Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

в позові вказано, що 02.03.2011 року між позивачкою та АТ ,,Альфа-Банк\~ укладено кредитний договір №500200742, право вимоги по якому неодноразово відступалось на підставі договору факторингу, востаннє ТзОВ ,,Фінансова компанія ,,Еліт Фінанс. На підстав виконавчого напису №102658 від 07.06.2020, виданого приватним нотаріусом Остапенко Є.М. з позивачки стягують на користь відповідача заборгованість в розмірі 19474,34 грн., яка складається з: 1547,79 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2576,55 грн. заборгованість за відсотками та комісією, 15300 грн. заборгованість за штрафними санкціями, 50 грн. плата за вчинення виконавчого напису. 21.10.2021 приватним виконавцем на підставі зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження №6722261. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі, є не співмірною, оскільки є завищеною в частині виплати штрафних санкцій, тобто штрафні санкції вдесятеро перевищують розмір тіла кредиту. Таким чином, є спір щодо розміру заборгованості, яка стягується відповідачем. Нотаріус не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.\~\~\~\~\~ Представник позивача подав заяву, в якій вказав, що відповідачем подано заяву про визнання позову та заяву про зменшення витрат на правничу допомогу. Позивач не заперечує проти зменшення розміру правничої допомоги. Просив розглянути справу у відсутності позивача та представника та повернути 50% сплаченого судового збору з Державного бюджету. Надав копію ордеру на надання правничої допомоги та копію договору про правову допомогу.\~\~ Відповідач подав суду заяву про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Просив здійснювати судовий розгляд за відсутності представників відповідача. Третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М.\~ в судове засідання не з`явився. Письмових пояснень суду не надано. Постановою від 21.10.2021 відкрито виконавче провадження №67222261 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенка Є.М. №102658 від 07.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія ,,Еліт Фінанс заборгованості за період з 23.02.2021 по 03.06.2021 в розмірі 19474,34 грн., яка складається з: 1547,79 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2576,55 грн. заборгованість за відсотками та комісією, 15300 грн. заборгованість за штрафними санкціями, 50 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Постановою від 01.11.2021 у виконавчому провадженні №67222261 накладено арешт коштів боржника. За подання до суду позовної заяви позивачка сплатила судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджується наданою позивачем квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. В заяві відповідача вказано, що відповідач визнає позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також зазначив, що на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України є підстави для повернення позивачу 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Також відповідач подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначив, що покладення судових витрат на відповідача в розмірі заявленому позивачем, є неправильним і несправедливим, вважає, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000 грн.\~\~ Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. В ст.88 Закону України «Про нотаріат» вказано, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19) для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивачем заперечено розмір заборгованості та вказано в позові, що сума заборгованості не є безспірною. В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч.3 ст.12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд в мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідачем визнано позовну вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вимоги позивача обґрунтовано належними правовими підставами. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті. При поданні позову позивачем сплачено 908 грн. судового збору за подання позовної заяви. Заява про забезпечення позову у даній справі не подавалась. Тому позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 454 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 454 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Представник позивачки подав суду копію ордеру на надання правничої допомоги та копію договору від 26.04.2022 про правову допомогу. Однак не надав документального підтвердження витрат на правову допомогу.\~ Відповідач подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн. Предстаник позивача не заперечує проти зменшення розміру правничої допомоги. Відповідно до зазначеного та враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.\~ Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved