Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначили, що перебувають у шлюбі з 23 грудня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 31.03.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 23.12.2011, актовий запис номер 2368. Від шлюбу у подружжя народились діти: малолітня донька - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Водночас, станом на дату подачі цієї заяви, заявники спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, спільного побуту не мають, а відтак, прийняли спільне рішення про припинення шлюбних відносин. При цьому, заявники вказують, що досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, участі у вихованні дітей, визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу та умови матеріального забезпечення дітей. Вказані обставини передбачено Договором між батьками про визначення місця проживання, участі у вихованні та утриманні спільних дітей від 13.07.2022. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2022 року заяву було передано для розгляду судді Аббасовій Н.В. Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 вересня 2022 року. 11.08.2022 на адресу суду надійшла заява представника [PERSON] - адвоката Левківського Б.К. про повернення заяви про розірвання шлюбу. 25.08.2022 від представника [PERSON] - адвоката Левківського Б.К. на адресу суду надійшло клопотання про залишення без розгляду раніше поданої заяви про повернення спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу. Слід зазначити, що статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. З урахуванням тих обставин, що представник заявника [PERSON] - адвокат Левківський Б.К. не підтримує подану раніше заяву про повернення заяви про розірвання шлюбу та просить розглянути спір по суті, наявні підстави для залишення заяви адвоката Левківського Б.К. про повернення заяви про розірвання шлюбу від 11.08.2022 без розгляду. У судове засідання заявники не з`явилися, до суду подали спільну заяву, в якій просять проводити розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви про розірвання шлюбу підтримали. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 23.12.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2368, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторним) серії [NUMBER] від 31.03.2015. За час перебування у шлюбі у них народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Як вказують заявники, подружнє життя між ними не склалось, спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, спільного побуту не мають, та переконані, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечить їх спільним інтересам, з огляду на що прийняли спільне рішення про припинення шлюбних відносин. При цьому, досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, участі у вихованні дітей, визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу та умови матеріального забезпечення дітей. Вказані обставини передбачено Договором між батьками про визначення місця проживання, участі у вихованні та утриманні спільних дітей від 13.07.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Згідно із статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (частини 3, 4 статті 56 СК України). Водночас, відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При цьому, згідно зі роз`ясненнями, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (стаття 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Частиною третьою статті 109 Сімейного кодексу України зазначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, а також досягли згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільних дітей, уклавши Договір між батьками щодо визначення місця проживання, участі у вихованні та утриманні спільних дітей від 13.07.2022, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр - Капінос А.Є., реєстровий номер 717, яким врегульовані усі питання, які стосуються виховання та утримання їх спільних малолітніх дітей, зокрема, батьки встановили місце проживання дітей з матір`ю, розмір аліментів на їх утримання, зобов`язання по оплаті додаткових витрат на дітей. Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали заявників на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу частини другої статті 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Враховуючи, що заяву про розірвання шлюбу подано за взаємною згодою подружжя, жоден з подружжя не відкликав заяву про розірвання шлюбу протягом встановлено законом строку, заявники наполягають на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому заява підлягає задоволенню. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявник [PERSON] не просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища. На підставі статей 110-112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved