Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до із даною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на день її смерті в [ADDRESS] та визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну частку (пай) площею 3,50 умовних кадастрових гектари. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] , яка постійно проживала по [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) площею 3,50 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Чернелівського округу Красилівської міської ради. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла її дочка, матір позивача [PERSON] , вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті матері він є єдиним спадкоємцем за законом та прийняв спадщину, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На даний час оформити спадщину нотаріально він не має можливості, оскільки не може документально підтвердити факт проживання однією з спадкодавцем [PERSON] по день смерті останньої в буд. [ADDRESS] , оскільки вони не були зареєстровані за однією адресою. Окрім того, в нього відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначену земельну частку (пай). Зважаючи на вказане позов просив задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій позов підтримав, просить розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача Красилівської міської ради Хмельницької області у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність представника міської ради, щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2ст. 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 вищевказаної постанови від 30 травня 2008 року №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 липня 2004 року районним управлінням юстиції Хмельницької області. Факт постійного проживання позивача із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підтверджується довідко. Волицького старостинського округу Красилівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області від 27 вересня 2022 року № 414, згідно з якою зазначено, що померла [PERSON] проживала без реєстрації із сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . З огляду на те, що факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що позов в цій частині слід задовольнити, оскільки встановлення цього факту породить для позивача певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження цього факту не існує. Щодо вимог позивача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав або втратив свідоцтво про право на майно. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно довідки Чернелівського старостинського округу №7 від 28 травня 2013 року №336 [PERSON] дійсно брала участь у жеребкуванні земельної частки «пай», яка розташована на території чернелівського старостинського округу №7, в розмірі 5,343 га №629. Згідно довідки ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області [PERSON] видавався сертифікат на земельну частку (пай) серії ХМ № 0335859 по КСП «Авангард» с. Чернелівка, за реєстраційним номером 1115 від 20 січня 1997 року, про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались Красилівською РДА. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 квітня 2013 року, виданого повторно Красилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 52, [PERSON] , померла [INFO] . Після смерті [PERSON] у фактичне управління та розпорядження майном з 26 грудня 1995 року вступила дочка [PERSON] , що підтверджується довідкою Чернелівського старостинського округу №7 від 28 травня 2013 року №335. Нотаріус постановою від 06 травня 2022 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на право на земельну ділянку, що знаходиться у землях Чернелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, що належала померлій [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , однак позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що належала [PERSON] , суд беручи до уваги, що позивач згідно відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, як такий, що постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважає що позовні вимоги позивача щодо визнання за ним в порядку спадкування права на земельну частку (пай) ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача на даний момент не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: approved