Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» далі (ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. В обґрунтування позову зазначивши, що 01.10.2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 1339465. В подальшому, позивач зазначає, що 23.04.2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 23042020, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до боржників за Кредитними Договорами. Розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем за договором становить: 35\~960 грн., які він просить стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати у розмірі: 2\~270 грн., 00 коп. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. На адресу суду 20.09.2021 року (вх. № 27136) надійшов відзив на позовну заяву за підписом [PERSON] . Відповідач зазначив, що позовна заява не містить доказів отримання кредитних коштів у розмірі: 10\~000 гривень або їх зарахування на поточний рахунок відповідача. Зазначив, що договір № 1339465 від 01.10.2019 року не містить аналога власноручного підпису (факсимільного відтворенні підпису) [PERSON] , та ідентифікатора СМС повідомлення з кодом. Також, в матеріалах справи не міститься доказів на заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції укладення договору в електронній формі, що відповідно підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів на зарахування кредитних коштів в розмірі: 10\~000 грн. на рахунок відповідача (повідомлення про проведення успішної видачі займу на сайті на картку клієнта). Розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, носить інформаційний характер. Також, зазначив, що нарахування процентів відбулось після закінчення терміну кредитування, що суперечить висновку, вказаному в постановах Великої Палати ВС від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18). Крім іншого, зазначив, що позивач пропустив строки позовної давності, оскільки, відповідно до п.1.ч.2 ст. 258 ЦПК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Крім іншого, ТОВ «Авентус України», як надавачем послуг було порушено порядок укладення кредитних договорів на відстані, оскільки, розміщення договору на сайті не свідчить про його отримання та не звільняє від обов`язку надання доказів на підтвердження укладеного договору (а.с.42-48). Також, відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.52-53). Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача зазначає, що Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту позичальник укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документів. Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлення в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України тощо. Невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у позики, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті. Дані правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Позивач зазначає, що відповідно до розділу 5 Правил передбачено, що клієнт обирає бажані умови кредитування, зокрема, суму та строк позики і розпочинає реєстрацію на Веб-сайті. У разі позитивного прийняття рішення, Товариство робить Клієнту в особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі індивідуальної частини Договору позики, яка містить фактичні умови. За п.5.15. Правил клієнт може прийняти або відмовитись від пропозиції. Таким чином, позивач зазначає, що між сторонами 01.10.2019 року було укладено Договір в електронній формі, який має силу договору укладеного в письмовій формі, та який підписано сторонами відповідно до Правил. Представник позивача зазначає, що відповідач з власної ініціативи звернувся до ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», таким чином відповідач був вільним у укладенні договору, виборі контрагента, та визначені умов вище зазначеного Договору. На момент укладення договору не висловлював зауважень та додаткових вимог щодо змісту правочину або його умов. Щодо доказів отримання, перерахунку коштів, представник позивача зазначає, що відповідно до п.п.1.1. Договору № 1339465 від 01.10.2019 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язується видати клієнту грошові кошти в загальній сумі: 10\~000 гривень позика. На умовах строковості, зворотності, платності з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою. На виконання умов договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» здійснило успішні перекази коштів на картки клієнта -1.10.2019 року на суму 10\~000 гривень, на карту [NUMBER] , код авторизації unknow, номер транзакції в системі WayForPay creditplus 35277462. Таким чином, твердження позивача щодо не підтвердження факту отримання позики в сумі 10\~000 гривень, є безпідставними, та такими, що спростовані матеріалами справи. Щодо відступлення прав вимоги та пред`явлення позову саме Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», позивач зазначив, що 23.04.2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 23042020 за умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні йому Права Вимоги до боржників. А тому, позивач правомірно звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту укладеним 01.10.2019 року, що підтверджено матеріалами справи. Щодо розбіжності заборгованості представник позивача зазначив, що дійсно при оформленні Реєстру Боржників до Договором Факторингу в реєстрі боржників було допущено технічну помилку, яка в подальшому відобразилась в позовні заяві, а відтак просить вважати дійсним наступний розрахунок суми заборгованості, а саме: 35\~960 грн., з яких: 10\~000 гривень сума заборгованості за основою сумою боргу; 20\~960 грн., - сума заборгованості за відсотками; 5000 грн., - сума заборгованості по штрафам. Та, при формуванні позову було допущено помилку в написанні стягнення за «пенею», замість правильного за «штрафами». Також представник позивача просив врахувати обставину того, що з моменту укладення договору Факторингу позивачем не було здійснено нарахування будь-яких штрафних санкцій за Договором № 1339465 від 01.10.2019 року по 23.04.2020 року. Всі нарахування відсотків, неустойки за порушення кредитних зобов`язань були здійснені первісним кредитором. Крім іншого, представник позивача зазначив, що Договір Факторингу не визнано недійсним, а тому в розумінні положення ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину. Щодо процентів та неустойки за Договором представник позивача зазначив, що договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Так, п.1.3. Договору сторони передбачили погодили наступну процентну ставку за користування позикою, а саме: п.1.3.1. знижена процентна ставка становить 1,35% від суми позики за кожен користування позикою, (492,75% річних) в межах строку надання позики. Стандартна процента ставка становить: 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657, 00 %). Також, згідно п.1.6.Договору № 1339465 від 01.10.2019 року у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміни дати погашення Позики, шляхом здійснення платежу на користь позичальника у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Відповідно до п.3.4. Договору № 133465 від 01.10.2019 року у разі недотримання умов застосування заниженою процентної ставки, нарахування процентів здійснюється відповідно до п.3.2., але за стандартною процентною ставкою. Нарахування процентів протягом пільгового періоду з 1 по 3 день прострочення виконання зобов`язання за Договором не здійснюється. Таким чином, починаючи з 4 дні прострочення зобов`язання за Договором, саме первісний кредитор почав нараховувати штрафи відповідно до п.4.4. Договору, а тому, первісним кредитором нараховані 5\~000 гривень штраф в період прострочення зобов`язання за Договором з 04.01.2020 року (4-й день прострочення) по 14.02.2020 року застосування положення п.4.4. та.4.5. Договору. Представник позивача наголошує, що жодних додаткових нарахувань за Договором не здійснював, всі нараховані відсотки, неустойка за порушення кредитних зобов`язань нараховані виключно первісним, що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором. Щодо повідомлення про відступлення прав грошової вимоги, представник зазначив, що відповідно до п.1.ч.1.ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданні ним своїх прав іншій особі. Представник зазначає, що законодавством не передбачено обов`язку нового кредитора отримувати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення прав вимоги. Представник зазначив, що відповідач продовжує ухилятись від виконання умов кредитного договору. Відповідно до правової позиції ВС України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору …неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Таким чином, представник позивача зазначає, що позивачем надано всіх доказів на порушення відповідачем, як позичальником умов Договору, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, відповідно до наданих уточнених розрахунків а саме, стягнення боргу за договором від 01.10.2019 року у розмірі: 35\~960 грн., з яких: 10\~000 гривень сума заборгованості за основою сумою боргу; 20\~960 грн., - сума заборгованості за відсотками; 5000 грн., - сума заборгованості по штрафам (а.с.61-67). До відповіді на відзив представник позивача надав суду докази на підтвердження обставин, що в ньому викладені та докази на підтвердження направлення копії відповіді на відзив учасникам провадження (а.с.68-81). Також, ухвалою суду від 19.10.2021 року було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (а.с.86). На виконання ухвали суду на адресу суду 13.01.2022 року вх. № 697 надійшла заява представника позивача про виконання ухвали суду, згідно якої зазначено, що докази на підтвердження укладення договору містяться в електронному вигляді ТОВ «АВЕНТУС Україна», який є первісним кредитором за вказаним позовом. Докази на підтвердження суми заборгованості сплаченої, позивач надати не може, оскільки грошові кошти були перераховані інших позичальником. Розрахунок суми заборгованості було проведено попереднім кредитором. Документи, що підтверджують отримання [PERSON] інформації про умови отримання кредиту та розміру відсоткової ставки, позивач надати не може оскільки кредитний договір було надано первісним кредитором. Щодо інших обставин, представник зазначив, що ним було направлено запит до первісного кредитора та відповідно в матеріалах справи, містяться докази щодо укладення договору, та перерахування грошових коштів (а.с.89-104). В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, звернувся на адресу суду з заявою про можливість розгляду справи за його відсутності, згідно якої просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором (а.с.120-122). Відповідач [PERSON] до суду також, не з`явився, раніше надав суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав його недоведеності, про час та місце слухання справи повідомлений шляхом направлення смс-повідомлення за допомогою комп`ютерної програми ДЗ (а.с.127), про причини не явки суду не повідомив, не надав заяв про відкладення слухання справи тощо. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не явка сповіщених осіб, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, докази надані на підтвердження позовних вимог, інших суду надано не було, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 1339465 за умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» здійснило перерахування грошових коштів у розмірі: 10\~000 гривень на рахунок відповідача, що підтверджується графіком погашення заборгованості та паспортом споживчого кредиту (а.с.5зв.,6-10). Також, згідно картки обліку Інформація за укладеним договором № 1339465 від 01.10.2019 року вбачається, що сума основного боргу позивача становить: 10\~000 грн. (а.с.17-18). Крім іншого, згідно листа № 7960-ВП від 30.04.2020 року ТОВ «АВЕНТУС Україна» зазначає, що відповідно 01.10.2019 року кошти в сумі: 10\~000 гривень були перераховані на картку [NUMBER] код авторизації unknow, номер транзакції в системі WayForPay creditplus 35277462 (а.с.77-79). Відповідач зазначену інформацію не спростував та не надав доказів протилежного. Щодо підстав пред`явлення позовних вимог Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» судом досліджуються наступні документи. Так, згідно Договору Факторингу № 23042020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 23.04.2020 року уклали Договір факторингу за умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні йому Права Вимоги до боржників. Згідно акту прийому передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу № 23042020 від 23.04.2020 року Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників кількістю 6\~294, та відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, до фактора перейшов зокрема боржник [PERSON] ,, номер кредитного договору № 1339465 від 01.10.2019р. на загальну суму заборгованості 35\~960 грн. (а.с.11-16). Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. п. 1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу дід Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач правомірно звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту укладеним 01.10.2019 року, на підставі Договору факторингу. Отже, вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 статтею 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір або інший правочин (пункт 1 частина 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 14 постанови від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1 ЦК України). Відповідно до положення частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно з частиною 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, спірний Кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. У нижньому рядку Кредитного договору наявний рядок «Підпис клієнта», який містить надрукований запис «підписано електронним підписом 01.10.2019 року о 22:46:49» (а.с.10). За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення між [PERSON] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» Кредитного договору від 01.10.2019 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, у зазначеному Кредитному договорі сторони погодили суму договору у розмірі 10\~000 грн., та строк дії Договору - 30 днів з моменту видачі позики, процентну ставку за користування позикою. З Графіку платежів до Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1339465 від 01.10.2019 року вбачається, що: датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 31.10.2019 року; сума позики, що підлягає поверненню, складає 10\~000 гривень, нараховані проценти 4\~050 грн. Разом до сплати 14\~050 грн. 00 коп. (а.с.5 зв.). ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі). Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як встановлено матеріалами справи, відповідач грошові кошти не повернув, допустив прострочення виконання кредитного договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1049 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10\~000 грн., та стягнення суми нарахованих процентів у розмірі: 4\~050 грн. 00 коп., (з 01.10.2019 року по 31.10.2019 року) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом, з цим, позивач просить також стягнути з відповідача складові кредитного договору, а саме: 20\~960 грн., - заборгованість за відсотками та 5\~000 гривень штраф, що відповідно викладено в заяві відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.64). Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд доходить висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як встановлено, матеріалами справи, згідно графіку погашення заборгованості за кредитом, строк дії договору становить 30 днів, тобто дата повернення позики є 31.10.2019 рік, отже, датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 31.10.2019 року. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Твердження представника позивача щодо нарахування відсотків за кредитом первісним кредитором, не приймаються судом до уваги, оскільки цивільним кодексом передбачені строки нарахування відсоткової і після закінчення строку дії договору останні не нараховуються. Такі правові висновки узгоджуються із позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18. За змістом ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за даним позовом позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення пені, нарахованої після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Таким чином, судом не приймаються до уваги твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо відсутності доказів на підтвердження факту отримання кредитних коштів та укладення договору як такого, оскільки дані твердження спростовані матеріалами справи. Також, не підлягає задоволенню заява відповідача щодо застосування строків позовної давності, оскільки судом в цій частині позовні вимоги залишені без задоволення. Щодо посилання відповідача про не повідомлення з приводу боржника про зміну кредитора, суд зазначає наступне. Судом, при розгляді справи приймаються до уваги висновки зроблені Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року (справа № 6-979цс15), згідно яких боржник, що отримав повідомлення про передачу прав вимоги за договором не звільняється обов`язку погашення заборгованості, повідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку щодо погашення заборгованості. Таким чином, наявність чи відсутність повідомлення про зміну кредитора не звільняє боржника від обов`язку виконання вимог за кредитним договором. Крім іншого, відповідач не надав доказів на погашення заборгованості первісному кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що позивач є кредитором за договором кредиту, відповідач порушив умови Договору, не повернув отримані кошти у строки передбачені договором, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 2\~270 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial