрацію місця проживання [PERSON] , суд зазначає наступне. При наданні адміністративної послуги щодо зняття з місця реєстрації [PERSON] . Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, у відповідності до норм Закону України «Про адміністративні послуги», а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, а відповідачами не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed