Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

В березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,8 кв. м, житловою площею 29,2 кв. м. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що вона, [PERSON] , більш ніж 10 років володіє квартирою [ADDRESS] , яка з 2004 року визнана безхазяйною. До 2003 року ця квартира стояла без нагляду, вікна та двері в квартиру відсутні, комунікації відсутні, в ній безхатьки розпивали спиртні напої та вживали наркотичні засоби, справляли природні потреби, розводили багаття, в результаті чого вся квартира вигоріла. В 2003 році цю квартиру зайняла її мати, [PERSON] із своїй чоловіком [PERSON] . Цього ж року вона вселилась у цю квартиру, за допомогою рідних зробила ремонт, вставила вікна та двері, встановила сантехніку, так як вона була відсутня, відновила централізоване опалення, відновила водо -, газо -, електропостачання. Зроблені нею поліпшення підтверджено товарними чеками про закупівлю будівельних та оздоблювальних матеріалів. Колишнім власником особистого рахунку № [NUMBER] була [PERSON] . Проте вона з 90-х років є покійною. По сьогоднішній день нею сплачено платежі за комунальні послуги. Це підтверджується довідками з Міськводоканалу та Міськгазу. 22.11.2004 року виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Рішенням за № 192215 зазначена квартира взята на облік як безхазяйне майно. Коли квартира стала придатна для проживання, то разом з нею почав проживати її наречений [PERSON] , з яким вони уклали шлюб в 2007 році. В 2009 та в 2012 роках у них народились двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . В 2018 році вона з чоловіком розірвали шлюб, та він виїхав з квартири. Діти проживають з нею. В 2007 році її матір`ю за допомогою адвоката Іванової Ніни Василівни отримано інформацію з БТІ про те, що раніше квартира була подарована за договором дарування громадянам [PERSON] та [PERSON] . У відповіді значиться про те, що квартира є безхазяйною. На адвокатський запит Дніпропетровське обласне адресне бюро повідомило про те, що інформація про [PERSON] відсутня. Таким чином нею здійснено заходи та спроби зв`язатись із ймовірними власниками квартири. З 2003 року вона постійно володіє вказаною квартирою, якою заволоділа відкрито та добросовісно, і продовжує нею володіти відкрито та безперервно протягом більше 17 років підряд. Проживаючи у вказаній квартирі, вона підтримує квартиру в належному стані. За цей час ніхто не пред`являв жодних претензій з приводу володіння цим нерухомим майном. Інститут набувальної давності базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Щодо добросовісності заволодіння майном - вона прийняла спірну квартиру від своєї матері [PERSON] , яка зайняла її раніше і яка була безхазяйною та потребувала догляду і утримання. Про інших власників їй по теперішній час невідомо, квартира обліковується безхазяйною. Щодо відкритості володіння - вона не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Сплачує комунальні платежі, здійснює ремонт і проживає в квартирі відкрито. Щодо безперервності володіння майном зазначає, що володіння триває з 2003 року і не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Давність володіння підтверджується також Актом про проживання без реєстрації від 15.02.2019 року і свідками. Отже, можна дійти висновку, що вона є добросовісним набувачем нерухомого майна, оскільки відкрито, безперервно з 2003 року володіє спірним нерухомим майном, на яке ніхто не претендує окрім неї, а тому є підстави для визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. 14.05.2021 року до суду надійшов позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] , в якому просить: визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,8 м. кв., житловою площею 29,2 м. кв. В обґрунтування позову, не погоджуючись із позовною заявою [PERSON] про визнання за нею права власності за набувальною давністю на спірну квартиру, зазначив, що 22 вересня 2007 року він з [PERSON] уклав шлюб. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року шлюб між ними було розірвано. Після укладання шлюбу до нього в квартиру [ADDRESS] вселилася його дружина [PERSON] , та в цій квартирі вони проживали разом з дітьми. Весь цей час він мешкає у спірній квартирі, несе витрати по утриманню квартири, зробив ремонт. Факт його проживання підтверджується актами про проживання від 01.02.2019 р. та 29.09.2020 р. На сьогоднішній день він продовжує проживати у зазначеній квартирі, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном, постійно сплачує комунальні послуги та ніяких дій для приховування цього факту не здійснює. Положеннями цивільного законодавства передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю. Він фактично володіє кватирою [ADDRESS] більше 10 років, володіння є безперервним та відкритим. 07.06.2021 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю [PERSON] , в якому зазначила, що в 2003 році кватиру [ADDRESS] , зайняла її мати - [PERSON] із своїм чоловіком [PERSON] . Це підтверджується доказами по справі та свідченнями свідків. Цього ж року і вона вселилась у цю квартиру, за допомогою рідних зробила ремонт, вставила вікна та двері, встановила сантехніку, так як вона була відсутня, відновила централізоване опалення, відновила водо -, газо -, електропостачання. Зроблені нею поліпшення підтверджено товарними чеками про закупівлю будівельних та оздоблювальних матеріалів. Третя особа [PERSON] стверджує про те, що після укладання шлюбу з нею, вона вселилась до [PERSON] в цю квартиру, проте зазначене не відповідає дійсності, а [PERSON] не надає доказів того, як він опинився добросовісним набувачем спірної квартири, не підтверджує факт володіння майном належними доказами. Крім того, Баглійським районним судом м.Дныпродзержинська вже розглядалась цивільна справа №207/1068/19 за позовом [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою судді від 11 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю залишено без руху, оскільки в порушення п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивачем не викладено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, та не зазначено доказів, які ці обставини підтверджують та надано строк для усунення недоліків. Проте, у встановлений судом строк [PERSON] недоліки позову не виправив і належних доказів добросовісного заволодіння майном не надав. Внаслідок цього 25.10.2019 року представник позивача через канцелярію суду надав суду заяву про відкликання позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року позов повернуто позивачеві. Окрім цього [PERSON] ще раз звертався до суду із позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою від 11 липня 2019 року по справі №207/1361/20 суддею Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Погребняк Т.Ю. повернуто позов позивачу [PERSON] з причин подання до цього самого суду іншого позову про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Тривале володіння [PERSON] підтверджує квитанціями про сплату комунальних платежів. За період, зазначений в квитанціях з 06.12.2007 року по 26.11.2018 року вона перебувала у шлюбі із [PERSON] , вони спільно заробляли та витрачали спільні сімейні кошти. Отже ці докази не є належними в розумінні сплати третьою особою особисто всіх комунальних платежів. Адже сплата комунальних платежів відбувалась за рахунок і його і її коштів і вона контролювала здійснення платежів. Інші квитанції про сплату комунальних платежів охоплюють період з 25.12.2018 року по 15.01.2019 року - тобто менше ніж за 2 місяці, що є несуттєвим періодом і неналежним доказом сплати комунальних послуг за весь спірний час - 10 років. Обставини здійснення третьою особою будь-яких поліпшень квартири чи ремонту взагалі не підтверджено будь-якими належними доказами. І навпаки - нею додано докази здійснення витрат на ремонт квартири та її внутрішнє оздоблення. Оскільки третьою особою [PERSON] не надано доказів добросовісного набуття квартири [ADDRESS] , просить позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, залишити без задоволення. Представник відповідача Територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради заперечував щодо задоволення позовних вимог, зауваживши, що долучені до матеріалів справи докази позивача, та докази третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги не доводять обставин щодо добросовісного заволодіння майном. У своєму відзиві на позовну заяву зазначають, що подають відзив відразу на дві позовні заяви, так як, вони об`єднані в єдине провадження та відносяться до одного й того ж предмету спору, а саме визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за адресою [ADDRESS] . У своїх позовних вимогах позивачі просять визнати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Кам`янська міська ради заперечує проти їх позовів з наступних підстав. При вирішенні питання про правомірність набуття права власності має враховуватися, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яке означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Без вчинення правочину позивачі не можуть бути визначені, як добросовісні, та стати власниками нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В свою чергу, у спірної квартири є власник, і підстав для позбавлення права власності власників квартири наразі немає. Позивачі не надають доказів смерті чи відсутності власника. Набувальна давність є одним із первинних засобів виникнення права власності. Право набувальної давності ґрунтується на ст. 344 ЦК України та має певні ознаки, такі як: наявність суб`єкта, здатного набути власність на певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Отже, набуття відповідною особою (особами) права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх умов у сукупності. Позивачі, які проживають, в даній квартирі без реєстрації, здійснюють лише користування даним майном, разом з цим квартира перебуває у володінні законних власників квартири - [PERSON] та [PERSON] та позивачами не надано доказів вибуття квартири з володіння власників. Таким чином, позивачі знали, що квартира перебуває у власності інших осіб, принцип добросовісності - не дотриманий, квартира знаходиться під арештом. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . 05.08.2021 року [PERSON] надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила щодо тверджень відповідача про відсутність права у позивачки вимагати за нею права власності на нерухоме майно без укладання будь-якого правочину, що спосіб захисту своїх майнових прав як визнання права власності за набувальною давністю, не передбачає укладання попередніх правочинів і їх державну реєстрацію. Нормами ст. 344 ЦПК України передбачено три вимоги для набуття права власності за набувальною давністю, це: тривалість володіння; добросовісність володіння; відкритість та безперервність володіння. В поданому позові позивачем обґрунтовано ці важливі критерії, які відповідають ситуації, яка склалась із добросовісним заволодінням, тривалим, відкритим та безперервним володінням спірною квартирою. На підтвердження своїх тверджень позивачем надано докази, які має оцінити суд. В свою чергу відповідачем не надано жодного доказу на заперечення цих фактів. Відповідач повідомляє про наявність арешту на спірну квартиру. За інформацією позивача даний арешт був накладений в кримінальній справі після вбивства колишньої співвласниці [PERSON] . Відповідач вводить в оману суд твердженнями про наявність власника, якого він в майбутньому ймовірно планує розшукувати, але до цього не спромоглись жодним чином відшукати власника. Більш того, відповідач рішенням свого виконавчого органу ще в 2004 році прийняв рішення про взяття спірної квартири на облік як безхазяйної. В свою чергу вона, за допомогою своєї матері [PERSON] ще в 2007 році намагались розшукати [PERSON] за допомогою адвоката та адвокатського запиту до Дніпропетровського обласного адресного бюро, на що отримала відповідь, що станом на 24.10.2007 року інформація про даного громадянина відсутня. Окрім цього, даний громадянин два десятки років ніяким чином не проявляє себе як власник нерухомого майна. Предметом позову є визнання права власності на квартиру, яка на сьогоднішній день не належить відповідачу, адже взята ним на облік як безхазяйна. Отже, на сьогоднішній день відповідач позбавлений можливості розпоряджатись даною квартирою і його фантазії з приводу надання права користування житловим приміщенням згідно черги або позачергово - необґрунтовано завищені. Наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. (а.с.207-210) 16.08.2021 року до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська представником Кам`янської міської ради було надано заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] у зв`язку з тим, що у своїй відповіді на відзив, позивач згадує про те, що були спроби розшукати [PERSON] матір`ю позивача, за допомогою адвоката та адвокатського запиту, на що отримано відповідь, що станом на 24.10.2007 року інформація про громадянина ( [PERSON] ) відсутня. Але, ні в органи РАЦС, ні в правоохоронні органи сам позивач не звертався, а отже не вчинені всі дії для розшуку власника спірного майна. Більш того позивач сам дає привід вважати, що він знав про існування власника квартири, так як просить залучити останнього в якості співвідповідача, та не знає про його місце перебування. Також виникає питання, чому позивач до сих пір не вчинив всі дії, не звернувся до відповідних органів із метою пошуку власника квартири - [PERSON] , а його потуги з пошуку зупинилися на адвокатських запитах, датованими 2007-м роком. Так як позивачу було відомо хто є власником спірного нерухомого майна, можна стверджувати, що принцип добросовісності не дотриманий. Позивачем не були вжиті всі заходи для розшуку власника квартири. Також позивач, виходячи з відповіді на відзив знає про арешт майна, та не зробив ніяких дій щодо зняття арешту зі спірного нерухомого майна для більш законного проживання у спірній квартирі (а.с.223-225). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши їх доводами, викладеними в позовній заяві. Зазначила, що її матері було помилково поставлено діагноз туберкульоз, у зв`язку з чим вони не могли мешкати разом та її мати мала кудись її відселити. Оскільки на той час всі вони мешкали за адресою [ADDRESS] , що знаходиться неподалік від спірної квартири, їм було відомо, що в квартирі [ADDRESS] ніхто не мешкає вже тривалий час. Її мати дізналась, що раніше зазначена квартира належала [PERSON] , яка подарувала цю квартиру [PERSON] та [PERSON] , але останні виїхали з цієї квартири та тривалий час там не мешкали. З`ясувавши ці обставини, її мати [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] в 2002 році почали робити ремонт в квартирі, а вже в 2004 році вона стала в ній мешкати. В 2007 році вона вийшла заміж та до неї в цю квартиру в`їхав чоловік [PERSON] . До 2007 року комунальні послуги за цю квартиру сплачувала її мати [PERSON] . Чоловік заїхав в квартиру вже після того, як там було зроблено ремонт. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, так як саме завдяки її матері було зроблено ремонт в цій квартирі і значно пізніше, вже після того, як вона вселилась в цю квартиру, [PERSON] переїхав до неї. Кілька разів її колишній чоловік надавав до суду позови про визнання за ним права власності на спірну квартиру, при цьому вказував в позові хибні відомості про те, що він буцімто купив цю квартиру у [PERSON] та [PERSON] , що ще раз підкреслює той факт, що він не мешкав у спірній квартирі у вказаний ним у позовній заяві період. В судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольни, суду пояснив, що він зареєстрований в квартирі своїх батьків за адресою [ADDRESS] , де раніше і мешкав. В 2007 році почав проживати в квартирі [ADDRESS] , ним була оплачена заборгованість за комунальні послуги, робив ремонт, поставив двері та вікна. В 2007 році підключили газ. Оскільки до вказаних подій він мешкав в цьому ж районі, від спільних знайомих дізнався, що вказана квартира пустує та переїхав туди, уклавши щлюб з позивачкою [PERSON] . Але у 2015 році дружина почала відокремлюватися від сім`ї, мешкала в іншій країні та вони розлучились, про що також зазначено в рішенні Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 26.11.2018р. про їх розлучення. Він залишився проживати в цій квартирі, а [PERSON] мешкала у матері. Проти позову [PERSON] заперечував, так як вони не проживали разом з 2015 року. [PERSON] взагалі працювала в Китаї, де і мешкала з 2016 по 2019 рік, а він разом з двома дітьми мешкав у спірній квартирі в період з 2015року по 2020 рік. В 2018 році вони офіційно розлучилися та звісно не проживали разом після розлучення. Таким чином вважав, що [PERSON] не надала доказів проживання в квартирі більше 10 років та не мешкає у вказаній квартирі на момент подачі позову вже більше шести років.. В судовому засіданні представник відповідача територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради Богата М.М. позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала, так як [PERSON] та [PERSON] зайняли квартиру самовільно та знали хто є законними власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , тож не можна сказати, що вони діяли добросовісно. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з цим позивачі знали, що у них не має ніяких підстав на заселення та проживання в спірній квартирі. Також з документів Кам`янської міської ради вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не перебували на обліку взяття на чергу для поліпшення житла. Сам факт користування домоволодінням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України (постанова Дніпровського апеляційного суду від 15.02.2022 у справі №207/2073/20). Окрім цього, право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. У даному ж випадку спірна квартира, право власності на яку просять визнати [PERSON] та [PERSON] перебуває під арештом. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивачки та мешкала разом з нею за адресою [ADDRESS] . В 2001 році їй помилково було встановлено діагноз туберкульоз, тому вона, щоб не було пересудів стосовно її доньки вирішила її відселити та знайти для цього квартиру. Сусіди, що мешкали поруч з квартирою [ADDRESS] їй повідомили, що в цій квартирі ніхто не проживає. Після цього вона в 2002році розпочала робити ремонт в цій квартирі, а вже в 2003 році її донька [PERSON] вселилася в зазначену квартиру. Потім у 2007 році донька вийшла заміж [PERSON] і вони почали мешкати разом у цій квартирі. При цьому чоловік її доньки [PERSON] не давав гроші на ремонт та казав, що він тут ніхто та квартира не оформлена, тому він не буде робити в ній нічого. Весь ремонт вона робила за власні кошти. Також свідок [PERSON] повідомила суд, що вона зверталась до виконкому з приводу постановки її на облік для розширення житла, але їй відмовили в черзі на житло та не поставили на облік, так як вона не зібрала потрібні документи. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був чоловіком [PERSON] - матері позивачки [PERSON] . Разом вони почали мешкати в 2001році, офіційно оформили шлюб в 2002 році, а розійшлись вони з дружиною в 2006 році. Мешкали вони з дружиною за адресою [ADDRESS] і часто проходили повз квартиру [ADDRESS] та бачили, що вона занедбана, там не було вікон. Вони вирішили поговорити з сусідами, які їм і повідомили, що в цій квартирі ніхто не живе вже тривалий час. Вони зібрали підписи усіх сусідів, що вони не проти, щоб вони заїхали до цієї квартири та мешкали там. Потім вони з дружиною почали робити ремонт в цій квартирі. Після того як вони зробили ремонт, в квартиру переїхала дочка його дружини [PERSON] . Це було перед новим роком з 2003 на 2004 рік. [PERSON] мешкала в цій квартирі сама. Потім [PERSON] познайомилась з [PERSON] та він переїхав до неї. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є дядьком [PERSON] та рідним братом її матері. Його сестра [PERSON] сказала йому, що вона хоче зробити квартиру для своєї доньки і з`ясувала, що квартира [ADDRESS] була покинутою. Сестра разом з її чоловіком почала робити ремонт в цій квартирі, він їй також в цьому допомагав. Після того, як вони закінчили ремонтні роботи, до квартири заїхала донька сестри [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає в квартирі [ADDRESS] . Дану квартиру вона придбала на початку 2000 року. Квартира [ADDRESS] знаходилась в кінці їх двору. Ця квартира була занедбана і в ній ніхто не проживав, а потім [PERSON] почала робити в цій квартирі ремонт, який тривав близько пів року, після чого в квартирі оселилась дочка [PERSON] - [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом [PERSON] , мешкає в квартирі [ADDRESS] з 1994 року і йому відомо, що квартира [ADDRESS] була занедбана, в ній ніхто не мешкав. [PERSON] разом з [PERSON] почали робити ремонт в цій квартирі, а потім стали проживати. [PERSON] на сьогоднішній день не мешкає в цій квартирі. Приблизно з 2015 року [PERSON] виїздила за кордон працювати, а в цей час її чоловік разом з дітьми проживав в цій квартирі. Потім подружжя розлучилось, разом не мешкали. Після розлучення [PERSON] мешкала в цьому ж будинку, тільки в третьому під`їзді. Десь з 2019 подружжя проживало окремо, так як розлучилися. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] і йому відомо, що квартира [ADDRESS] знаходилась в занедбаному стані, там тривалий час ніхто не проживав. Десь в 2012 році він познайомився з [PERSON] і [PERSON] та чув розмови від них обох про те, що вони зробили ремонт в цій квартирі та заїхали жити. На сьогоднішній день [PERSON] не мешкає в цій квартирі. Приблизно з 2015 року [PERSON] виїздила за кордон працювати, в цей час її чоловік разом з дітьми проживав в цій квартирі.. [PERSON] не проживає в даній квартирі з кінця 2015 року, періодично з`являлась на недовгий час. З 2019 року він її зовсім там не бачить, а [PERSON] продовжує мешкати в цій квартирі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом [PERSON] та мешкає в квартирі [ADDRESS] з 2003 року. Коли він придбав свою квартиру, то квартира [ADDRESS] була занедбана та в ній ніхто не проживав. Потім прийшла до нього мати [PERSON] та повідомила, що їй виконком дозволив проживати в даній квартирі, а [PERSON] та [PERSON] почали робили в квартирі ремонт та спільно заселились в зазначену квартиру і проживали там з 2003 року. На даний час [PERSON] не проживає в цій квартирі десь чотири роки. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилася, в заяві просила справу розглядати за відсутності представника. Суд, заслухавши позивача, третю особу, яка заявляє самостійні вимоги, представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, представника відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160259584 від 20.03.2019, квартира за адресою: [ADDRESS] взята на облік як безхазяйна 22.11.04 р. та накладений арешт ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.08.1997 р., власником зазначений [PERSON] (т.1 а.с.23), така ж саме інформація міститься і в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261046839 від 11.06.2021рю (т.2 а.с.158-159). Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» надана інформація за №312/2 від 20.07.2007р. про те, що в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 01.11.1996р., зареєстроване право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 26.10.1996р., реєстр №4-4982 (т.1, а.с.25). КП КМР «Добробут» надано копію особового рахунку на квартиру за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого рахунок відкрито на ім`я [PERSON] (т.1 а.с.274). КП «Кам`янський водоканал «ДОР»» надано копію особового рахунку на квартиру за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого рахунок відкрито на ім`я [PERSON] (т.1 а.с.39). Згідно з відповіддю директора департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради М.Калмикова №05-05/1543 від 15.09.2021р. зазначено, що на підставі інформації про квартиру за адресою [ADDRESS] та акта обстеження ДП «Смерічка» у 2005 році Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» квартиру було поставлено на облік як безхазяйну (дата постановки 14.03.2005, №10156948). Після проведення роботи з даного питання встановлено, що згідно з договором дарування квартири, посвідченим державним нотаріусом Першої дніпродзержинської нотаріальної контори Моісіенко В.М. 26.04.1996р. співвласниками квартири є [PERSON] та [PERSON] , тому до ОКП «ДБТІ» було направлено лист від 14.08.2009 року №18145 про зняття даної квартири з обліку безхазяйного майна (т.1 а.с.256). Копія листа Фонду комунальної власності м.Дніпродзержинська від 22.11.2004 р., № 1922/5, яким квартира за адресою [ADDRESS] взята на облік як безхазяйне майно (т.2 а.с.9). Копія листа Фонду комунальної власності м.Дніпродзержинська від 14.08.2009 р. №1914/5, яким квартира за адресою [ADDRESS] знята з обліку як безхазяйне майно (т.2 а.с.10). Згідно копії актового запису про смерть № 3524 від 22.04.2005 року виданого Cамарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] помер [INFO] (Т.1 а.с 266). Згідно відповіді Південого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністкерства юстиції (м.Дніпро) від 16.02.2022р. №207/20.25-26, актовий запис про смерть [PERSON] , 1950 року народження, по архіву відділу відсутній (т.2 а.с.23). Відповідно до відповіді завідувачої Першої кам`янської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г.від 09 лютого 2022 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилась (т.2 а.с. 24-25). Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.09.2022року провадження у справі за позовом [PERSON] до Територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, [PERSON] , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю закрито в частині позовних вимог що стосуються [PERSON] . Відповідно до копії акту проживання без реєстрації, виданим КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» від 15.02.2019 року за адресою: [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] мешкає з 2003 року, діти з дня народження (т. 1 а.с.30). Відповідно до копії акту проживання №76/4, виданим КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» від 01.02.2019 року за адресою: [ADDRESS] фактично проживає: [PERSON] (т. 1 а.с.71). Відповідно до копії акту проживання без реєстрації №307, виданим КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» від 29.09.2020 року за адресою: [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON] , [INFO] з 2007 року. Разом з ним мекають його діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с.72). Також у судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 10 жовтня 2005 року по теперішній час, що підтверджується довідкою, виданою відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради (т.2 а.с.126) та підтверджено самою позивачкою у судовому засіданні під час розгляду справи. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 27 лютого 1996 року теперішній час, що підтверджується копією його паспорту (т.1 а.с.64-65) та підтверджено ним самим у судовому засіданні під час розгляду справи. Разом з цим 27.03.2019 року [PERSON] звернувся до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська з позовною заявою про визнання права власності за набувальною давністю, в якій він просив визнати за ним. право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,8 м.кв., житловою 29,5 кв.м, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що влітку 2006 році він домовився з [PERSON] та [PERSON] про купівлю цієї квартири, сплатив їм всю суму за вказану квартиру за договором купівлі-продажу, але [PERSON] та [PERSON] кудись зникли (т.2 а.с.138-142) Вирішуючи позовні вимоги позивачки та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору суд виходив з наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Разом з цим спірна квартира, право власності на яку хочуть набути [PERSON] та [PERSON] перебуває під арештом, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160259584 від 20.03.2019 (т.1 а.с.23) та №261046839 від 11.06.2021рю (т.2 а.с.158-159). По-друге. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Дана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з цим як [PERSON] , так і [PERSON] знали, що вони не мали ніякого права на спірну квартиру, коли вселялись до неї, адже дана квартира мала своїх власників, про яких власне їм було достеменно відомо, вони самі про них зазначають у своїх позовних заявах та безпосередньо у суді. Окрім цього як пояснила позивачка [PERSON] , та свідок [PERSON] (мати позивачки) перед тим як вселитися в квартиру [ADDRESS] , вони з`ясували у сусідів, хто є власниками зазначеної квартири. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 28.04.2020 року, справа № 552\\1354\\18 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивачем [PERSON] та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] , не доведено належними та допустимими доказами, що вони добросовісно заволоділи належною [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] та наявність підстав для визнання права власності саме за набувальною давністю. Позивач [PERSON] та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] користуючись квартирою, яка на підставі договору дарування посвідченого Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 26.10.1996р., реєстр №4-4982, належала [PERSON] та [PERSON] , знали хто саме був її власниками. Згідно положення частин першої та третьої статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Тому, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позивачка [PERSON] та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] були обізнані про те, що власниками квартири [ADDRESS] , на яку вони просять визнати право власності за набувальною давністю, є [PERSON] та [PERSON] , тому не можна вважати момент заволодіння ними зазначеною добросовісним. Суд не може погодитися з доводами позивача [PERSON] та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] , що в зв`язку з тим, що вони зробили у квартирі ремонт, утримували в належному житловому стані квартиру більше 10 років, оплачували комунальні платежі, набули права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Факт сплати позивачем [PERSON] та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] комунальних платежів та понесення тягаря утримання нерухомого майна не може бути самостійною підставою для визнання права власності на майно в порядку статті 344 ЦК України. Покази свідків надані у суді лише підтверджують факти, викладені позивачами у позовах, і не надають підстав для визнання за ними права власності саме за набувальною давністю. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником (Постанова Верховного суду від 19.09.2018р., по справі № 296/6949/17). Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц та Постанові від 31.10.1018р., по справі № 683/2047/16-ц. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Суд звертає увагу на те, що сам лише факт користування квартирою не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на неї на підставі статті 344 ЦК України. Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України). Давнісне володіння має бути безперервним. Разом з цим, рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 26 листопада 2018 року по справі 3207/2167/18 встановлено, що шлюбні відносини між подружжям [PERSON] фактично припинились з 2015 року і на теперішній час вони проживають окремо, що підтверджує факт того, що на вказаний момент позивачка [PERSON] вже припинила своє проживання у спірній квартирі. Будь-яких доказів з приводу того, що вона зверталась до суду з приводу витребування майна суду не було надано. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги відсутність доказів добросовісного заволодіння [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за [PERSON] права власності на підставі ст. 344 ЦК України на квартири [ADDRESS] та про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за [PERSON] права власності на підставі ст. 344 ЦК України на 1/2 часину квартири [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заявлених позовів. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed