Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

у червні 2021 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, заявники просять суд встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини з 03.05.1991 по [INFO] , обґрунтовуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вони спільно проживали, постійно доглядали за ним, після його смерті займалися організацією поховання. Зазначають, що вони є спадкодавцями першої черги, інших спадкодавців немає, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини необхідне для підтвердження прийняття спадщини і можливість отримати свідоцтво про право на спадщину. Ухвалою судді від 16.06.2021 заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 51, 52). 16.07.2021 заявники подали заяву про виконання ухвали суду та усунення зазначених недоліків (а.с. 54-57). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.08.2021 відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 59). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2021 заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа: Бишівська сільська рада про встановлення факту проживання із спадкоємцем на момент відкриття спадщини залишено без розгляду (а.с. 71, 72). Постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2021 апеляційну скаргу залишено без задоволення (а.с. 132, 133). 03.08.2022 постановою Верховного Суду Касаційного цивільного суду касаційна скарга задоволена, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 20.12.2021 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 181-186). У судовому засіданні заявники підтримали заяву та просили її задовольнити з підстав викладених у заяві. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, у клопотанні на заяву просить проводити розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 203). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши пояснення заявників,допитавши свідків[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,всебічно з`ясувавши обставини, на які заявники посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с. 28) Згідно паспортних даних на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 26, зв.). 12.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мужейдовою Т.О. винесено постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском спадкодавцями шестимісячного строку для прийняття спадщини та не зареєстровані із спадкодавцем (а. с. 43-45). Відповідно до відмов у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, приватним нотаріусом встановлено, що спадкове майно складається з: житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 43-45). Заявники зазначають, що встановлення даного факту в порядку окремого провадження необхідне для належного оформлення права власності на спадкове майно. Свідок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що [INFO] помер [PERSON] , до дня його смерті з ним спільно проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , постійно доглядали за ним, після його смерті займалися організацією поховання, але суд не приймає до уваги зазначені свідчення, оскільки вони є передчасними у розумінні вірно обраного способу захисту. Відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановленню фактів, що мають юридичне значення. Згідно роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995, суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз наведених положень дозволяє зробити висновок про те, що встановлення певних фактів має своєю метою підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При розгляді справ про спадкування, слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса увчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину (п.23, п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18). Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц). Судом встановлено, що підставою для відмови заявникам у вчиненні нотаріальної дії, а саме, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, є пропуском строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством. При цьому до суду заявники звертаються із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту. При цьому, ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК України. Всупереч вказаним вище нормам чинного законодавства, заявники не звертаються до суду з вимогою про визначення їм додаткового строку для прийняття спадщини, хоча з постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії чітко вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав заявників у нотаріальному порядку саме у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що заявниками обрано неправильний спосіб захисту свого порушеного права. Заявникам необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги заяви задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed