Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,60 га, яка розташована на території Шершенцької сільської ради Кодимського району Одеської області, яку він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №069419, виданого Кодимською райдержадміністрацією, що підтверджується копією рішення Кодимського районного суду Одеської області №503/1299/17 від 20.07.2017 року. Позивач зазначає, що на випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав, тому позивач та їх спільні діти - [PERSON] та [PERSON] являлися спадкоємцями за законом першої черги. Спадщину позивач, [PERSON] та [PERSON] прийняли, звернувшись до нотаріуса Республіки Молдова Вєвєріце Христини із заявами про прийняття спадщини, за якими нотаріусом заведена спадкова справа №658991 та видані свідоцтва про право на спадщину (у випадку співспадкоємців), які зареєстровані в реєстрі за №1-360, №1-361, №1-362 від 19.03.2021 року, відповідно до яких, позивач являється спадкоємцем 1/4 частки всього спадкового майна, а [PERSON] та [PERSON] в рівних долях являються спадкоємцями 3/4 частки всього спадкового майна, відповідно 3/8 частки кожному. [PERSON] та [PERSON] за договорами дарування частки спадкового майна №1-363 та №1-364 від 19.03.2021 року подарували позивачу свої частки у спадковому майні (зі всієї спадкової маси). Отже, позивач залишилася єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка [PERSON] . У поновлений рішенням Коддимського районного суду Одеської області від 22.12.2021 року № 503/1168/21 строк позивач звернулась до Кодимської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а саме на вищевказану земельну ділянку. Нотаріусом заведена спадкова справа №22/2022, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, оскільки [PERSON] після смерті [PERSON] не отримав свідоцтва на спадщину (відмова №140/02-14 від 23.02.2022 року). У зв`язку з чим на теперішній час позивач змушена пред`явити відповідний позов, в якому просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,60 га, яка розташована на території Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, яка належала на праві власності, померлій [INFO] [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №069419, виданого Кодимською райдержадміністрацією. 01 червня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні, а також витребувано докази з Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області та з Відділу №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином. При цьому, позивач подала заяву від 26.09.2022 року про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання не з`явився, відповідач надав до суду клопотання від 20.09.2022 року № 03-17/2518 про розгляд справи за відсутності його представника, в якому також зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 06.09.2013 року 08.09.1984 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис № 15 від 08.09.1984 року. Відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області №503/1299/17 від 20.07.2017 року, за [PERSON] було визнано в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,60 га, яка розташована на території Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №069419, виданого Кодимською райдержадміністрацією. [INFO] [PERSON] помер в м. Орхей Республіка Молдова, про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER] , видане Службою цивільного стану Орхей 04.11.2020 року, актовий запис № 298 від 04.11.2020 року, з нотаріально засвідченим перекладом з румунської мови на українську мову. Спадщину позивач [PERSON] та діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] прийняли, звернувшись до нотаріуса Республіки Молдова Вєвєріце Христини із заявами про прийняття спадщини, за якими нотаріусом була заведена спадкова справа №658991 та видані свідоцтва про право на спадщину (у випадку співспадкоємців), які зареєстровані в реєстрі за №1-360, №1-361, №1-362 від 19.03.2021 року, відповідно до яких, позивач [PERSON] являється спадкоємцем 1/4 частки всього спадкового майна, а [PERSON] та [PERSON] в рівних долях являються спадкоємцями 3/4 частки всього спадкового майна, відповідно 3/8 частки кожному, що підтверджується вищевказаними свідоцтвами про право на спадщину, з нотаріально засвідченим перекладом з румунської мови на українську мову. [PERSON] та [PERSON] за договорами дарування частки спадкового майна №1-363 та №1-364 від 19.03.2021 року подарували позивачу [PERSON] свої частки у спадковому майні (зі всієї спадкової маси), що підтверджується вищевказаними договорами дарування частки спадкового майна, з нотаріально засвідченим перекладом з румунської мови на українську мову. Отже, позивач [PERSON] залишилася єдиним спадкоємцем всієї спадкової маси після смерті свого чоловіка [PERSON] . Вище згадані свідоцтво про смерть, свідоцтва про право на спадщину, договори дарування частки спадкового майна з нотаріально засвідченими перекладами є дійсними та приймаються судом без якого-небудь спеціального посвідчення, згідно положень ст. 13 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (997_009) від 22.01.1993 року, а також роз`яснення викладеного у листі Міністерства юстиції України від 11.05.2010 року № 26-26/291 щодо застосування міжнародних договорів України про правову допомогу в частині, що стосується скасування вимоги легалізації офіційних документів, виданих компетентними органами Договірних Сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Відповідно до п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~передбачено, що відповідно до\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням їх цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У поновлений рішенням Коддимського районного суду Одеської області від 22.12.2021 року № 503/1168/21 строк позивач звернулась до Кодимської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,60 га, яка розташована на території Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, яку він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №069419, виданого Кодимською райдержадміністрацією, у зв`язку із чим нотаріусом заведена спадкова справа №22/2022, що підтверджується листом-повідомленням Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 23.02.2022 року № 140/02-14 та від 26.09.2022 року № 432/02-14. Однак, при відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач позбавлена можливості оформити своє право на прийняту спадщину шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину, що також підтверджується змістом листів-повідомлень Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 23.02.2022 року № 140/02-14 та від 26.09.2022 року № 432/02-14. При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц).\~Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц).\~В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов обґрунтований, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved