Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

03 вересня 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного підприємства «Завод Металомонтаж» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позивач посилається на те, що 04 лютого 2021 року, працюючи на підприємстві, яке є відповідачем у справі, він був травмований внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, змушений був тривалий час лікуватися, що порушило його звичне життя. Позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. Справу було призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відзиву на позов не надійшло. Учасниками справи не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, також не подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачем додані до позовної заяви письмові докази, що підтверджують обставини, на які він посилається у позовній заяві. Копією трудової книжки [PERSON] підтверджується, що у період з 03 лютого 2021 року по 04 червня 2021 року він працював на ПП «Завод «Металомонтаж» слюсарем механозбірних робіт, був звільнений за власним бажанням (а.с.4-5). Довідкою ЛКК № 912 від 07 червня 2021 року, виданою КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради», підтверджується, що потерпілий [PERSON] у період з 04 лютого 2021 року по 11 лютого 2021 року проходив стаціонарне лікування наслідків виробничої травми у травматологічному відділенні, діагноз: закритий осколковий перелом першої, другої, третьої, четвертої кісток лівої ступні, садна тила лівої ступні (а.с.10). Довідкою № 580 від 11 березня 2021 року, виданою КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради», підтверджується, що потерпілий [PERSON] у період з 18 лютого 2021 року по 11 березня 2021 року проходив стаціонарне лікування наслідків виробничої травми у травматологічному відділенні, діагноз: несвіжі уламкові переломи першої, другої, третьої, четвертої плесневих кісток лівої ступні зі зміщенням уламків. Травма виробнича від 04 лютого 2021 року (а.с.11). 01 березня 2021 року комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, складено акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 04 лютого 2021 року о 08 годині 30 хвилин на приватному підприємстві «Завод «Металомонтаж» з потерпілим [PERSON] (а.с.13-20). Зазначеним актом встановлено, що 04 лютого 2021 року о 07 годині 50 хвилин [PERSON] отримав від майстра [PERSON] усне змінне завдання - за допомогою ручної кувалди та клинів виставити конус, деталі марки АА-7 частини конуса «обічайка», пішов на майданчик дільниці зборки металевих виробів до деталі «обічайка», заліз в середину конструкції та почав забивати клин. Почувши по звуку металу, що клин зупинився, прийняв рішення убрати боковий клин. Приблизно о 08 годині 30 хвилин [PERSON] почав бити кувалдою по верхньому клину для встановлення деталі до розміру, в результаті виник обрив зварювальних прихватів, частина конструкції впала на обидві ноги [PERSON] . Зазначений нещасний випадок комісією визнаний пов`язаним з виробництвом. Причиною нещасного випадку визначено допуск працівника до роботи без навчання та перевірки знань з питань охорони праці. Внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, [PERSON] отримав закритий сколковий перелом 1, 2, 3, 4 плесневих кісток лівої ступні зі зміщенням відламків, забійну рану лівої ступні згідно висновку № 11/91 від 08 лютого 2021 року КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради. Копіями листків непрацездатності та медичних документів, які додані до позовної заяви, підтверджується, що [PERSON] у період з 04 лютого 2021 року по 03 червня 2021 року перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у зв`язку з травмою, отриманою на виробництві (а.с.6-12). В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що ушкодження здоров`я, яке не призвело на даний час втрату професійної працездатності, спричинило йому фізичні та моральні страждання, оскільки в процесі травмування, лікування та реабілітації він відчував різний, в тому числі сильний фізичний біль. Відомостей щодо встановлення позивачу втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва матеріали справи не містять. Проте наданими позивачем доказами підтверджується факт отримання ним травми пов`язаної з виробництвом, яка призвела до тимчасової втрати працездатності, внаслідок якої позивач проходив декілька разів стаціонарне лікування. Зазначені докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування і допустимими, оскільки одержані в порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно наведених положень закону підставою для відшкодування працівнику моральної шкоди є наявність факту порушення його прав. Сама по собі робота у шкідливих та небезпечних умовах не порушує прав працівника. Натомість у разі ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, порушення роботодавцем прав працівника є очевидною. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13 Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Така правова позиція узгоджується із постановою ВС від 25 квітня 2018 року у справі № 212/7705/16-ц. Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позивач отримав тілесні ушкодження, лікувався стаціонарно та амбулаторно протягом тривалого часу (120 днів), відчував фізичний біль, що порушило його звичне життя, змусило вживати медичні препарати, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Однак відсутні дані про те, що після отриманої позивачем травми неможливо відновлення здоров`я та працездатності, а також про те, що наслідки травми можуть призвести у майбутньому до погіршення здібностей позивача або позбавлення його можливостей їх реалізації. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що травмування не призвело до тяжких наслідків у вигляді втрати позивачем професійної працездатності, враховуючи тривалість лікування та вимушених обмежень у житті позивача суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 25 000 грн. Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди не перевищує чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2022 року (6500 грн х 4 = 26 000 грн), тому ця сума підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у мінімальному розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою.

Outcome: partial