Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

1.Позиція позивача. У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви до [PERSON] , третя особа: [PERSON] «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням». Згідно до позовних вимог позивач просить: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що дасть підстави для зняття його з реєстраційного обліку. В обгрунтування своєї позиції позивачем зазначено, що відповідач є онуком позивача, який був зареєстрований у зазначеній квартирі. Квартира є комунальною власністю. Також у квартирі зареєстрована позивачка, її син [PERSON] . З 2010 року і по теперішній час її онук [PERSON] який був зареєстрований у квартирі з 29.09.2003 року, не проживає, не несе витрат з оплати комунальних послуг, не знімається з обліку, не підтримує зв`язок ні з нею, ні з її сином. А тому, реєстрація за відповідача за вказаною адресою покладає на неї надмірний тягар щодо утримання житла, та обмежує її у праві отримати субсідію з оплати комунальних послуг, так як вона є пенсіонер і інших доходів не має. 1.1.Позиція 3-ої особи, на стороні позивача [PERSON] .. Особа до суду не прибула, подала заяву про проведення розгляду за його відсутності. 2.Позиці відповідача. Відповідач будучи належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суд невідомі. Станом на день розгляду справи заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні також не надходило. Від відповідача відзив на позов не надходив. 3.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 07.10.2021 року позивачем подано позовна заява до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 10.05.2022 року судом отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , згідно до якої місцем реєстрації останнього є квартира [ADDRESS] , з 29.09.2003 року і по теперішній час (а.с. 31). 16.05.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, позиції позивача, судом ухвалено 21.09.2022 року про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. 4.Фактичні обставини встановлені судом. Квартира [ADDRESS] , є комунальною власністю, отримана [PERSON] на підставі обміну житлової площі та ордеру на право поселення громадян на ім`я [PERSON] , сім`ї з 3-х осіб на трикімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , житловою площею 39,2 кв.м, згідно до протоколу від 11 11.07.1986 року № 8 виконавчого комітету Брежнєвської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області, рішення від 11.07.21986 року № 265, що підтверджено архівним витягом Кам`янської міської ради від 24.03.2021 року № С-61/02-13 (а.с. 10). 23.10.1986 року до квартири [ADDRESS] , прибули [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] син; [PERSON] , [INFO] , - син, що підтверджено копією особового рахунку № [NUMBER] (а.с. 8). 29.09.2003 року у зазначеній квартирі було зареєстровано і [PERSON] , [INFO] , - онука (а.с. 8). Згідно до акту не проживання від 17.09.2021 року складеного КП КМР «Добробут» за № 341 (а.с. 9), комісійно підтверджено не проживання [PERSON] , [INFO] , з 2010 року і по час складання акту (а.с. 9). Допитані під час судового розгляду свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що у квартирі [ADDRESS] , з 2010 року не проживає відповідач [PERSON] , який є онуком позивачки, який не навідує її, не несе витрат з оплати комунальних послуг за себе, не піклується позивачем, і не підтримує з нею стосунків. Також свідком [PERSON] зазначено, що [PERSON] це його друг зі школи, який помер, і після його смерті онук припинив спілкування з позивачем. Особистих речей [PERSON] у квартирі не має, перешкод йому у проживанні у вказаній квартирі ніхто не чинив. На скільки йому відомо, відповідач фінансово забезпечений, має власне житло. Згідно до виписок з банку, позивачем підтверджено покриття всього тягара по сплаті комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] . 5.Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України\~зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. 6.Висновки та мотиви прийнятого рішення. Судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у Постанові суду від 24.10.2018 у справі\~№ 490/12384/16-ц\~по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Як встановлено в ході судового розгляду та підтверджено позивачем, відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2010 року, що також підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] , актом про не проживання відповідача, та іншими доказами у їх сукупності. Судом враховується, що\~статтею 47\~Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9\~ЖК Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР, встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Суд враховує, що поважних причин відсутності та не проживання у вказаному житлі, відповідач не заявив, не скористався своїм правом на участь у судовому розгляді, та у разі невизнання позовних вимог здійснення процесуальних дій на їх захист. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. А тому\~враховуючи,\~що позивачем\~доведено факт\~відсутності відповідача\~ [PERSON] \~за адресою:\~квартира [ADDRESS] , більш ніж 6-ть місяців, а саме з 2010 року, що становить близько 12 років, тобто понад встановлені\~статтею 71\~ЖК Української\~РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, а тому позовні вимог є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Також судом враховується, що вимоги пов`язані зі зняттям відповідача з реєстрації місця проживання, узгоджуються з приписами ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та Постановою Кабінету Міністрів України №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», і також підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 7.Судові витрати. Позивачем при зверненні із позовом понесені судові витрати у розмірі 908,00 гривень в оплату судового збору (а.с. 1). Вирішення питань про понесені судові витрати стороною позивача, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved