Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~22\~липня 2022\~року,\~в якій\~просив суд:\~визнати [PERSON] \~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~розташованим за\~адресою: [ADDRESS] ; судові витрати по справі покласти на відповідача. \~ \~ \~ \~Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Квартира була придбана під час перебування його у шлюбі з [PERSON] , який 20 серпня 2020 року між ними розірвано. Під час вирішення судом спору про поділ спільно нажитого майна вони уклали мирову угоду, у подальшому затверджену судом, за умовами якої йому залишилася квартира, а [PERSON] автомобіль. Після завершення судового розгляду [PERSON] повинна була добровільно знятись з реєстраційного обліку, однак таких дій не вчинила з невідомих для позивача причин. Фактично [PERSON] не проживає в квартирі тривалий час, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, дійсне її місце проживання та перебування йому не відомі, будь-якого зв`язку вони не підтримують. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання відповідач в позасудовому порядку відмовляється, в той час як реєстрація відповідача обмежує права [PERSON] як власника житлового приміщення, він звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористався, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву через електронну пошту про розгляд справи без її участі. Зазначила, що на теперішній час вона перебуває у цивільному шлюбі з іншим чоловіком та користується належним останньому житловим приміщенням. Вона неодноразово зверталась до відділу реєстрації місця проживання громадян з приводу зміни реєстрації місця проживання зі зняттям з обліку за адресою: [ADDRESS] , однак отримала відмову з огляду на закриття реєстрів територіальних громад під час дії в Україні воєнного стану. Окремо зазначила, що [PERSON] обмежив їй доступ до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якому вона значиться зареєстрованою. Зауважила, що між ними існує домовленість, що вона змінить місце реєстрації місця проживання після того, як [PERSON] поверне їй борг в сумі 26\~000 грн. З огляду на викладене просила закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України з огляду на відсутність предмету спору. Оцінюючи характер процесу, предмет та підстави позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи позицію відповідача, подання сторонами заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі обсягу наявних доказів та позиції сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши доводи сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, який 20 серпня 2020 року розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим повторно 04 лютого 2022 року (а.с.5). Під час перебування в шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ВСІ №147334 від 09 липня 2005 року, засвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Логонюк А.А. Право власності на квартиру зареєстроване на ім`я [PERSON] КП «Криворізьке БТІ» ДОР 14 липня 2005 року, що слідує з Витягу про реєстрацію права власності (а.с.5-зворот). У ході вирішення спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя (справа №214/316/20), ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року було затверджено досягнуту між сторонами мирову угоду, за умовами якої житлове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] залишається у власності [PERSON] , в той час як автомобіль марки KIA Sportage, р/н [NUMBER] , 2019 року випуску переходить у власність [PERSON] . Ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрала законної сили 07 серпня 2020 року (а.с.4). Таким чином, [PERSON] є одноособовим власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в якій з 10 травня 2017 року значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON] (а.с.9). При цьому, відповідно до акта від 28 липня 2022 року, засвіченого підписами сусідів та майстром дільниці ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.10), [PERSON] фактично в квартирі не проживає з липня 2020 року. Вказану обставину відповідач не оспорювала, зазначивши у поданій ним заяві, що наразі вона проживає в іншому житловому приміщенні та вживала в позасудовому порядку спроби змінити реєстрацію місця проживання, однак отримувала відмову від органів реєстрації місця проживання громадян у зв`язку із закриттям реєстрів територіальних громад на час дії в Україні воєнного стану. Разом з тим, з огляду на дійсність реєстрації місця проживання відповідача в належному позивачеві на праві приватної власності житловому приміщенні, ненадання відповідачем доказів вжиття спроб в позасудовому порядку на зміну реєстрації місця проживання, суд доходить висновку про дійсність наявності між сторонами спору. При цьому, доводи відповідача про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України (відсутність предмету спору) суд оцінює критично, з огляду на таке. Відповідно до загальних правових засад, предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. У постанові\~від 23\~грудня 2020\~року у\~справі № 522/8782/16-ц Верховний Суд зазначив, якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.\~Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20. Таким чином, самі по собі доводи відповідача про неможливість її у позасудовому порядку змінити реєстрацію місця проживання за відсутності доказів звернення до уповноважених органів в порядку, встановленому Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за дійсності реєстрації її місця проживання в квартирі позивача на момент розгляду судом справи, не можуть свідчити про відсутність між сторонами спору, а тому визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд не вбачає. Посилання відповідача на невиконання позивачем досягнутої між ними домовленості щодо повернення ним відповідачеві боргу, після чого вона зніме з реєстраційного обліку місце проживання в його квартирі, суд залишає поза увагою, оскільки вони не стосуються предмету спору. Отже, визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вони склались між власником житла та колишнім членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.2, ст..5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». У даній справі відповідач вселилася та була зареєстрована у спірній квартирі на момент її перебування у спільній сумісній власності сторін, а після розірвання шлюбу та залишення квартири у власності позивача за результатами вирішення судом спору про поділ майна у 2020 році залишалась там зареєстрованою як член його сім`ї. Таким чином, після передання житлового приміщення у приватну власність позивача, право відповідача на квартиру залишились на рівні сервітуту як право користуванням чужим майном. Аналіз глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судовим розглядом встановлено, що відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає понад 1 рік, фактично проживає в іншому приміщенні, про що зазначила у поданій заяві. Доказів чинення позивачем перешкод в користуванні квартирою відповідач суду не надала. Таким чином, в сукупності встановлених обставин право відповідача на користування чужим майном фактично є припиненим. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача наразі створює позивачеві перешкоди у володінні та розпорядженні належною йому власністю, обмежуючи майнові права, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої ним вимоги негаторного позову та необхідність її задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд зауважує, ст.24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак дане рішення після набрання ним законної сили є достатньою правовою підставою для зняття [PERSON] реєстраційного обліку місця проживання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] \~992\~грн.\~40 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved