Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. У позовній заяві викладено наступну позицію: 07.07.2020 вона надала в борг відповідачу грошові кошти в сумі 70\~000 доларів США. Між ними був укладений договір позики у вигляді розписки. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] кошти були надані строком на 1 рік, а саме до 07.07.2021. Окрім того, [PERSON] зобовязався повертати кошти частинами, починаючи з 07.10.2020 не менше 10 відсотків від загальної суми боргу. Своє зобов`язання боржник не виконав та станом на день звернення до суду із даним позовом борг не повернуто. На підставі викладеного просить стягнути із відповідача суму боргу 70\~000 дол. США., а також 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України та судові витрати, які складаються з 11350 грн. судового збору за подання позову, 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, 30 грн. за оплату інфрмації з Державного реєстру речових прав та 8000 грн. витрат на правову допомогу, а загалом 19834,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2021 позовну заяву [PERSON] передано за підсудністю до Вінницького районного суду Вінницької області (а.с. 21-22). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.01.2022 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, визначено недоліки позову, порядок та строк їх усунення (а.с. 32). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.01.2022 заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику [PERSON] (а.с. 33). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.02.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 38). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.02.2022 задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на майно боржника (а.с. 43-44). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.06.2022 закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті (а.с. 59). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.09.2022 постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ліханова О.В. в судове засідання не з`явилися, попередньо представником подано до суду заяву, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити, а справу розглянути у її відсутність та відсутність позивачки. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце його проведення, відзив на позов до суду станом на час розгляду справи не надійшов. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов наступного висновку. Відповідно до оригіналу розписки наданої [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , 07.07.2020 отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 70\~000 доларів США терміном на один рік, а саме по 07.07.2021. Кошти зобовязався повертати частинами, не менше 10 відсотків від загальної суми боргу (а.с. 37). Оцінюючи вказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] є зобов`язальними і регулюються нормами ЦК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України) Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За змістом частин 1, 2 статті\~207\~і частини другої статті\~1047 ЦК України\~дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України\~визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.\~ Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч.1\~ст. 612 ЦК України\~він вважається таким, що прострочив виконання взятого на себе зобов`язання. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквіваленту національній валюті України. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними позивачем та таким, що підлягають задоволенню. За таких обставин з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 70 000,00 доларів США та 3% річних в сумі 926,30 доларів США. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 11804 грн. (а.с. 5). Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з\~витребуванням доказів (п.п. 1, 3 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Згідно з частинами першою - четвертою\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених позивачкою [PERSON] витрат на правничу допомогу суду надано Ордер Серії АВ №1032205 від 10.03.2022 на надання правничої допомоги [PERSON] (а.с. 48-зворот), Договір на надання професійної правничої допомоги від 06.12.2021 (а.с. 10), Додатковий Договір до Договору на надання професійної правничої допомоги від 06.12.2021 (а.с. 11), квитанції про сплату [PERSON] адвокату Ліхановій О.В. коштів в сумі 8000 грн. (а.с. 13). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, виходячи із доведеності співмірності та розумності розміру понесених судових витрат позивачкою [PERSON] складності справи, суд вважає за можливе судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] в повному розмірі, а саме, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, що складає суму 8000,00 грн.. Окрім того, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати за отримання Інформації з Державного реєстру речових прав в розмірі 30,00 грн. (а.с. 9), сплаченийпри зверненні до суду судовий збір в розмірі 11804 грн.. Відповідно до ст. 99 Конституції України, ст.ст. 11, 192, 207, 526, 527, 530, 533, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved