Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» (далі - відповідач) про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем були заблоковані кошти, які знаходяться на рахунку № [NUMBER] , картка Універсальна, валюта UАН. Станом на 08.02.2016 р. доступний залишок на рахунку складав 71 667,75 грн. Зазначив, що неодноразово звертався з вимогою щодо надання інформації про причини блокування карткового рахунку та про виплату залишкових грошових коштів. Тому просив суд зобов`язати відповідача розблокувати картковий рахунок № [NUMBER] , картка Універсальна, валюта UАН; стягнути з відповідача залишок на картковому рахунку у розмірі 71 667,75 грн. та пеню у розмірі 3% річних, а саме 2 155,92 грн. Ухвалою суду (суддя Цокол Л.І.) від 23.08.2018 р. у справі відкрито провадження в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (т. 1 а. с. 18). 08.11.2018 р. представник відповідача Тузова В.О. подала клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (т. 1 а.с. 21). 08.11.2018 р. від представника відповідача Тузової В.О. надійшов відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використання платіжної карти № [NUMBER], держателем якої є позивач, оскільки у банку виникли сумніви щодо походження грошових коштів на рахунку позивача, а тому до цього часу рахунок залишається заблокованим. У зв`язку з відсутністю порушення прав відповідачем, вважає безпідставною вимогу позивача щодо стягнення 3% річних на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» (т. 1 а.с. 23-26). 12.11.2018 р. представник позивача [PERSON] подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін (т. 1 а.с. 37). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019 р. справа розподілена для розгляду судді Писанцю В.А. (т. 1 а.с. 41). Ухвалою суду від 05.02.2019 р. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (т. 1 а.с. 44). Ухвалою суду від 08.07.2019 р. задоволено клопотання представника відповідача Тузової В.О. про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 14.08.2019 р. (т. 1 а.с. 48). 21.02.2020 р. представником позивача [PERSON] надано відповідь на відзив, відповідно до якої вважає доводи відповідача недоведеними та не підтвердженими жодними доказами, зокрема щодо причетності позивача до шахрайських дій та наявності кримінального провадження за фактом їх можливого вчинення. Вказав, що блокування можливості користування позивачем належного йому карткового рахунку є безпідставним посяганням на його право власності, а отже є всі підстави для нарахування пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, як на підставу для відмови у задвооленні позовних вимог послався на положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (т. 1 а.с. 56-60). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021 р. справа розподілена для розгляду судді Батрин О.В. (т. 1 а.с. 146). Ухвалою суду від 30.11.2021 р. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін на 10.02.2022 р. (т. 1 а.с. 148). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Бригинець А.А. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позову. Тому, суд розглянув справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» відкрив позивачеві рахунок № [NUMBER] , картка Універсальна, валюта UАН. Станом на 08.02.2016 р. доступний залишок на рахунку складав 71667,75 грн. Водночас, картка заблокована, що підтверджується довідкою банку від 08.02.2016 р. №9650991/4935154 (т. 1 а.с. 11). Позивач у письмовій формі звернувся до банку зі зверненням про усунення перешкод у користуванні й розпорядженні його грошовими коштами, а також про розблокування рахунку (т. 1 а.с. 14) Таким чином, судом встановлено, що з 08.02.2016 року по даний час рахунок позивача заблоковано, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказувала, що у банку виникли підозри щодо походження грошових коштів, що розміщені на рахунку позивача, а тому рахунок був заблокований. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з доводами відповідача позивачем було підписано анкету-заяву на укладення договору. Підписавши заяву про відкриття рахунку, позивач погодився з Умовами та правилами надання банком послуг, які розмішені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua, що разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору, а не будь-яких інших договорів. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, непередбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Згідно з поясненнями представника відповідача банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу) № [NUMBER] , держателем якої є позивач, на підставі сигналу, який поступив з Ощадбанку. Відповідно до інформації, яка була надана КБ «Приватбанк» службою безпеки Ощадбанку, картка позивача № [NUMBER] брала участь у багаторівневій системі шахрайства (переказ грошей по ланцюжку певних карт) за участю клієнта Ощадбанку [PERSON]. Під час проведеної перевірки службою безпеки було встановлено, що грошові кошти з картки Ощадбанку (володілець - [PERSON] ) були переведені на картку Приватбанку [NUMBER] (володілець - [PERSON] ), потім на картку Позивача [NUMBER] (володілець - [PERSON] ), потім на карту [NUMBER] (володілець - [PERSON] ) та з цієї картки на карту [NUMBER] (володілець - [PERSON] ). Таким чином, як було встановлено службою безпеки Банку, усі перелічені картки були задіяні у шахрайській схемі по переведенню грошових клієнтів. При дослідженні виписок по наведеним карткам клієнтів Приватбанк, у тому числі картки позивача, відповідачем було встановлено, що через ці картки регулярно проводилися великі грошові суми коштів. Так за період з 01.06.2015 р. по 27.07.2015 р. - на карту [NUMBER] клієнта [PERSON] (позивача) за вказаний період часу поступило 1 484 864,62 грн. та пішло з картки 1 413 196,87 грн., що стверджується випискою по рахунку (т. 1 а.с. 66-102). Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору та/або у разі виникнення овердрафта Банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній Банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за Договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.14. Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта v випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій. Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦУК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин - блокування картки) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Таким спеціально-нормативним актом є Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 якого банк, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені статтями 15 і 16 цього Закону, або якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, котру включено до переліку осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це Спеціально уповноважений орган. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на строк до двох робочих днів (ч. 1 ст. 17 Закону). Як встановлено при розгляді справи, у відповідача відсутні будь-які дані про те, що дії позивача пов`язані із здійсненням терористичної діяльності або щодо нього застосовано міжнародні чи інші правомірні санкції. Тривалість періоду блокування рахунку протягом більше 90 календарних днів свідчить про протиправність дій Банку. Самі по собі припущення щодо походження грошових коштів, що надійшли на рахунки клієнта, не є підставою для застосування Банком такої санкції, як призупинення видаткових операцій, а також блокування рахунків понад строки, встановлені Законом. Так, відмовляючи у розблокуванні грошових коштів, що належать позивачу, Банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого України, яка відповідно до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Першого Протоколу). Цей же принцип закріплений і у статті 41 Конституції України. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, ухилення відповідача від повернення грошових коштів є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпоряджання. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження права клієнта розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. У матеріалах справи міститься повідомлення про розірвання договорів та закриття рахунків від 14.02.2017 р. № 20.1.0.0.0/7-20170214/3553 (т. 1 а.с. 103-104), направлене на адресу позивача ( [ADDRESS] ), відповідно до якого позивачу необхідно було, зокрема, подати заяву про перерахування залишків коштів протягом 30 днів з дня отримання повідомлення. Разом з тим, стороною відповідача не надано належних доказів про отримання даного повідомлення позивачем. З урахуванням викладеного та вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо розблокування карткового рахунку, підлягають задоволенню, як законні та обґрунтовані. При цьому, вимоги позову щодо стягнення з відповідача залишку на картковому рахунку, є необгрутованими, оскільки розблокування картки надає позивачу право вільного доступу та розпорядження його грошовими коштами, які знаходяться на даному рахунку, а отже суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в цій частині вимог. Що стосується позовних вимог про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського рахунку банк надає клієнтам фінансові послуги. За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Так, заперечуючи проти позову в цій частині представник відповідача посилався на те, що спір в цій частині виник з приводу виконання умов укладеного з позивачем карткового рахунку; що розміщення вкладником банку коштів на банківському рахунку та банківський вклад не є ні роботою, ні продажем товару, оскільки банк не отримує винагороди за користування коштами, а навпаки, сплачує проценти за період користування ними. Відповідно до п.п. 32.1, 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Така ж відповідальність встановлена і п.1.1.5.22 Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», приєднанням позивача до яких були встановлені договірні відносини з банком. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, укладені між сторонами договори карткових рахунків є договором приєднання. Позивач, підписавши заяву про відкриття карткового рахунку, погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з його заявою складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Згідно зі статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, як Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», так і Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» визначена відповідальність у разі неналежного виконання банком покладених на нього зобов`язань у вигляді пені в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого зобов`язання. Виходячи з цього, норми Закону України «Про захист прав споживачів» на відносини клієнта з банком по договору карткового рахунку не поширюється, а така відповідальність як пеня застосовується в порядку та розмірах, визначених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Викладене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року в справі № 470/493/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом при постановленні рішення. Враховуючи, що позивач у позові зазначає про необхідність стягнення пені відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а не на підставі положень Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial