Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого вказала, що 10 травня 2017 року о 8 год. 55 хв., відповідач [PERSON] , керуючи належним йому автомобілем марки «Volfswagen Transporter», р.н. [NUMBER] , рухаючись по вулиці С. Бандери в м.Хмельницькому, неподалік буд. 22, не впевнився у безпечності маневру при зміні напрямку руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «КІА Soul» р.н. [NUMBER] , який рухався у попутному напрямку під керуванням [PERSON] (чоловіка позивача). Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) підтверджується постановою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.11.2017 р. та постановою судді Апеляційного суду Хмельницької області від 09.01.2018 р. у справі №686/23081/17. Так, у останній постанові вказано наступне: «Порушення [PERSON] п.10.1 ПДР України перебувало у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками». Таким чином, відповідач [PERSON] є особою, яка винна у заподіянні шкоди автомобілю «КІА Soul», р.н. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ( [NUMBER] ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10.05.2017 р. На момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] була законним користувачем автомобіля «КІА Soul», р.н. [NUMBER] , відповідно до договору про надання фінансового лізингу від 11.08.2014 р. 16.11.2018 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на автомобіль «КІА Soul», тому було присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Таким чином, оскільки [PERSON] на час ДТП 10.05.2017 року була лізингоодержувачем автомобіля «КІА Soul», р.н. [NUMBER] , то вона була законним володільцем та користувачем пошкодженого транспортного засобу і внаслідок цього було порушено її майнові права, які підлягають захисту в судовому порядку. Згідно з рахунком № СНП00124 від 07 квітня 2018 року та актом виконаних робіт №СНП00124 від 07 квітня 2018 року, виданими ФОП [PERSON] , загальна вартість робіт по ремонту вказаного автомобіля та необхідних для виконання ремонту запчастин становить 60148,46 грн. 10.04.2018 р. [PERSON] здійснила повну оплату вказаної суми на рахунок ФОП [PERSON] .. Також відповідно до висновку експерта №063/08/2019 від 08.09.2019 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля КІА - Soul, 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ), внаслідок його пошкодження у ДТП - 10.05.2017 року, з урахуванням результатів його обстеження - 11.05.-23.05.2017 року, в цінах на вересень 2019 року, становить 63729,17 грн. Ч.2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Цивільно-правова відповідальність відповідача відносно забезпеченого транспортного засобу марки «Volfswagen Transporter», р.н. [NUMBER] станом на 10.05.2017 року була застрахована в AT «СГ ТАС» згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (договір-поліс № АЕ 8968862) з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 100000 грн. 10.05.2017 року [PERSON] звернувся до AT «СГ ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (справа №07535/33/2018/53 від 22.05.2018 року), що відбулася 10.05.2017 року. 11.05.2017 року [PERSON] , як водій автомобіля «КІА Soul», р.н. [NUMBER] , звернувся до ПРAT СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування за подію, що відбулася 10.05.2017року. Відповідно до претензії ПРAT СК «Інгосстрах» до AT «СГ ТАС» (приватне) від 15.05.2018 року відповідно до Аварійного сертифікату від 20.06.2017 року №465/17-6 розмір заподіяної шкоди автомобілю «КІА Soul» р.н. [NUMBER] складає 21865,06 грн. без ПДВ., а сума страхового відшкодування до виплати складає 15368,24 без ПДВ, що була виплачена страхувальнику в повному розмірі відповідно до платіжного доручення від 25.07.2017 року №1028570. AT «СГ ТАС» (приватне) в порядку регресу було виплачено ПРАТ СК «Інгосстрах» страхове відшкодування згідно Договору АЕ№8968862 від 07.02.2016 року в сумі 15368,24 грн. 14.08.2017р. позивач отримала на свій банківський рахунок суму 12371,44 грн. від ТОВ «Автокредит Плюс» (лізінгодавця) за рахунок страхового відшкодування, отриманого ним від ПРАТ СК «Інгосстрах» згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.06.2018 р.. У зв`язку із існуванням різниці між фактичними витратами, понесеними позивачем у зв`язку із ремонтом автомобіля, та сумою, отриманою за рахунок страхового відшкодування, а саме - 47777,02 грн., [PERSON] змушена була звернутись із позовом до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь [PERSON] страхове відшкодування, заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди в сумі 34631 грн. 76 коп. В іншій частині даного позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат. Не погоджуючись із цим рішенням суду, AT «СГ «ТАС» оскаржило його в апеляційному порядку. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Дане судове рішення мотивоване тим, що оскільки [PERSON] звернулась до суду із позовом 28 січня 2018 року, по спливу одного року та вісім місяців з моменту дорожньо- транспортної пригоди, що відбулась 10.05.2017 року, то вона не реалізувала право на страхове відшкодування шкоди, завданому майну, в однорічний строк, що визначений законом, а саме п. 37.1.4 ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто володілець транспортного засобу, якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді (в даному випадку [PERSON] ), в силу положень статей 1187, 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати [PERSON] (потерпілій) різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Отже, розмір відшкодування, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, з урахуванням тієї суми, яка була раніше сплачена їй ТОВ «Автокредит Плюс» за рахунок страхової виплати (12371,44 грн.), становить 47777 гри. 02 коп. (60148,46 - 12371,44 = 47777,02). Окрім наведеного, у зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано також значної моральної шкоди, яка отримала прояв у постійних моральних переживаннях та душевних стражданнях. Вона була позбавлена можливості вільно використовувати власний транспортний засіб в особистих потребах, що негативно вплинуло на звичний ритм життя. Вимушене користування громадським транспортом завдало значного дискомфорту та спричинило додаткові витрати. Також у зв`язку з відмовою відповідача добровільно відшкодувати завдану з його вини шкоду, вона була вимушена протягом багатьох років звертатись до різних органів, в тому числі судових, з метою отримання відшкодування, що призвело до постійних стресових ситуацій та погіршення психоемоційного стану. Їй було спричинено істотну шкоду немайнового характеру, яка полягає в стражданнях з приводу пошкодження належного їй майна. З врахуванням наведеного, заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] залишок заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди в розмірі 47777,02 грн., 10000грн. моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати у справі. Ухвалою суду від 20.11.2020р. провадження в справі було зупинено в зв`язку з призначенням по справі судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 26.04.2021 року провадження в справі поновлено. Ухвалою суду від 12.05.2021 року провадження в справі було зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи №147/66/17. Ухвалою суду від 22.03.2022 року провадження в справі поновлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, пояснивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована з лімітом відповідальності 100000грн., який покриває матеріальну шкоду, а тому належним відповідачем є страхова компанія. Позивачем не доведено доказами, чому відповідач повинен відшкодовувати збитки. Також в судових дебатах просила застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року провадження по справі № 686/23081/17 про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрите у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. За постановою суду, [PERSON] 10 травня 2017 року о 8 годині 55 хвилин, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», номерний знак [NUMBER] , по вулиці С. Бандери в м. Хмельницькому (неподалік будинку 22), не впевнився у безпечності маневру при зміні напрямку руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «КІА Soul», номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 09.01.2018р. постанову судді Хмельницького міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року щодо [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення. При цьому у постанові апеляційний суд зазначив, що "Порушення [PERSON] п.10.1 ПДР України перебувало у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками." 28.01.2019р. [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ПАТ "Страхова Група "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в справі № 686/2325/19 від 04.11.2019 року позов [PERSON] було задоволено частково. Проте, постановою Хмельницького апеляційного суду від 16.03.2020 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.11.2019 року скасовано та постановити нове судове рішення. В задоволенні позову [PERSON] відмовлено. При розгляді справи № 686/2325/19 судом було встановлено, що 11 серпня 2014 року [PERSON] (лізингоодержувач) відповідно до Заяви про приєднання до Публічного договору №НМ00АІ0000601681 дала свою згоду на приєднання до Публічного договору про надання фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль згідно сертифікації, викладеної в Додатку №1, а ТОВ «Автокредит Плюс» є лізингодавцем за даним договором. 27 серпня 2014 року між ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та ТОВ «Автокредит Плюс» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту НММ7СРS-147R1РС, предметом якого є майнові інтереси страхувальника ТОВ «Автокредит Плюс», що є і вигодонабувачем, які пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «КIA Soul» р.н. [NUMBER] , що пролонгований на термін з 28.08.2016 року по 28.08.2017 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] відносно забезпеченого транспортного засобу марки Volfswagen Transporter», р.н. [NUMBER] станом на 10.05.2017 року була застрахована в АТ «СГ ТАС» (приватне) згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(договір-поліс № АЕ 8968862) з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 100000 грн.. 10.05.2017 року [PERSON] звернувся до АТ «СГ ТАС» (приватне) із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (справа №07535/33/2018/53 від 22.05.2018 року), що відбулася 10.05.2017 року. Встановлено, що 11.05.2017 року [PERSON] , як водій автомобіля «КIA Soul» р.н. [NUMBER] , звернувся до ПРАТ СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування за подію, що відбулася 10.05.2017 року. Як слідує із претензії ПРАТ СК «Інгосстрах» до АТ «СГ ТАС» (приватне) від 15.05.2018 року відповідно до Аварійного сертифікату від 20.06.2017 року №465/17-6 розмір заподіяної шкоди автомобілю «КIA Soul» р.н. [NUMBER] складає 21865,06 грн. без ПДВ., а сума страхового відшкодування до виплати складає 15368,24 без ПДВ, що була виплачена страхувальнику в повному розмірі відповідно до платіжного доручення від 25.07.2017 року №1028570. АТ «СГ ТАС» (приватне) в порядку регресу було виплачено ПРАТ СК «Інгосстрах» страхове відшкодування згідно Договору АЕ№8968862 від 07.02.2016 року в сумі 15368,24 грн. 14.08.2017 року ТОВ «Автокредит Плюс» перерахувало на рахунок [PERSON] 12371.44 грн. страхового відшкодування (акт З-10321768 від 27.06.17). Встановлено, що [PERSON] 16.11.2018 року зареєструвала своє право власності на автомобіль «КIA Soul», якому присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Згідно з актом виконаних робіт № СНП00124 від 07 квітня 2018 року, підписаним позивачем та ФОП [PERSON] , загальна вартість виконання ремонтних робіт та придбання запчастин склала 60 148,46 грн., яка була сплачена [PERSON] за ремонт автомобіля згідно з квитанцією від 10.04.2018 року. Судова колегія зазначила, що доводи апеляційної скарги про відсутність у [PERSON] права на звернення до АТ «СГ ТАС» (приватне) з вимогами про стягнення страхового відшкодування, адже на час ДТП вона не була власником автомобіля є такими, що не заслуговують на увагу. Оскільки [PERSON] на час ДТП 10.05.2017року була лізингоодержувачем автомобіля «КIASoul» р.н. [NUMBER] , тому вона була належним володільцем пошкодженого транспортного засобу і внаслідок чого було порушено її майнові права, які підлягають захисту в судовому порядку. Також судом було встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовом 28 січня 2019 року, по спливу одного року та вісім місяців з моменту дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 10.05.2017 року. Отже, право на страхове відшкодування шкоди, завданої майну, [PERSON] не реалізувала у однорічний строк, що визначений законом і шляхом подання відповідного позову до суду. При цьому, зазначений в пункті 37.1.4.ст. 37 Закону № 1961-IVстрок є присічним і поновленню не підлягає. Наведені обставини виключають можливість стягнення зі страховика майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Відповідно до висновку експерта №063/08/2019 від 08.09.2019 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля КІА - Soul, 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ), внаслідок його пошкодження у ДТП - 10.05.2017 року, з урахуванням результатів його обстеження - 11.05.-23.05.2017 року, в цінах на вересень 2019 року, становить 63729,17 грн. Згідно висновку експерта №3719/3720/20-26 від 16.04.2021р. вартість матерального збитку заподіяного власнику автомобіля КІА - Soul, д.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 10.5.2017р. станом на квітень 2018 року, згідно наданих матеріалів справи, складає: 54826,98грн. Вказані обставини також підтверджуються: постановоюХмельницького міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року по справі № 686/23081/17; постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 09.01.2018р.; рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в справі № 686/2325/19 від 04.11.2019; постановою Хмельницького апеляційного суду від 16.03.2020 року; заявою про приєднання до публічного договору №НМ00АІ0000601681 від 11.08.2014 року; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] ; рахунком та актом виконаних робіт № СНП00124 від 07 квітня 2018 року ФОП [PERSON] ; дублікатом квитанції АТ КБ "ПриватБанк" від 10.04.2018 року; довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк" від 14.06.2018р. №19249239/12503333; листом ПАТ «СГ ТАС» від 10.12.2018р. вих.№ 1400/5010; полісом № АЕ/8968862 від 02.07.2016р.; схемою місця події від 10.05.2017р.; листом ПРАТ СК «Інгосстрах» від 01.08.2019р. № 01-08/02-10; актом огляду транспортного засобу від 11.05.2017р.; аварійним сертифікатом № 465/17-6 від 20.06.2017р. ФОП [PERSON] ; страховим актом від 27.06.2017р.; висновком експерта №063/08/2019 від 08.09.2019 року; висновком експерта №3719/3720/20-26 від 16.04.2021р.. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Спірні правовідносини регулюються також Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) та главою 82 розділу ІІІ ЦК України. Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 вказала наступне. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку (п.п.133-136). З цього приводу Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). (п.п. 149-150). Позивач [PERSON] звернулась з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 47777,02грн. до [PERSON] , який застрахував свою цивільно-правову відповідальність з лімітом відшкодування шкоди завданої майну 100000грн., при цьому правом касаційного оскарження рішення в справі за її позовом до страхової компанії не скористалась. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір завданої їй шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, слід відмовити. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди слід зазначити наступне. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та п.п.2,3 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Отже, з врахуванням наведеного суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди обґрунтовані. Проте, дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний позивачці транспортний засіб, мала місце 10.05.2017р., однак з позовом до [PERSON] позивач звернулась 07.08.2020р., тобто поза межами строків позовної давності. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача в судовому засіданні до ухваленні рішення у справі зроблено заяву про застосування строків позовної давності. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, слід відмовити.

Outcome: dismissed