Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

05 січня 2022 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 07 вересня 2007 року [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі РАЦС м. Новомосковська, Дніпропетровської області. Від шлюбу народився син - [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений, приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лилою І.А. 28 березня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 327, згідно з яким, спадкоємцем 9/10 частки зазначеного в заповіті майна є [PERSON] , а спадкоємцем обов`язкової - 1/10 частки спадкового майна - [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з нежитлової будівлі - магазину [ADDRESS] , що належало йому на підставі договору купівлі-продажу, серія ВАВ № 694976, посвідченого 22 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3717. Право власності зареєстровано 15 травня 2003 року комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 1076138. Єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Після смерті чоловіка позивачем до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лили І.А. подана заява про прийняття спадщини за заповітом, після чого заведена спадкова справа за № 28/2020. В ході оформлення спадкової справи, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявилось дублювання номерів об`єктів нерухомого майна та реєстрація права власності на нерухоме майно за цією ж адресою за іншим суб`єктом на інший об`єкт нерухомості, в зв`язку з чим, на підставі листа приватного нотаріуса Лили І.А. від 13 серпня 2021 року за № 186/02-14, позивач звернулась до виконавчого комітету Новомосковської міської ради з заявою щодо зміни адреси об`єкта нерухомого майна. Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 07 жовтня 2021 року за № 678/0/6-21, реквізити з раніше зазначеної адреси об`єкта - [ADDRESS] , змінено на адресу: [ADDRESS] . 11 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Лилою І.А. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нежитлову будівлю, магазин № 7 , загальною площею 202,4 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] - 9/10 частки нерухомого майна, зареєстровано в реєстрі за № 1052 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену нежитлову будівлю на ім`я [PERSON] - 1/10 частка, зареєстровано в реєстрі за № 1053. Після оформлення права власності на нежитлову будівлю, магазин № 7 , який розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач вирішила його продати, так як утримання вищезазначеного об`єкту нерухомого майна потребує значних коштів, тому наявність його для сім`ї не є доцільним. Позивач, як законний представник, [PERSON] звернулась до виконавчого комітету Новомосковської міської ради про надання дозволу на відчуження часток нежитлової будівлі, що належить [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 24 листопада 2021 року за № 789/0/6-21 позивачу надано дозвіл на укладання та підписання договору купівлі-продажу щодо відчуження 1/10 частки вищезазначеного нерухомого майна. 27 грудня 2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лили І.А., щодо посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі - магазину [ADDRESS] , однак, у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено, оскільки за результатами перевірки нотаріусом факту відсутності (наявності) заборони відчуження або арешту майна, на дане спадкове майно накладено заборону відчуження. Згідно з роз`ясненням приватного нотаріуса Лили І.А. за № 301/01-16 від 27 грудня 2021 року, відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наявна заборона на нежиле приміщення, магазин № 7 , розташований за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ); реєстраційним номером обтяження: 44421624 від 02 лютого 2007 року, заборону накладено на підставі договору застави № 1316, посвідченого 15 травня 1998 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою; додаткові відомості про обтяження: архівний запис № 5905-188 від 10 липня 2000 року (Дніпропетровська область), власник: відкрите акціонерне товариство «Губиниський цукровий завод», с. Губиниха, Новомосковського району, Дніпропетровської області. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області за № 2038/01-21 від 03 грудня 2021 року, вищезазначений договір укладено між Банком «Україна» та Губиниським цукровим заводом. Позивач вказує, що на її думку, заборона відчуження на нежитлову будівлю, магазин № 7 , розташований за адресою: ( [ADDRESS] , була накладена в період, коли нежитлова будівля перебувала у власності Губиниського цукрового заводу, у зв`язку з невиконанням зобов`язань останнім. На теперішній час, згідно інформації, розташованої на сайті Національного Банку України, Банк «Україна» ліквідований 13 квітня 2009 року. Заборону відчуження на об`єкт нерухомого майна на підставі договору застави № 1316, посвідченого 15 травня 1998 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, накладено реєстраційним номером обтяження 44421624 від 02 лютого 2007 року, тоді як, на час укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та ВАТ «Губиниський цукровий завод», а саме, 22 жовтня 2002 року, інформація в Державному реєстрі речових прав щодо наявності заборон відчуження або арешту даного об`єкта нерухомого майна була відсутня. Отже, спадкодавець [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю, магазин № 7 , розташований за адресою: [ADDRESS] , набув на підставі договору купівлі-продажу, яке зареєстроване за ним у встановленому чинним законодавством порядку. Враховуючи вищевикладене, вважає, що запис про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна є перешкодою у реалізації права позивача на розпорядження відповідним майно, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки зняти дане обтяження можливо тільки на підставі судового рішення. Ухвалою судді від 11 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 18 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. 16 лютого 2022 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів. Докази отримано 07 червня 2022 року. 23 червня 2022 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів. Докази отримано 07 вересня 2022 року. В судовому засіданні 08 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представником позивача подано заяву, згідно з якою представник просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно. Подав заяву, згідно з якою вказав на неналежність відповідача та не порушення відповідачем прав і обов`язків останнього. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 19 березня 1998 року між Акціонерним комерційним агропромисловим банком «Україна» та Відкритим акціонерним товариством «Губиниський цукровий завод» укладено договір про заставу в забезпечення погашення заборгованості ВАТ «Губиниський цукровий завод» по кредитній угоді № 22 від 19 березня 1998 року. В заставу передано приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 203 кв.м. Договір посвідчено 15 квітня 1998 року нотаріусом Новомосковської Державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1316 /а.с.61-62/. У відповідності до договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного до виконання біржової угоди, зареєстрованої на Дніпропетровській філії товарної біржі «Дніпродзержинська», зареєстрований на Дніпропетровській філії товарної біржі «Дніпродзержинська» за реєстраційним номером 1/23/05 від 23 травня 2002 року Новомосковська ОДПІ, діючи, як розпорядник - продала, а [PERSON] , як покупець - придбала магазин [ADDRESS] . На земельній ділянці 336,00 кв.м. розташовано: А - магазин № 7 із цегли, обшитий ДСП та пластиком нежилою площею 202,40 кв.м. В договорі вказано, що магазин № 7 розташований за адресою: [ADDRESS] , належить ВАТ «Губиниський цукровий завод» на підставі дублікату Угоди купівлі-продажу нерухомості, виданого 10 травня 2002 року. В п.9 Договору вказано, що Розпорядник свідчить, що відчужувана нерухомість до цього часу нікому не продана, не подарована, в спорі і під забороною не перебуває. 20 червня 2002 року зареєстровано на праві власності за [PERSON] та записано в реєстрову книгу 1 за реєстровим № 156 КП «Новомосковське МБТІ». 22 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений 22 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 3716, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав цілий магазин № 7 за адресою: [ADDRESS] . При посвідченні договору нотаріусом вказано, що перевірено відсутність заборони (арешту) на відчужуваний магазин перевірено за даними Єдиного реєстру заборон на відчуження нерухомого майна. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 07 вересня 2007 року [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] /а.с. 20/. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , від шлюбу народився син - [PERSON] /а.с.19/. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 травня 2020 року, [INFO] [PERSON] помер /а.с.18/. Як свідчать свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1052 та 1053 від 11 жовтня 2021 року /а.с.13, 14/, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з нежитлової будівлі - магазину № 7 , загальною площею 202,4 кв. м, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , що належало йому на підставі договору купівлі-продажу, серія ВАВ № 694976, посвідченого 22 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3717. Право власності зареєстровано 15.05.2003 року комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 1076138. Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 07 жовтня 2021 року за № 678/0/6-21 /а.с.16/, реквізити належного [PERSON] майна, з раніше зазначеної адреси об`єкта - [ADDRESS] , змінено на адресу: [ADDRESS] . Спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] є [PERSON] (9/10 частки) та [PERSON] (обов`язкова 1/10 частки). Свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані щодо нежитлової будівлі, магазин № 7 , загальною площею 202,4 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано 11 жовтня 2021 року, згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.13, зворот, а.с.14, зворот/. Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 24 листопада 2021 року за № 789/0/6-21 /а.с.12/ надано дозвіл на укладання та підписання договору купівлі-продажу щодо відчуження 1/10 частки нежитлової будівлі, магазину № 7 , що розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , його законному представнику, [PERSON] 27 грудня 2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лили І.А., щодо посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі - магазину [ADDRESS] . Листом Нотаріуса № 301/01-16 від 27 грудня 2021 року /а.с.15/ у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено, оскільки за результатами перевірки нотаріусом факту відсутності (наявності) заборони відчуження або арешту майна, на дане спадкове майно накладено заборону відчуження. Нотаріусом вказано, що відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наявна заборона на нежиле приміщення, магазин № 7 , розташований за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ); реєстраційним номером обтяження: 44421624 від 02.02.2007 року, заборону накладено на підставі договору застави № 1316, посвідченого 15.05.1998 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою; додаткові відомості про обтяження: архівний запис № 5905-188 від 10.07.2000р. (Дніпропетровська область), власник: відкрите акціонерне товариство «Губиниський цукровий завод», с. Губиниха, Новомосковського району, Дніпропетровської області. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області за № 2038/01-21 від 03.12.2021 року, вищезазначений договір укладено між Банком «Україна» та Губиниським цукровим заводом. Вирішуючи позов суд виходить з такого. На виконання пункту 7 Постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 20 березня 1991 року №873-ХІІ національним банком України 27 вересня 1991 року проведено перереєстрацію Республіканського акціонерного комерційного банку «Україна» та зареєстровано статут Республіканського акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна». 23 грудня 1992 року Національним банком України зареєстровані зміни до статуту Республіканського акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» у зв`язку зі зміною його найменування на Акціонерний комерційний агропромисловий банку «Україна» (далі - Банк Україна). Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 16.07.2001 №246 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна». Комісією національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийнято рішення від 13.04.2009 №167 про виключення Банку Україна з Державного реєстру банків. Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк Україна є зберігачем архівних документів неплатоспроможних банків, зокрема банку «Україна». Станом на день розгляду справи, Державний реєстр банків не містить відомостей щодо реєстрації Національним банком Україна банку, що став правонаступником банку «Україна», а також на строфіках офіційного Інтернет-преставництва Національного банку України містяться інформація щодо юридичних осіб, яким передано в управління непродані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів ліквідованих банків. У зв`язку із завершенням процедури ліквідації Національний банк Україна виключив банк «Україна» з Державного реєстру банків. У Національному банку України відсутні відомості стосовно правонаступника банку «Україна». Відповідно до ч.8 ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк як юридична особа ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Статтею 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Праве приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ст.73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна або за місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, іншої юридичної особи про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з підпунктом 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладення заборони, повідомлення про зняття заборони. Нормами чинного законодавства, що регулюють державну реєстрацію обтяжень майна, можливості вилучення записів із Єдиного реєстру заборон відчуження, не передбачено, ними лише встановлено можливість зняття заборон відчуження на підставі рішення суду. Отже судом встановлено, що у зв`язку з наведеними перетвореннями Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», накладена 19 березня 1998 року заборона не була скасована, а отже державна нотаріальна контора не зможе отримати повідомлення від банку, якого наразі не існує, про припинення застави, згідно п. 5.1 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, дані з Єдиного державного реєстру свідчать, що ВАТ «Губиниський цукровий завод» постановою господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2008 року по справі Б-15/145/03 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, умови переходу права власності на нерухоме майно, щодо якого встановлено наявність обтяження, а також те, що на теперішній час обтяження, накладене державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), обтяження, накладене на нежиле приміщення, магазин № 7 , розташований за адресою: [ADDRESS] (пл. Перемоги, 16), з реєстраційним номером обтяження: 44421624 від 02 лютого 2007 року, заборону накладено на підставі договору застави № 1316, посвідченого 15 травня 1998 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою; додаткові відомості про обтяження: архівний запис № 5905-188 від 10 липня 2000 року (Дніпропетровська область), власник: відкрите акціонерне товариство «Губиниський цукровий завод», с. Губиниха, Новомосковського району, Дніпропетровської області, знятий не був, і ця обставина перешкоджає позивачу в реалізації своїх майнових прав, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними та підлягають задоволенню. При цьому, посилання відповідача на його неналежність, суд, з урахуванням обставин справи та норм законодавства, вказаного вище, не приймає до уваги з огляду на положення ст. 73 Закону України «Про нотаріат». На підставі викладеного,

Outcome: approved