Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У травні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила: - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Сервіс Груп-2017» (далі - ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» ) на її користь 16\~349,57 грн, з яких: заборгованість по сплаті орендної плати 4\~153,25 грн, пеня 10\~751,82 грн, 3 % річних 294,06 грн, втрати від інфляції 1\~150,44 грн; - розірвати договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пилипковецького старостинського округу, Кам`янець-Подільського району, кадастровий номер: 6823388000:03:001:0020, укладений 05 вересня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017». В обґрунтування вимог посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,50 га, яка розташована на території Пилипковецького старостинського округу. 05 вересня 2017 року між нею та відповідачем ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Відповідно до пункту 9 Договору розмір орендної плати склав 7% від її нормативно - грошової оцінки та з урахуванням інфляції становить 830,65 грн на рік. Разом з тим договором визначена пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення зобов`язання. Відповідач не виконує умови договору оренди земельної ділянки, протягом п`яти років не сплачував орендної плати, а тому вважає, що договір оренди має бути розірваний у зв`язку із істотним порушенням умов договору, а відповідач, окрім того, має сплатити заборгованість по орендній платі за 2017-2021 роки, пеню, передбачену пунктом 14 Договору, 3 % річних, а також інфляційні втрати. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Проте представник відповідача ТОВ «Агро Сервіс Груп 2017» - адвокат Наталюк Н.М. направив до суду заяву про застосування строків позовної давності. Вважає, що строк позовної давності в частині вимог сплати орендної плати за 2017 рік розпочався 31 грудня 2017 року та сплив 31 грудня 2020 року, за 2018 рік розпочався 31 грудня 2018 року та сплив 31 грудня 2021 року. З позовом позивач звернувся лише 13 травня 2022 року, тобто після спливу строку позовної давності. Отже з ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» підлягає стягненню заборгованість по орендній платі лише за 2019-2021 роки, передбачені ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні також підлягають стягненню в межах строку позовної давності. Разом з тим пеня нарахована відповідно до п.14 Договору оренди, підлягає стягненню з 2021 року в межах річного строку давності. Представник позивача - адвокат Соловей О.В. в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у нього. Проти заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності не заперечив. Представник відповідача ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» - адвокат Наталюк Н.М. 05 вересня 2022 року направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його неможливістю прибути до суду, пов`язаною із зайнятістю в іншому судовому засіданні. При вирішенні клопотання представника відповідача суд виходив з наступного. Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989). Суд зазначає, що судове засідання у даній справі уже тричі призначалося судом, зокрема, 01 серпня 2022 року, 15 серпня 2022 року та 05 вересня 2022 року, два з яких відкладено за клопотання представника відповідача. Водночас представник відповідача повторно подав клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Згідно із\~ч.ч.\~1,4\~ст.\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією\~статтею.У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник відповідача - адвокат Наталюк Н.М. отримав судову повістку в Електронному кабінеті ЄСІТС, тобто він повідомлений про розгляд справи відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, належним чином. Враховуючи, що представник відповідача повторно не з`явився у судове засідання, позицію представника позивача, який наполягав на проведенні судового засідання, а також ту обставину, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд вважав, що наявні підстави для розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. Процесуальні дії у справі 17 травня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 09 червня 2022 року підготовче засідання відкладено у зв`язку із неявкою у судове засідання представника відповідача. 18 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 01 серпня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 15 серпня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 05 вересня 2022 року, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,50 га, яка знаходиться на території Пилипковецької сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 6823388000:03:001:0020, про що свідчить державний акт серії ХМ №089715, виданий 04 березня 2003 року (арк. спр. 7). Відповідно до договору оренди земельної ділянки №2136 від 05 вересня 2017 року [PERSON] (Орендодавець) надала ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017», в особі керівника Ткач А.В., (Орендар) в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Новоушицької селищної ради Хмельницької області з кадастровим номером: 6823388000:03:001:0020 та належить орендодавцю на підставі державного акту серії ХМ №089715, виданого 04 березня 2003 року (арк. спр.8-9). Згідно умов договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,50 га (п.2). Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 11 866,50 грн (п.5). Договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 7% від грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у пункті 5 договору. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата сплачується один раз на рік у термін до 31 грудня поточного року (п.8,9,10,11). У разі невнесення орендної плати у строки визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення (п.14). 05 вересня 2017 року сторонами був підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки з кадастровим номером: 6823388000:03:001:0020 (арк.спр.10). 24 жовтня 2017 року зареєстроване право оренди земельної ділянки з кадастровим номером: 6823388000:03:001:0020, площею 0,4963 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за орендарем ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» на строк 10 років відповідно до договору оренди землі від 05 вересня 2017 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк.спр.11). Дані відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків свідчать про те, що від ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» жодних доходів [PERSON] в період з 2017 року по 05 травня 2022 року не отримувала (арк.спр.12-13). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно із\~статтею 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої\~статті 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~Земельним кодексом України\~та іншими законами України (частина перша\~статті 32 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до пункту «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач не сплатив йому орендну плату за період з 2017 по 2021 роки. Зазначена обставина підтверджується відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків. Окрім того така обставина не заперечується та не спростована стороною відповідача. Відтак, позов [PERSON] у частині вимог про розірвання договору оренди землі від 05 вересня 2017 року є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Стосовно позовних вимог [PERSON] у частині стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за землю, суд зазначає таке. Відповідно до статті 21 Закону України\~«Про оренду\~землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 7% від грошової оцінки земельної ділянки визначеної у пункті 5 Договору. Так нормативно грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становила 11 866,50 грн, а тому розмір орендної плати за рік становив - 830, 65 грн (11\~866,50 х 7%=830,65). Як зазначив суд вище орендна плата за період з 2017-2021 року включно на користь позивача відповідачем не виплачена. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача щодо наявності законних підстав для застосування судом позовної давності стосовно вимог позивача щодо стягнення орендної плати за 2017 - 2018 роки, з огляду на наступне. Відповідно до статті \~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 4 статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст. 258 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.\~266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Суд не погоджується з доводами представника відповідача стосовно початку перебігу строку позовної давності. На думку сторони відповідача строк позовної давності в частині вимог сплати орендної плати за 2017 рік розпочався 31 грудня 2017 року та сплив 31 грудня 2020 року, за 2018 рік розпочався 31 грудня 2018 року та сплив 31 грудня 2021 року. Оскільки орендна плата є щорічним платежем та в силу домовленостей сторін договору оренди вноситься до 31 грудня поточного року (п. 11 Договору), про порушене право на отримання орендної плати орендодавцю стало відомо з наступного дня після дати визначеної п.11 Договору, тобто 01 січня відповідного року, а саме за 2017 рік - з 01 січня 2018 року, за 2018 рік - з 01 січня 2019 року. Разом з тим хибні доводи представника відповідача стосовно початку перебігу строку позовної давності не перешкоджають застосуванню загальної позовної давності стосовно вимог позивача, а тому позовні вимоги останнього про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за 2017- 2018 роки задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Таким чином, на користь [PERSON] з ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» підлягає стягненню заборгованість з орендної плати за 2019- 2021 роки у розмірі 2\~491, 95 грн (830,65 + 830,65 + 830,65 =2\~491,95), де орендна плата за один рік становить 830, 65 грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України \~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1\~ст. 631 ЦК України). Згідно зі ст.ст.\~251,\~253 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України\~визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, визначеного в договорі оренди, не сплативши орендну плату, позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості підлягають задоволенню в межах загального строку позовної давності , виходячи з наступного розрахунку: - 3 % річних за 2019 рік (за період з 01 січня 2020 року по 13 травня 2022 року) становлять - 58, 92 грн (3 % х 864\~днів / 365 х 830,65 грн боргу); - 3 % річних за 2020 рік (за період з 01 січня 2021 року по 13 травня 2022 року) становлять - 34 грн (3 % х 498 днів / 365 х 830,65 грн боргу); - 3 % річних за 2021 рік (за період з 01 січня 2022 року по 13 травня 2022 року) становлять - 9,08 грн (3 % х 133 днів / 365 х 830,65 грн боргу). Отже, загальна сума 3 % річних складає 102 грн (58,92+34+9,08=102). При визначенні розміру інфляційних втрат, суд виходить з наступного розрахунку: - за 2019 рік: з 01 січня 2020 року по 13 травня 2022 року у вказаному періоді перемножений за кожен місяць індекс інфляції становить: 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% = 128,082%. Відтак, 830,65 грн х 128,082 % = 1\~063,91 грн - заборгованість з урахуванням інфляції. Тому сума інфляційних втрат за цей період становить 233,26 грн (1\~063,91 - 830,65); - за 2020 рік: з 01 січня 2021 року по 13 травня 2022 року у вказаному періоді перемножений за кожен місяць індекс інфляції становить: 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% = 121,992%. Відтак, 830,65 грн х 121,992% = 1\~013,32 грн - заборгованість з урахуванням інфляції. Тому сума інфляційних втрат за цей період становить 182,68 грн (1\~013,32 - 830,65); - за 2021 рік: з 01 січня 2022 року по 13 травня 2022 року у вказаному періоді перемножений за кожен місяць індекс інфляції становить: 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% = 110,886%. Відтак, 830,65 грн х 110,886% = 921,07 грн - заборгованість з урахуванням інфляції. Тому сума інфляційних втрат за цей період становить 90,42 грн (921,07 - 830,65). Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в загальному розмірі 506,36 грн (233,26+182,68+90,42). Згідно з\~статтею 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. При цьому, відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в 1 рік. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Пунктом 14 Договору оренди землі від 05 вересня 2017 року сторони передбачили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2150, 55 грн пені, виходячи з наступного розрахунку: - за 2019 рік: (з 13 травня 2021 року по 13 травня 2022 року) кількість днів прострочення становить 365 днів, а сума пені за вказаний період складає 909, 56 грн (830,65 грн х 0,03% х 365); - за 2020 рік: (з 13 травня 2021 року по 13 травня 2022 року) кількість днів прострочення становить 365 днів, а сума пені за вказаний період складає 909,56 грн (830,65 грн х 0,03% х 365); - за 2021 рік: (з 01 січня 2022 року по 13 травня 2022 року) кількість днів прострочення становить 133 дні, а сума пені за вказаний період становить 331,43 грн (830,65 грн х 0,03% х 133). Разом з тим, виходячи з того, що до основних вимог позивача про стягнення заборгованості з орендної плати за 2017-2018 роки підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності, - відмова у позові, суд вважає, що такі ж наслідки слід застосувати до вимог [PERSON] про стягнення пені, інфляційних втрат, 3% річних за прострочення виконання даних грошових зобов`язань, оскільки відповідно до приписів ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Таким чином з ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з орендної плати за 2019-2021 роки у розмірі 2\~491, 95 грн, 3% річних від простроченої суми заборгованості у сумі 102 грн, інфляційні втрати у сумі 506,36 грн, пеня у сумі 2150,55 грн, а всього - 5\~250, 86 грн. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки на користь позивача підлягає стягненню 5\~250,86 грн заборгованості, що є 32,12% від суми пред`явленого позову (16\~349,57 грн), то [PERSON] слід компенсувати за рахунок відповідача ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» судовий збір у сумі 637,52 грн (1984,80 х 32,12:100=637,52), сплачений нею за подання позовної заяви. Що стосується розподілу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, суд зазначає наступне. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Правничу допомогу в даній цивільній справі відповідачу надавав адвокат Наталюк Н.М. на підставі ордеру серії АА № 1215344 та договору №404 про надання правової допомоги від 10 червня 2022 року. За правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду розмір якої визначається, виходячи із вартості 1 година роботи 800 грн (п.4.3 Договору). Згідно з актом виконаних робіт, адвокатом Наталюком Н.М. були надані наступні послуги: зустріч з клієнтом та надання консультації, вивчення документів по справі, пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах (0,5 год.) 400 грн, складання заяви, клопотання (1,5 год.) 1200 грн; участь у судових засіданнях та представництво (1,75 год.) 1400 грн, всього -3000 грн. Тому представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Представник позивача Соловей О.В. при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат просив врахувати, що участь представника відповідача у судових засіданнях не тривала 1,75 год. Окрім того у провадженні суду знаходяться вісім аналогічних справ, тому вважає, що надання консультації та вивчення документів справи, аналізу судової справи, на його думку, має становити 50 грн (400:8), а складання заяви 600 грн. Однак, враховуючи, що представником відповідача не надано доказів сплати гонорару адвоката просив відмовити у їх стягненні. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Посилання представника позивача про те, що за відсутності доказів оплати послуг адвоката не підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає помилковими. Так, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Що стосується заперечень представника позивача проти розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідача, то суд частково погоджується із такими. Матеріалами справи підтверджено, що адвокат Наталюк Н.М. безпосередньо не брав участі в судових засіданнях, тому підстав для стягнення 1400 грн (за участь у судових засіданнях та представництво) - відсутні. Водночас, розмір інших витрат, зокрема за надання консультацій, аналіз судової практики, що визначені у розмірі 400 грн та за підготовку заяви про застосування строку позовної давності та п`яти клопотань про проведення підготовчого засідання без участі представника та відкладення розгляду справи у розмірі 1200 грн, а всього 1600 грн, суд вважає обґрунтованим та співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову і значенням справи для сторін. Враховуючи часткове задоволення позову у розмірі 5\~250,86 грн, що складає 32,12% від заявлених позовних вимог, а також вимоги п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що сума судових витрат відповідача, понесених на оплату професійної правничої допомоги адвоката, підлягає до відшкодування позивачем в розмірі 67,88% - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено та становить 1086,08 грн (1600 грн х 67,88%). При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, що на обидві сторони покладені судові витрати, суд стягує на користь відповідача з позивача, як зі сторони на яку покладено більшу суму судових витрат, їх різницю у розмірі 448,56 грн (1086,08 грн (понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню) - 637,52 грн (понесені позивачем витрати на оплату судового збору, які підлягають стягненню)).

Outcome: partial