Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

18.11.2021 року представник позивача звернувся до суду із даною позовною заявою, вказуючи, що 09.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. було відкрито виконавче провадження № 66050866 на виконання виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 87838, виданого 03.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Згідно з виконавчим написом запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 836/2914BCLA від 10.08.2012 року та плату за вчинення виконавчого напису в загальному розмірі 11 081,90 гривень на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»». Приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника від 09.07.2021 року, постанову про арешт майна боржника від 09.07.2021 року, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.10.2021 року, відповідної до якої стягується 20 % пенсії позивача. Позивач вважає дії відповідача незаконними та необґрунтованими, а виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача, посилаючись на вищевикладені обставини та на ст. 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87 Закону України «Про нотаріат» , ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 28, 175-177 ЦПК України, просить суд визнати виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 87838 від 03.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» заборгованості на загальну суму 11 081,90 гривень таким, що не підлягає виконанню. Проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Одночасно з позовною заявою представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів, зокрема, матеріалів нотаріальної справи (належним чином завірені копії) про вчинення виконавчого напису, зареєстрований в реєстрі за № 87838 від 03.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» заборгованості на загальну суму 11 081,90 гривень. 22.11.2021 року судом відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін. Судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 01.12.2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення за виконавчим провадженням № 66050866 на підставі оскаржуваного виконавчого напису. В подальшому суд 21.02.2022 року звернувся до Київського державного архіву з проханням надати копію нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису копії нотаріальної справи (належним чином завірена) про вчинення виконавчого напису (зареєстрований в реєстрі за № 87838 від 03.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» заборгованості на загальну суму 11 081,90 гривень. Станом на 19.09.2022 року Київський державний нотаріальний архів ухвалу суду про витребування копії нотаріальної справи про вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем виконавчого напису, не виконав та не надав витребувані документи. На адресу суду надійшли листи, якими зазначено, що виконати ухвалу суду на даний час не можливо, оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, до установи не передано архіву справ. Представник відповідача у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. 02.09.2022 року подав до суду заяву про визнання позову в частині спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Одночасно просить розгляд справи здійснювати за його відсутності та повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову (а.с. 159-160). Цього ж дня, подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначає, що покладення судових витрат на відповідача в розмірі, заявленому позивачем є неправильним і несправедливим, вважає, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1 000,00 грн (а.с. 158). Треті особи своїм правом на надання пояснень не скористалися. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 03.06.2021 року вчинено виконавчий напис № 87838, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс»», код ЄДРПОУ 40340222, невиплачені в строк грошові кошти за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року включно, загальну суму в розмірі 11 081,90 гривень (а.с. 11). 09.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом Іваном Івановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66050866 на підставі вказаного виконавчого напису, а також постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника (а.с. 12-14). Крім того, 28.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом Іваном Івановичем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідної до якої стягується 20 % пенсії позивача (а.с. 15). За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 року була чинною редакція переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10.12.2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Таким чином, виконавчий напис, який було вчинено 03.06.2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що ухвалою суду від 22.11.2021 року про відкриття провадження у справі задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зокрема, копії нотаріальної справи (належним чином завірені копії) про вчинення виконавчого напису (зареєстрований в реєстрі за № 87838 від 03.06.2021 року) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості на загальну суму 11 081,90 гривень, до канцелярії Володарського районного суду Київської області протягом 5 днів з дня отримання ухвали суду. В подальшому суд 21.02.2022 року звернувся до Київського державного архіву з проханням надати копію нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису копії нотаріальної справи (належним чином завірена) про вчинення виконавчого напису (зареєстрований в реєстрі за № 87838 від 03.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості на загальну суму 11 081,90 гривень. Станом на 19.09.2022 року Київський державний нотаріальний архів ухвалу суду про витребування копії нотаріальної справи про вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, виконавчого напису, не виконав та не надав витребувані документи. На адресу суду надійшли листи, якими зазначено, що виконати ухвалу суду на даний час не можливо, оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, до установи не передано архіву справ (а.с. 61, 84, 93, 97, 102, 135, 137, 155). Тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Разом з тим, до суду 02.09.2022 року від відповідача надійшла заява про визнання позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, розмір боргових зобов`язань позивача перед відповідачем, який визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є безспірним, про що позивач зазначає у позовній заяві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вирішуючи питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, суд виходить з наступних міркувань. Так, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Матеріали справи вказують, що позивач є споживачем фінансових послуг, на якого поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів», а тому, відповідно до Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору. При таких обставинах справи та з урахуванням того, що представник відповідача визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті та оскільки позов підлягає повному задоволенню, у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 492,20 гривень (992 грн 40 коп : 2 = 492,20 грн). А відтак, клопотання представника відповідача про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, слід задовольнити частково та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 492,20 гривень. Щодо клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначає, що покладення судових витрат на відповідача в розмірі, заявленому позивачем є неправильним і несправедливим та що відшкодування відповідачем витрат можливе лише обсязі 1 000,00 грн, суд виходить з наступного. Так, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу витрат, пов`язаних із розглядом справи. Процесуальне законодавство України передбачає право учасників справи на відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок сторони, яка програла судовий спір. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Разом з тим , відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріали справи вказують, що позивач, звертаючись до суду із даним позовом не ставив питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та відповідних клопотань під час провадження справи до суду не подавав, а відтак суд вважає клопотання представника відповідача таким, що не ґрунтується на заявлених позовних вимогах та є передчасним.

Outcome: partial