Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Дочірнє підприємство «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» (далі за текстом ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» як постачальник поставило [PERSON] як споживачу, який проживає за адресою: [ADDRESS] , обсяги природнього газу, а останній їх фактично прийняв. При цьому, враховуючи положення п. 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу та зміст оборотно-сальдової відомості, проживання відповідача за вказаною вище адресою підтверджує фактичне споживання ним природного газу, що свідчить про те, що останній акцептував свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. Позивач зазначає, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання та надав послуги з постачання природного газу відповідачу в необхідних для нього об`ємах, однак відповідач зобов`язання у частині оплати послуг з газопостачання не виконав. Так, за особовим рахунком № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за розрахунковий період з 01.06.2019 до 01.03.2022 виникла заборгованість за спожитий природний газ на загальну суму 124334,24 грн. При цьому позивач зазначає, що відповідач не подавав до оператора газорозподільної системи письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, а фактично проводив споживання природного газу. Таким чином між сторонами склались фактичні договірні відносини із споживання природного газу, за якими позивачем було поставлено об`єми природнього газу, а відповідач прийняв (спожив) дані обсяги газу, однак не здійснив оплату за спожитий природний газ. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.06.2019 до 01.03.2022 у сумі 124334,24 грн. 08.07.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі на 03.08.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 03.08.2022 відповідач [PERSON] подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відзив, в якому позов не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що між сторонами не був укладений жодний письмовий договір розподілу природного газу, відтак у позивача були відсутні законні підстави для постачання відповідачу природного газу. Позивачем не надано жодних відомостей, які б підтверджували факт надання відповідачу в червні 2019 року та в липні 2019 року послуг з газопостачання, зокрема, відсутній акт звірки фактично використаних відповідачем обсягів природного газу. За таких обставин відповідач вважає, що позовні вимоги за спожитий природний газ за червень - липень 2019 року на загальну суму 1147,66 грн є безпідставними. Крім цього, відповідач зазначає, що з долучених до позовної заяви документів вбачається, що станом на 01.06.2019 заборгованість за спожитий природний газ становила 126186,58 грн, що свідчить про те, що позивачу до 01.06.2019 було відомо про порушення його цивільного права, відтак наявні підстави для застосування строків позовної давності. Також 03.08.2022 відповідач подав письмову заяву про застосування строків позовної давності. 03.08.2022 судове засідання відкладено на 12.09.2022 у зв`язку з наданням представнику позивача строку для ознайомлення з поданим відзивом. 10.08.2022 позивач подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відповідь на відзив, в якому зазначив, що обставини, викладені у відзиві, не спростовують факт виникнення заборгованості, не обґрунтовують несвоєчасну оплату відповідачем фактично спожитого обсягу природного газу та не звільняють останнього від обов`язку оплати наданих та спожитих обсягів природного газу. Так, позивач вважає хибними доводи відповідача про те, що договірні відносини між сторонами відсутні у зв`язку з неукладенням письмового договору, оскільки враховуючи положення п. 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу та зміст оборотно-сальдової відомості, відповідач здійснив фактичне споживання природного газу та частковий розрахунок за нього, чим підтвердив свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. Також надані обсяги природного газу за червень - липень 2019 року розраховані відповідно до п. 4.4. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Крім цього, позивач зазначив, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. У судовому засіданні 12.09.2022 представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, та просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала, що між сторонами відсутній письмовий договір про постачання природного газу, однак пояснила, що відповідач здійснював споживання природного газу, тим самим акцептував свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. Вказані обставини свідчать про те, що між сторонами склались фактичні договірні відносини із споживання природного газу. При цьому також зауважила, що відповідач був зобов`язаний укласти письмовий договорів про постачання природного газу, однак цього не зробив. Пояснила, що [PERSON] неодноразово здійснював часткову оплату за спожиті послуги та подавав показники, однак жодних письмових заяв про припинення постачання природного газу до ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» відповідачем подано не було. Уточнила, що заборгованість за спожитий природний газ нарахована за період з 01.06.2019 до 01.03.2022. При цьому кількість спожитого газу та його вартість визначалися ДП «Газпостач» на підставі показників, поданих відповідачем до ПрАТ «Тернопільміськгаз». У разі неподання показників, обсяг спожитого газу визначався відповідно до середньомісячної кількості споживання газу відповідачем за попередній період. Також пояснила, що у 2019 році у зв`язку з наявною заборгованістю відповідач був відключений від постачання природного газу. При цьому докази проведення звірки лічильника та його пломбування при відключенні відсутні. Щодо застосування судом строків позовної давності зазначила, що такі строки неодноразово переривались та зупинялись, відтак станом на даний час відсутні підстави для їх застосування. У судовому засіданні 12.09.2022 відповідач [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що не заперечує факт споживання ним природного газу. Разом з тим зазначив, що у грудні 2017 року звернувся до ПрАТ «Тернопільміськгаз» з усною заявою про припинення постачання йому природного газу. При цьому зауважив, що не подавав таку заяву у письмовій формі, оскільки попередньо не був укладений письмовий договір про постачання газу. Так, за домовленістю між сторонами працівник ПрАТ «Тернопільміськгаз» мав прибути за адресою відповідача та провести звірку показників лічильника, однак останній не прибував та відповідно не проводив жодної звірки. З урахуванням викладеного відповідач зазначає, що фактично з січня 2018 року припинив споживання природного газу, оскільки у повному обсязі здійснив перехід на утримання будинку за допомогою електричної енергії. Крім цього, зазначив, що позивачем пропущені строки позовної давності для стягнення заборгованості, яка виникла до 01.06.2019. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Частина 1 ст. 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з постачанням та споживанням природного газу, та регулюються Цивільним кодексом України, Кодексом газорозподільних систем, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (далі за текстом Правила), та іншими нормативно-правовими актами України. Так, відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Крім цього, відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; відсутність простроченої заборгованості побутового споживача перед діючим постачальником за поставлений природний газ (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки розрахунків. Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно з положеннями п. 4 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник. Відповідно до п. 22 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) побутовий споживач зобов`язаний: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору; не пізніше ніж за двадцять робочих днів до звільнення приміщення або повного припинення газоспоживання письмово повідомити діючому постачальнику про розірвання договору та розрахуватися за спожитий природний газ; безперешкодно допускати у свої житлові та підсобні приміщення, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильник газу, представників постачальника після пред`явлення ними відповідних службових посвідчень для звіряння показань фактично використаних обсягів природного газу; проводити на вимогу постачальника звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта та пред`являти платіжні документи на вимогу постачальника для перевірки правильності оплати; виконувати інші обов`язки, передбачені цими Правилами та чинним законодавством. При цьому постачальник має право, зокрема: отримувати від побутового споживача плату за поставлений природний газ; ініціювати припинення постачання природного газу побутовому споживачеві з урахуванням вимог цих Правил; безперешкодного доступу до лічильників газу, встановлених у побутового споживача, для перевірки показань фактично використаних побутовим споживачем обсягів природного газу; проводити разом із побутовим споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта (п. 23 Розділу ІІІ Правил в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Таким чином згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу, якщо він фактично споживав його. Факт відсутності договору постачання природного газу сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Так, судом встановлено, що ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» здійснює забезпечення природним газом житлового будинку на [ADDRESS] . Згідно з довідкою ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» № 4101 від 05.03.2022 власником особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16.02.2022 власником земельної ділянки з кадастровим номером 6125282100:02:001:0127 за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 10). При цьому згідно з оборотно-сальдовою відомістю ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за особовим рахунком № [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість за спожитий природний газ у сумі 124334,21 грн (а.с. 50). Таким чином, враховуючи положення п. 4 розділу ІІІ Правил та зміст оборотно-сальдової відомості, [PERSON] здійснив фактичне споживання природного газу, чим акцептував (підтвердив) свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. При цьому [PERSON] у судовому засіданні не заперечував факту споживання ним природного газу за адресою: [ADDRESS] до січня 2018 року. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем склались фактичні договірні відносини зі споживання природного газу, за якими позивачем було поставлено об`єми природного газу, а відповідач прийняв (спожив) надані йому обсяги природного газу. Разом з тим відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19, тягар доведення факту надання послуг покладається на позивача, який звертається до суду з позовом про стягнення оплати за надані послуги. Відповідач не зобов`язаний доводити факт ненадання йому послуг. Так, відповідно до абз. 1 п. 1 глави 4 Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Згідно з п. 4 глави 4 Кодексу газорозподільних систем побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань. Також відповідно до п. 1 глави 7 Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у випадку несвоєчасної та/або неповної оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу. Пломбування та розпломбування газового обладнання на об`єктах споживачів, що пов`язані з припиненням/обмеженням або відновленням газопостачання (розподілу природного газу), виконуються Оператором ГРМ відповідно до вимог розділу X цього Кодексу. При припиненні (відновленні) газопостачання (розподілу природного газу) складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача (абз. 1, 2 п. 4 глави 7 Кодексу газорозподільних систем). Як вбачається з довідки про фінансовий стан за особовим рахунком № [NUMBER] та з оборотно-сальдової відомості, за період з 01.06.2019 до 01.03.2022 [PERSON] нараховано 124334,24 грн оплати за спожитий природний газ за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 50). Разом з тим, зі змісту зазначених вище документів також вбачається, що станом на початок періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість за спожитий природний газ, тобто станом на 01.06.2019 за вказаною адресою уже наявна заборгованість у сумі 123186,58 грн, яка виникла за попередній період. При цьому фактичний об`єм спожитого газу за період з 01.06.2019 до 01.03.2022 зазначено 163 куб. м на загальну суму 1147,66 грн. Так, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відтак, оскільки позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ саме за період з 01.06.2019 до 01.03.2022, а, як встановив суд вище, заборгованість, яка фактично могла виникнути за вказаний період, становить лише 1147,66 грн, суд не вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення заборгованості у сумі 123186,58 грн (124334,24 грн 1147,66 грн = 123186,58 грн). Разом з тим відповідач також заперечував щодо наявності заборгованості і в сумі 1147,66 грн, оскільки зазначав, що ще у грудні 2017 року звертався до ПрАТ «Тернопільміськгаз» з усною заявою про припинення постачання природного газу та фактично з січня 2018 року припинив споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] . Так, з аналізу змісту зазначених вище положень Кодексу газорозподільних систем вбачається, що факт споживання відповідачем природного газу може підтверджуватись актами контрольного зняття показів лічильника природного газу споживача, які оператор ГРМ зобов`язаний здійснювати не рідше одного разу на шість місяців, а також актом остаточних показників лічильника природного газу після припинення газопостачання на об`єкт споживача або актом пломбування газового обладнання. Разом з тим позивачем не доведено факту надання [PERSON] послуг щодо постачання природного газу у період з червня 2019 року до липня 2019 року, оскільки суду не надані будь-які документи, які підтверджують дійсні показники лічильника природного газу відповідача. При цьому у судовому засіданні представник позивача не заперечувала той факт, що нарахування кількості спожитого відповідачем природного газу могло визначатись Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період у зв`язку з неотриманням останнім від споживача дійсних показників лічильника газу до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, а також не заперечувала факт відключення у 2019 році відповідача від системи газопостачання та відсутність акту пломбування газового обладнання та акту остаточних показників лічильника природного газу після припинення газопостачання. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач не довів факт споживання відповідачем у червні-липні 2019 року природного газу в обсязі 163 куб. м та обов`язку відповідача здійснити за такий обсяг спожитого газу оплату у сумі 1147,66 грн, а відтак позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке. Так,\~правила застосування\~таких наслідків\~містяться у\~ст.\~267\~ЦК України\~та визначають,\~що заява\~про захист\~цивільного права\~або інтересу\~має бути\~прийнята судом\~до розгляду\~незалежно від\~спливу позовної\~давності. Позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача та відмову у задоволенні позову, суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1008 від 27.06.2022 (а.с. 6). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed