Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права засновника фермерського господарства «[INFO]» в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , останнє місце проживання якого [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] , з надвірними спорудами, земельної ділянки кадастровий номер 7122084700:02:002:0059 площею 0,3185 га, що розташовані по [ADDRESS] та фермерського господарства «[INFO]», код ЄДРПОУ [NUMBER], що знаходиться в с. Мартинівка Черкаського району Черкаської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли дружина спадкодавця - [PERSON] , позивач - [PERSON] (дочка), дочки спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] 06.08.2022 спадкоємці за законом уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадщини, відповідно до якого до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] переходять в рівних частках житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами та земельна ділянка кадастровий номер 7122084700:02:002:0059, площею 0,3185 га, що розташовані по [ADDRESS] , до [PERSON] переходить фермерське господарство «[INFO]», що знаходиться в [ADDRESS]. 06.08.2022 позивач звернулась до Канівської державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на Фермерське господарство «[INFO]». Проте їй було відмовлено, оскільки на даний час не передбачений порядок реєстрації підприємств (цілісного майнового комплексу) як об`єкта нерухомості, тому фермерське господарство «[INFO]» пройшло державну реєстрацію як об`єкт підприємницької діяльності, але воно не має державної реєстрації цивільно-правових відносин та не має правовстановлюючих документів як об`єкт нерухомості. На момент реєстрації фермерського господарства «[INFO]» та на період його діяльності головою фермерського господарства до 30.12.2013 був його засновник, а на даний час спадкодавець - [PERSON] , а з 30.12.2013 відповідно до зборів засновників ФГ «[INFO]», призначено [PERSON] (позивач) та затверджено статут ФГ у новій редакції. У позивача відсутня частка в статутному капіталі ФГ «[INFO]». Рішенням Канівської районної ради народних депутатів від 11 травня 1993 року №12-12, засновнику ФГ «[INFO]» [PERSON] для ведення фермерського господарства надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 36,0 га, розташовану на території Мартинівської (на даний час Степанецької) сільської ради, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ЧР № 7-69, обробіток якої здійснюється за рахунок взятої в оренду техніки. Після смерті Спадкодавця виробнича діяльність фермерського господарства «[INFO]» була припинена, у зв`язку з чим активи відсутні за виключенням земельної ділянки, площею 26,0 га, яка надана в постійне користування. Спадкодавець був єдиним засновником фермерського господарства. Проте позивач, як спадкоємець за законом бажає продовжити діяльність фермерського господарства «[INFO]», а тому просить суд постановити рішення, яким визнати за [PERSON] права засновника фермерського господарства «[INFO]» (код ЄРДПОУ [NUMBER], державну реєстрацію якого проведено 26.10.1993, юридична адреса: с. Мартинівка, Канівського району, Черкаської області) в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіслали на адресу суду заяви щодо розгляду справи без їхньої участі, позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечують. Представник відповідача Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, проти визнання за позивачем права засновника фермерського господарства «[INFO]» не заперечував. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до наступних висновків. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Мартинівської сільської ради Канівського району Черкаської області, актовий запис № 01 (а.с.10). Відповідно до копій свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, позивач [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] (а.с.11,11 зворот). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина до складу якої входять також права засновника фермерського господарства «[INFO]» у визначеному Статутом господарства обсязі, державну реєстрацію якого проведено 26.10.1993, номер запису 10231200001000672. Протоколом зборів фермерського господарства «[INFO]» від 30.12.2013 головою фермерського господарства «[INFO]» призначено Гвоздик Юлію Миколаївну (а.с.20). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У частині другій статті 1223 ЦК України зазначено, що у разі відсутності заповіту визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 23.07.2022 було відкрито спадкову справу № 337-2022 в Канівській державній нотаріальній конторі, номер у Спадковому реєстрі 69502677. Спадкоємцями після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину, є його дружина - [PERSON] , дочки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 06.08.2022 спадкоємці за законом уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадщини, відповідно до якого до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] переходять в рівних частках житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами та земельна ділянка кадастровий номер 7122084700:02:002:0059, площею 0,3185 га, що розташовані по [ADDRESS] , до [PERSON] переходить фермерське господарство «[INFO]», що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.22-23). 06.08.2022 позивач звернулась до Канівської державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на Фермерське господарство «[INFO]», однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на фермерське господарство «[INFO]» їй було відмовлено, оскільки не надано документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно. Право власності на фермерське господарство не зареєстроване, а на теперішній час не передбачений порядок реєстрації підприємства (цілісний майновий комплекс) як об`єкт. Фермерське господарство пройшло державну реєстрацію як суб`єкт підприємницької діяльності, але не має державної реєстрації цивільно-правових відносин та не має правовстановлюючого документу як об`єкту нерухомості (а.с.25). [PERSON] , який помер [INFO] був єдиним засновником фермерського господарства «[INFO]» (а.с.12-14). Позивач, як спадкоємець, має намір продовжити діяльність господарства, набувши прав засновника фермерського господарства «[INFO]». Фактично, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на фермерське господарство «[INFO]» позбавляє [PERSON] можливості вчиняти будь-які дії щодо господарської діяльності Фермерського господарства «[INFO]». Згідно з п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса і оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Нормами ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство", фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України. Частинами 1, 4 статті 4 ЗУ «Про фермерське господарство» визначено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом. Відповідно до норм ст. 19 ЗУ «Про фермерське господарство», до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. Пунктом 4 статті 35 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. Відповідно до ст. 191 ЦК України, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Фермерське господарство, як цілісний майновий комплекс, включає майно, передане до складеного капіталу, нерозподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання. За положеннями статті 182 ЦК України, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За таких обставин, суд приходить до висновку, що право власності безпосередньо на фермерське господарство не може бути предметом спадкування, оскільки діяльність самого фермерського господарства не припиняється смертю засновника, водночас предметом спадкування є право засновника такого господарства. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що до позивача, як до спадкоємця за законом на права засновника фермерського господарства, яка висловила бажання продовжити діяльність господарства мають перейти права засновника ФГ «[INFO]». При цьому суд враховує позицію ВП ВС, висловлену в постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, ВС КЦС, висловлену в постанові від 03.02.2021 у справі № 200/10400/18, за якими у випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved