Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

22.06.2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору в сумі 10 403,97 грн. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог [PERSON] звернулася до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 14.05.2013 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - АТ КБ "ПРИВАТБАНК". На обґрунтування позивних вимог посилається на те, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань станом на 13.03.2022 року відповідач має заборгованість у сумі 10 403,97 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, окрім того просить стягнути з відповідача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн. Рух справи у суді Ухвалою від 04.07.2022 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 18.07.2022 р., з викликом сторін. Представник позивача в позовній заяві просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач в судові засідання, призначені на 15.08.2022 року, 12.09.2022 року та 27.09.2022 року, не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Поштові відправлення з судовими повістками про виклик відповідача в судові засідання, призначені на 15.08.2022 року та 12.09.2022 року, які було направлено на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану в установленому порядку, а саме: [ADDRESS] , повернулись на адресу суду з відміткою про невручення. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судове засідання на 27.09.2022 року було зроблено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Окрім того про розгляд справи призначений на 12.09.2022 року відповідача було сповіщено шляхом передання [PERSON] телефонограми та отримання нею судової повістки про виклик за повідомленою відповідачем адресою: [ADDRESS] , що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. 27.09.2022 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом установлено, що 14.05.2013 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ. Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківського обслуговування. При цьому, вказана заява не містить умов щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ від 14.05.2013 р., розрахунок заборгованості за договором № б/н від 14.05.2013 р., виписку з особового рахунку, довідки про видані картки та зміну кредитного ліміту, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms. Інших доказів в обґрунтування своєї заяви позивач не надав. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 14.05.2013 року станом на 13.03.2022 року становить 10 403,97 грн, та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 р., справа № 342/180/17. Відповідно до Довідки, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] за Договором б/н отримала наступні кредитні картки: [NUMBER] терміном дії до 09/16; [NUMBER] терміном дії до 02/19; [NUMBER] терміном дії до 01/23. Із Довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № [NUMBER] вбачається, що 14.05.2013 року на ній було встановлено кредитний ліміт 300,00 грн., 14.05.2013 року кредитний ліміт збільшено до 2 000,00 грн, 20.01.2016 року кредитний ліміт збільшено до 12 000,00 грн, 05.08.2021 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач активно користується кредитними коштами та здійснює платежі для його часткового погашення, що свідчить саме про факт укладення між сторонами кредитного договору. Вказаний позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Отже, судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. А відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору шляхом погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, однак належним чином свої зобов`язання за договором в повному обсязі не виконувала, у зв`язку з чим за договором виникла заборгованість. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. При цьому суд враховує, що анкета-заява від 14.05.2013 року не містить строку повернення кредиту (користування ним), в той же час фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 10 403,97 грн. Крім того, до позовної заяви додане клопотання про здійснення огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Клопотання обґрунтовано тим, що такий доказ необхідний для підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та фіксування змісту редакції Умов та Правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 85 ЦПК України встановлено, що письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. Згідно ч. 7 ст. 85 ЦПК України у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3 ст. 100 ЦПК України). Оскільки, до позовної заяви представником позивача долучений письмовий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в тому числі розділ 2.1.1 останніх, то відсутні підстави для задоволення клопотання про огляд веб-сайту. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved