Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] , померла [INFO] у віці 29 років. Позивач є сестрою [PERSON] . Після смерті матері всім необхідним для забезпечення потреб дитини займалась її родина, до складу якої входить чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , 1993 р. народження, та донька - [PERSON] , 2006 р. народження. Вони з чоловіком займаються вихованням [PERSON] , його матеріальним забезпеченням, однак, оскільки вона офіційно не призначена опікуном дитини у неї виникають труднощі у представленні інтересів дитини в закладах освіти, охорони здоров`я та інших закладах. Позивач зазначає, що батько дитини - відповідач у справі, з дитиною не проживає, не спілкується з нею, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її розвитком, здоров`ям, не допомагає матеріально. Батько дитини подав нотаріальну заяву про свою згоду на позбавлення його батьківських прав. Враховуючи викладене, позивач просить позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] і призначити її опікуном малолітнього. 02.08.2022 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Відповідач подав відзив, відповідно до якого останній не заперечує проти задоволення позову та визнає його, підтверджує, що він дійсно не займається вихованням дитини, а після смерті матері все необхідне забезпечує сім`я [PERSON] . Представником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районного в м.Києві державної адміністрації подано висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та клопотання про розгляд справи у відсутність представника Служби. Представником позивача подана заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач, представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 17.10.2017 р. [PERSON] померла [INFO] у віці 29 років, про що виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області складено актовий запис № 300. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] та на момент розгляду справи [PERSON] , [INFO] , проживає з [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] . Відповідно до наказу № 60-од від 20.07.2022 р. Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації малолітній [PERSON] переданий [PERSON] на тимчасове проживання за адресою: [ADDRESS] , до вирішення питання оформлення опіки. [PERSON] подав нотаріально посвідчену заяву про те, що він не приймає участі у житті та вихованні [PERSON] , [INFO] та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина і просить розглядати справи в суді у його відсутність. Крім того, відповідачем подано відзив, відповідно до якого він визнає позов та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Зазначені заяви підтверджують, що батько не проживає з дитиною, не піклується про її виховання та матеріальне забезпечення, не цікавиться її розвитком, не дбає про її інтереси, що свідчить про умисне ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог частин 1,2,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відмова відповідача від позову не порушує права інших осіб та малолітньої дитини та з урахуванням обставин, встановлених судом, відповідає його інтересам. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. В силу ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України). Згідно із ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 К України). Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ст. 59 ЦК України). Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. З наведеного вбачається, що підставою встановлення опіки над малолітніми особами є статус сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. За загальним правилом встановлення опіки та піклування належить до компетенції органів опіки та піклування. Випадки встановлення опіки та піклування відносно дітей в судовому порядку визначені наступним чином. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З наведеного вбачається, що встановлення опіки та піклування вирішується судом, коли під час розгляду інших спорів виявляється, що їх наслідком є залишення дітей без батьківського піклування. Згідно із ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування» (далі - Закону) діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування. Оскільки мати [PERSON] померла, і в даному випадку наявні підстави для позбавлення його батька - [PERSON] , батьківських прав, малолітній [PERSON] , [INFO] , набуває статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та потребує встановлення над ним опіки. Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації була проведена перевірка та встановлено, що дитина проживає з тіткою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Її сім`я складається з чотирьох осіб, а саме: позивачки, її чоловіка - [PERSON] , 1974 р. народження, син - [PERSON] , 1993 р. народження та дочка - [PERSON] , 2006 р. народження. [PERSON] подала документи, що підтверджують відсутність у неї психічних та наркологічних захворювань. Вона є працездатною особою, працює керівником ТОВ «Агенство нерухомості «Європейське життя», має постійний дохід. [PERSON] позитивно характеризується. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність встановлення над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , опіки, призначивши опікуном його тітку - [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved