Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася із вказаним позовом до суду, зазначивши, що 13.08.2021 між нею та відповідачкою [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №845, відповідно до умов якого відповідач (відчужувач) передала у власність позивачеві (набувачеві), а набувач прийняла від відчужувача у власність квартиру за адресою [ADDRESS] . Згідно з умовами договору набувач зобов`язалася забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених договором. Зокрема, пунктом 5 договору передбачено, що набувач зобов`язана надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується відчужувачу набувачем, складає 3 000 грн. на місяць. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором вона виконує у повному обсязі, однак у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, а також враховуючи те, що у неї на утриманні також перебуває неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , яку позивач виховує самостійно, в подальшому, з метою продовження навчання дитини, вона планує виїжджати жити за кордон, а також вона не може належним чином виконувати умови договору довічного утримання, укладеного з відповідачем та надавати їй відповідну допомогу. Враховуючи наведене, вона просить суд розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між нею та відповідачкою, та застосувати наслідки його розірвання, а саме: визнати за відповідачем [PERSON] право власності на вказану квартиру та скасувати застосоване щодо неї обтяження, встановлене нотаріусом при реєстрації такого договору. Ухвалою судді від 07.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю, зазначивши, що наслідки визнання позову їй зрозумілі та щодо їх застосування вона не заперечує. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті другої ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 13.08.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №845, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язалася забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно, на умовах встановлених, цим договором. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. на підставі вказаного договору 13.08.2021 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , за [PERSON] . Крім того, 13.08.2021 нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрацію обтяження на таке майно (індексний номер 59838001) у вигляді заборони на його відчуження. Згідно із ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу набувача. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] як на підставу своїх вимог вказує на те, що вона опинилась у скрутному матеріальному становищі, оскільки не має стабільної роботи та доходу, внаслідок чого вона не може належно виконувати умови договору. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки жодних належних та допустимих доказів на їх спростування стороною відповідача не подано. Крім того, суд враховує, що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі, не заперечуючи щодо застосування наслідків розірвання договору. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором. Таким чином, у зв`язку з неможливістю позивачкою виконувати умови договору та враховуючи погодження сторін щодо розірвання договору довічного утримання з поверненням відповідачу у власність квартири за адресою [ADDRESS] , суд вважає, що позов підлягає задоволенню, із застосуванням наслідків розірвання договору щодо повернення [PERSON] відчуженої за договором квартири з визнанням за нею права власності на таку квартиру та скасування обтяження, накладеного відповідно до умов договору. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1984,80 грн. підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 992,40 грн. Н підставі викладеного,

Outcome: approved