Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. У обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що між ним, [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики №07/02/19-1 від 07 лютого 2019 року. Відповідно до Договору позики позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 113572 (сто тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 74 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 26.964088 гри.) що на день укладення Договору еквівалентно 4212 (чотири тисячі двісті дванадцять) доларів США, 00 центів, в свою чергу. Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки га в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати 4212 (чотири тисячі двісті дванадцять) долари США, 00 центів за курсом НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 07.05.2019 року. За домовленістю сторін позика є безвідсотковою. На виконання зобов`язань визначених п. 1 Договору позики, позивачем було передано, а відповідачем прийнято грошові копни у розмірі 113572 (сто тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривень 74 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 26.964088 гри.) що на день укладення Договору еквівалентно 4212 (чотири тисячі двісті дванадцять) доларів США, 00 центів. Про що відповідачем власноруч було складено розписку від 07.02.2019 року, копія якої долучається до позовної заяви. Відповідно до п. 8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору на банківський рахунок [NUMBER] або готівкою в м. Одеса. Слід зазначити, що предметом боргової розписки від 07.02.2019 року та Договору позики, які розглядатимуться судом першої інстанції є грошові кошти визначені національною валютою «гривня» із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті долари США. Відтак, сума основного грошового зобов`язання, яка піддягає стягненню з відповідача складає 117 230 грн. 07 кой. що відповідно до умов договору еквівалентно 4212 (чотири тисячі двісті дванадцяте)) доларам США 00 центів, ні курсом НБУ - 27.8324, станом на 02.04.2021 року (день підготовки позову) (42128 -27.8324). Однак, відповідачем всупереч укладеному Договору позики суму боргу повернуто не було. Пунктом 11 Договору позики визначено: У разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором. Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості. Зазначений пункт договору узгоджується з ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: боржник, який прострочив виконання боргового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача: - інфляційних збитків у розмірі 9 694 грн. 93 коп. - \~ \~ \~ \~3% річних у розмірі - 6 696 грн. 57 коп. - \~ \~ \~ \~неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості) - 815921,29 грн. Відповідач по справі [PERSON] , позовні вимоги не визнав та надав відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи свої заперечення наступними обставинами. Відповідач підтвердив що, дійсно, між [PERSON] та ним, [PERSON] 07 лютого 2019 року був укладений договір позики № 07/02/19-1. Того ж дня [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 113 572 грн., що було еквівалентно 4212 доларів США, про що власноруч написав розписку. Даний договір був укладений строком на три місяці, до 07 травня 2019 року. Відповідно до графіка повернення грошових коштів, до 07 березня 2019 року включно [PERSON] повинен був сплатити 2912,13 грн., до 07 квітня 2019 року включно 6794,95 грн., до 07 травня включно 103865,67 грн. Відповідно до п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору на банківський рахунок [NUMBER] або готівкою в м. Одеса. Відповідач просить звернути увагу суду на те, що одержувачем за банківським рахунком [NUMBER] , який зазначений в Договорі позики, є не позивач [PERSON] , а інша людина [PERSON] . На виконання укладеного Договору позики, [PERSON] перерахував на вищевказаний рахунок 12 квітня 2019 року 6986 грн., 20 травня 2019 року 6737 грн, 20 червня 2019 року -11797 грн., що підтверджується копіями дублікатів квитанцій АТ КБ ПРИВАТБАНК. Також [PERSON] на рахунок [NUMBER] були перераховані 22 200 грн. 17 серпня 2020 року та 6000 грн. 05 листопада 2020 року, що підтверджується копіями квитанцій АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Відповідач посилається, що в період з березня 2019 року до грудня 2020 року включно були також інші перерахування [PERSON] грошових коштів на рахунок, що зазначений в Договорі позики. Однак усі квитанції не збереглися і оскільки дана інформація становить банківську таємницю, то необхідно витребувати зазначені докази. Крім того, [PERSON] посилається, що також сплатив готівкою 5500 доларів США в м. Одесі, частину з яких у Бізнес - центрі «Альбатрос», який знаходиться за адресою: вул. Чорноморського Козацтва, 66/2, де позивач орендував офіс, а також в офісі позивача за адресою: Сабанеєв міст 5/7. Ці кошти віддавались довіреній особі позивача - [PERSON] . Тобто за період з квітня 2019 року до грудня 2020 року, [PERSON] сплатив основну суму боргу в повному обсязі, разом із інфляційними витратами та неустойкою. Отже, за таких обставин, інформація про те, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення суми боргу не відповідає дійсності і спростовується наданими до відзиву документами. В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до позивача з усною вимогою щодо написання ним розписки про одержання суми позики, однак [PERSON] відмовився це робити. Стосовно вимоги про стягнення пені, то відповідач посилається, що право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня, з якого почала виникати заборгованість, а до суду останній звернувся лише у квітні 2020 року, тому пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред`явлення позову, тобто строку позовної давності, визначеного в п.1 ч,2 ст.258 ЦК. Сума пені, що зазначена позивачем завищена, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, значно перевищує збитки позивача. Заявлений до стягнення розмір пені є надмірним. Розмір пені, яку просить стягнути позивач, значно перевищує розмір основної заборгованості, суперечить встановленим п.1 ч.2 ст. 258 І_1К України обмеженням, а також позивач не навів жодних розрахунків, в якому розмірі йому завдані збитки неповерненням йому суми позики. За таких обставин, прошу суд застосувати положення п.1 ч.2 ст. ст. 258 ЦК України щодо пені у період з 08.05.2019 року до 17.05.2020 року та норми ч. З ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню. У постанові Верховного Суду у справі №757/25076/15-ц від 11.03.2020 року та у постанові Верховного Суду у справі №363/1010/14-ц від 27.02.2019 року розмір пені було зменшено, до половини розміру простроченого грошового зобов`язання. Відповідач по справі в своєму відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в повному обсязі. В свою чергу представником позивачем по справі подано відповідь на відзив та зазначені такі посилання. Позивач підтверджує, що [PERSON] повернув суму боргу частково, у відповідності до наданих відповідачем квитанцій про переказ грошових коштів, однак відповідачем не було виконано зобов`язання щодо повернення суми боргу у повному обсязі та строки визначені Договором позики та розпискою. У відзиві па позовну заяву, відповідач стверджує, що [PERSON] також сплатив готівкою 5500 доларів США в м. Одесі. Ці кошти віддавалися довіреній особі позивача Чулковій Анжелікі» Проте, із такими твердженнями відповідача позивач не погоджується, оскільки: ніяких грошових коштів у сумі 5500 доларів США не отримував ні позивач, ні [PERSON] , ні [PERSON] . Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів повернення зазначених грошових коштів та отримання їх позивачем. Оригінал боргової розписки, складеної [PERSON] знаходиться у позивача, що підтверджує факт невиконання відповідачем свого зобов`язання. У відповіді на відзив позивач зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі: основна сума боргу - 60810 грн. 60 коп... (що станом на дату подання відповіді на відзив 2236 доларів США 38 центів (курс НБУ 27.1915)); інфляційні збитки у розмірі - 7631 грн. 73 коп. 3% річних у розмірі - 4038 грн. 49 коп. неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості) - 491957 грн. 75 коп. У судове засіданні представник позивача та позивач не з`явились, надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність на заявлених вимогах наполягали. Відповідач у судове засідання з моменту призначення справи до судового розгляду не з`являється, про причини неявки суд не повідомляє, заяви клопотання не надає, станом розгляду справи не цікавиться. Представник відповідача , яка брала участь у справі у підготовчому судовому засіданні з моменту призначення справи до судового розгляду участі у справі не бере. Щодо наявності іншого представника відповідач суд не повідомляв та клопотань не заявляв. Судом з моменту призначення справи до судового розгляду вживалися всі можливі заходи щодо повідомлення відповідача про судові засідання у справі, шляхом направлення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та на адресу відомого фактичного місця проживання відповідача судових повісток. Проте жодна із судових повісток не була вручена відповідачу та повертається до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судові поштові відправлення направлялися за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника вручити поштове відправлення не представляється можливим, так як адресат відсутній за вказаною адресою, тому у суду є підстави розцінювати, що відповідач отримував судові виклики та належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання. В ході судового розгляду справи, вбачаючи ті обставини, що відповідачу відомо про наявність цивільної справи у суді де він є учасником, ним не було суду повідомлено іншої адреси проживання з метою належного сповіщення про час та розгляд справи. Суд звертає увагу, що вжито всі можливі заходи повідомлення особи, про дату та час судового засідання та враховуючи, відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України, тому враховуючи вищевикладене вбачається про можливість проведення судового засідання та розгляд справи у відсутність відповідача, так як останній не з`явився в судове засідання без поважних причин, не повідомив їх суду, заяв та клопотань не надавав. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини, встановлені судом. Між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики №07/02/19-1 від 07 лютого 2019 року. Відповідно до Договору позики позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 113572 (сто тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 74 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 26.964088 гри.) що на день укладення Договору еквівалентно 4212 (чотири тисячі двісті дванадцять) доларів США, 00 центів, в свою чергу. Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки га в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати 4212 (чотири тисячі двісті дванадцять) долари США, 00 центів за курсом НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 07.05.2019 року. За домовленістю сторін позика є безвідсотковою. На виконання зобов`язань визначених п. 1 Договору позики, позивачем було передано, а відповідачем прийнято грошові копни у розмірі 113572 (сто тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривень 74 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 26.964088 гри.) що на день укладення Договору еквівалентно 4212 (чотири тисячі двісті дванадцять) доларів США, 00 центів. Про що відповідачем власноруч було складено розписку від 07.02.2019 року, копія якої долучається до позовної заяви. Зазначені факти сторонами не оспорюються, та визнаються. Дійсність договору під сумнів сторонами не ставиться. Також доведеною відповідачем та визнаною позивачем є та обставина, що на виконання укладеного Договору позики, [PERSON] перерахував на вищевказаний рахунок 12 квітня 2019 року 6986 грн., 20 травня 2019 року 6737 грн, 20 червня 2019 року -11797 грн., що підтверджується копіями дублікатів квитанцій АТ КБ ПРИВАТБАНК. Також [PERSON] на рахунок [NUMBER] були перераховані 22 200 грн. 17 серпня 2020 року та 6000 грн. 05 листопада 2020 року, що підтверджується копіями квитанцій АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». В зв`язку з цим позивачем по справі при поданні відповіді на відзив зменшено позовні вимоги. Спірними є посилання відповідача [PERSON] на ті обставини, що в період з березня 2019 року до грудня 2020 року включно були також інші перерахування [PERSON] грошових коштів на рахунок, що зазначений в Договорі позики. Однак усі квитанції не збереглися і оскільки дана інформація становить банківську таємницю, то необхідно було витребувати зазначені докази. Судом в підготовчому судовому засіданні було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, а саме виписки по рахунку [PERSON] , проте відповідач не скористався своїм правом на доведення своїх посилань, та витребувані документи не підтвердили дане посилання та обґрунтування. Тому обставина, що в період з березня 2019 року до грудня 2020 року включно були також інші перерахування [PERSON] грошових коштів на рахунок, що зазначений в Договорі позики є недоведеною. Крім того, [PERSON] посилається, що також сплатив готівкою 5500 доларів США в м. Одесі, частину з яких у Бізнес - центрі «Альбатрос», який знаходиться за адресою: вул. Чорноморського Козацтва, 66/2, де позивач орендував офіс, а також в офісі позивача за адресою: Сабанеев міст 5/7. Ці кошти віддавались довіреній особі позивача - [PERSON] . Тобто за період з квітня 2019 року до грудня 2020 року, [PERSON] сплатив основну суму боргу в повному обсязі, разом із інфляційними витратами та неустойкою. Слід зазначити, що представником відповідача заявлялось клопотання про виклик в якості свідка [PERSON] , проте судом воно задоволене не було, оскільки представник позивача заперечував проти його задоволення так як дана особа не є довіреною особою позивача, та представник відповідача про це підтверджень не надала та в подальшому це клопотання не підтримала. Враховуючи вищезазначене вбачається, що відповідачем дана обставина не є доведеною, тому позовна вимога про стягнення основної суми боргу в розмірі - 60810 грн. 60 коп... (що станом на дату подання відповіді на відзив складає 2236 доларів США 38 центів (курс НБУ 27.1915)) є обґрунтованою. Згідно частин 1.2 ст. 1046 Цивільного кодексу України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або гаку ж кількість речей гою ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Проте, всупереч домовленості на підтвердження якої була складена боргова розписка та положення чинного -законодавства України, відповідачем не було виконано зобов`язання в повному обсязі щодо повернення суми боргу в строки визначені Договором позики та розпискою. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Про те як було встановлено судом відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення боргу, останнім не вживались заходи в повному обсязі , які б вказували на його добросовісність та намір врегулювати даний спір у позасудовому порядку. Суд звертає увагу, що предметом боргової розписки від 07.02.2019 року та Договору позики, є грошові кошти визначені національною валютою «гривня» із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті -США. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначати в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день здійснення такого платежу. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, сума основного грошового зобов`язання, яка піддягає стягненню з відповідача складає 60 810 грн. 60 коп. що відповідно до умов договору позики що станом на дату подання відповіді на відзив складає 2236 доларів США 38 центів (курс НБУ 27.1915). Стосовно позовної вимоги про стягнення індексу інфляції, три проценти річних та неустойки слід зазначити наступне. Пунктом 11 Договору позики визначено: У разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором. Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості. Зазначений пункт договору узгоджується з ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: боржник, який прострочив виконання боргового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з чим, суд вважаємо обґрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідача: інфляційні збитки у розмірі - 7631 грн. 73 коп. та 3% річних у розмірі - 4038 грн. 49 коп.(згідно з поданими позивачем розрахунками). Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки слід зазначити таке. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч.2-3 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідач в своєму відзиві на позов посилався, що за змістом п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати 1 року. Право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня, з якого почала виникати заборгованість, а до суду останній звернувся лише у квітні 2020 року, тому пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред`явлення позову, тобто строку позовної давності, визначеного в п.1 ч,2 ст.258 ЦК. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУЇ. Проте, нормою ч. З ст. 267 ЦКУ встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Позиція викладена в рішеннях: Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2019 року по справі № 383/458/17, провадження № 61- 10239св18 (ЄДРСРУ № 80183023), від 27 лютого 2019 року по справі № 157/883/16-ц, провадження № 61-18534св18 (ЄДРСРУ № 80330419), Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від ЗО жовтня 2018 року по справі № 917/63/18 (ЄДРСРУ № 77528225), від 29 травня 2018 року по справі № 910/23003/16 (ЄДРСРУ № 74538867) та ін. Сума пені, що зазначена позивачем завищена, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, значно перевищує збитки позивача. Заявлений до стягнення розмір пені є надмірним. Розмір пені, яку просить стягнути позивач, значно перевищує розмір основної заборгованості, суперечить встановленим п.1 ч.2 ст. 258 І_1К України обмеженням, а також позивач не навів жодних розрахунків, в якому розмірі йому завдані збитки неповерненням йому суми позики. За таких обставин, прошу суд застосувати положення п.1 ч.2 ст. ст. 258 ЦК України щодо пені у період з 08.05.2019 року до 17.05.2020 року та норми ч. З ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню. У постанові Верховного Суду у справі №757/25076/15-ц від 11.03.2020 року та у постанові Верховного Суду у справі №363/1010/14-ц від 27.02.2019 року розмір пені було зменшено, до половини розміру простроченого грошового зобов`язання. В свою чергу позивач зменшивши суму основного боргу зменшив суму неустойки та просив суд стягнути (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості) - 491957 грн. 75 коп. обґрунтовуючи вимогу тим, що згідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим, вимоги про стягнення пені за своїм характером є додатковими вимогами щодо певного основного зобов`язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов`язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо пенею забезпечується виконання зобов`язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на такс стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Висновок у постанові Великої палати ВС від 04.07.2018 року у справі №14-15цс18: «Неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі або договорі.» Отже, суд вважає, що позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню, стороною позивача було доведено, що відповідач порушив зобов`язання. При вирішенні даного спору суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в п.42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007, в якому наголошується, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись, виходячи з обставин кожної справи (рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980). Право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21.03.2000 у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 - 35 рішення від 07.03.2006 у справі "Донадзе проти Грузії"). Згідно положень ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів в підтвердження позовних вимог та їх заперечень переконує суд, що позивачем надано належні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження своїх обґрунтувань та посилань на обставини і підлягає судовому захисту шляхом стягненя з відповідача боргу. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 9495,00 грн . При зверненні до суду за захистом своїх прав, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу, здійснену адвокатом Жекало Ігорем Сергійовичем на підставі Договору про надання правової допомоги №20-1 від 20 грудня 2020 року. Витрати на професійну правничу допомогу складають 10000 грн. 00 коп., які сплатив позивач, що підтверджується відповідною квитанцією та актом виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved