Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав на підставі положень ст. 164,165 СК України. Свої вимоги мотивувала тим, що 15 вересня 2007 року її донька [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». У цьому шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Через деякий період часу подружжя почало жити окремо, а з 2013 року по [INFO] [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] проживали єдиною сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вважав [PERSON] своїм батьком, так як той опікувався ним як своїм власним сином. 31 липня 2020 року судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області в справі № 127/15128/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Позивач зазначає, що відповідач не бере участі в утриманні дитини у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01 березня 2021 року складає 22 505,59 грн. 30 вересня 2020 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. [INFO] померла [PERSON] . Після смерті доньки її син - [PERSON] став проживати разом із [PERSON] (матір`ю [PERSON] ), позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що [PERSON] з 2011 року та на день подання позову життям сина не цікавиться, не бере участі у виховані дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з сином взагалі, не цікавиться його навчанням, батьківські збори не відвідує, участі в житті класу та школи не бере. Крім того, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та з 2017 року по 2020 рік знаходився в місцях позбавлення волі. Після смерті її доньки, хлопчик перебуває на її утриманні та її чоловіка. Вона має у власності двохкімнатну квартиру, отримує дохід у вигляді пенсії та пенсії її чоловіка [PERSON] , позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я як для її віку та має бажання разом зі своїм чоловіком надалі опікуватись своїм онуком [PERSON] . За вказаних обставин позивач звернулася до суду та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.1-5,т.1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2021 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, до участі у справі залучено Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, який зобов`язано надати висновок щодо заявлених позовних вимог (а.с.41, т.1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову (а.с.53-54). Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому заперечував щодо задоволення позову мотивуючи тим, що, на його думку, позивачем занадто передчасно подано такий позов, оскільки його син почав проживати з бабусею після смерті [PERSON] , а саме після [INFO] , тобто до моменту подачі позову пройшло лише близько місяця. Крім того, зазначає, що позивачка запевняє, що він з 2011 року не цікавиться життям сина, не виявляє бажання спілкуватись з останнім, не піклується про духовний та фізичний розвиток сина, однак вказує, що дані висновки позивачка зробила, виходячи з одного місяця проживання з онуком, а тому, на його думку, позивачка з об`єктивних підстав не могла достовірно та повно володіти інформацією щодо виконання чи невиконання ним батьківських обов`язків відносно його сина. З приводу наданих позивачкою доказів на підтвердження невиконання ним батьківських обов`язків, а саме довідки ОСББ «Коріатовичів 145» від 02 квітня 2021 року №16 та характеристики із школи, відповідач вважає, що вказані докази є неналежними та вказує, що ці довідки не містять відомостей щодо виконання чи невиконання ним батьківських обов`язків, а в характеристиці лише зазначено, що відповідач не відвідує батьківські збори та не спілкується з керівником, що не свідчать про те, що він не забезпечує здобуття своєю дитиною повної середньої освіти або ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Що стосується наявної заборгованості по сплаті аліментів, то зазначає, що між ним та покійною [PERSON] існувала домовленість про надання аліментів у готівковій формі в розмірі більшому ніж зазначено в рішенні суду, тому сплата відповідачем аліментів нічим не зафіксована, а у державного виконавця відсутні дані про сплату ним аліментів. Крім того, за життя [PERSON] жодного разу не скаржилась до різних органів щодо не сплати ним аліментів, оскільки отримувала їх на руки. Також відповідач зазначає, що жодних непорозумінь стосовно сплати аліментів між ними не було, тому він не відбирав будь-яких пояснень від останньої з приводу наданих коштів на утримання сина, а про наявну заборгованість дізнався з документів, які були долучені до позовної заяви. Також вказує, що він відкрив у банку рахунок на ім`я сина та перераховував на нього кошти, його батьки також давали кошти сину особисто в руки, а тому вважає, що заборгованість зі сплати аліментів не може бути самостійною підставою при позбавленні батьківських прав. Відповідач звертає увагу, що відносини між ним та сином погіршилися після засідання комісії в справах дітей, а саме 22 червня 2021 року, оскільки син не проявляв до нього такої зближеності, яка в них була до цієї дати. Засідання відбулось в онлайн - режимі, а тому він не зміг поспілкуватися з сином в звичайному режимі, розмова була офіційною, а його син повторював декілька фраз, які, на думку відповідача, йому хтось підказував. У зв`язку з цими обставинами, вважає, що висновок Органу опіки та піклування є передчасним. Відповідач також зазначає, що твердження позивача про те, що він зловживає спиртними напоями не відповідає дійсності та запевняє, що в нього немає захворювання пов`язаного з вживанням алкоголю, він не перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного алкоголізму, наркоманії та токсикоманії, під час огляду в нього не виявлено ознак хронічного алкоголізму, наркоманії та токсикоманії. Крім того, на спростування обставин ведення ним аморального способу життя, відповідач надає характеристику за змістом якої він характеризується з позитивної сторони як ввічлива та порядна людина, яка не порушує публічний порядок, не зловживає спиртними напоями та не вживає наркотичні речовини, а також вказує, що він має постійне місце проживання, де мешкає разом із своїми батьками. Відповідач також зазначає, що у зв`язку важким захворюванням його сестри в кінці 2016 року він прийняв рішення виїхати за кордон на роботу, однак був втягнутий у злочинну діяльність, у зв`язку з цим йому надано статусу особи потерпілого від торгівлі людьми, що підтверджується відповідними доказами. Він не заперечує, що 21 листопада 2017 року його засуджено Первомайським районним судом м. Пенза за ст. 288.1 КК рф за перевезення наркотичних засобів, однак, запевняє, що працював кур`єром та не здогадувався про наявність у нього наркотичних речовин. На думку відповідача, перебування в місцях позбавлення волі, з врахуванням викладених обставин, не характеризує його з негативної сторони, оскільки його шляхом обману втягнули у злочинну організацію та він є особою, яка постраждала від злочину. Крім того, зазначає, що під час відбування покарання він зарекомендував себе з позитивної сторони, його було умовно-достроково звільнено від відбування покарання та судом було встановлено, що під час відбування покарання він підтримував соціально-корисні зв`язки з сином та дружиною шляхом побачень, отримання передач та телефонних розмов. За таких обставин він заперечує щодо позбавлення його батьківських прав (а.с.75-79, т.1). Позивач правом на відповідь на відзив не скористалася. Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд задовольнив клопотання сторін про виклик свідків та з`ясування думки дитини, а також відмовив в задоволенні заяви про врегулювання спору за участі судді. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2022 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд відмовив [PERSON] , батьку відповідача, про залучення його до участі в справі як представника відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Сидорчук Н. М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Вказували, що відповідач не проживав з сином однією сім`єю з 2013 року, а з червня 2021 року проживає за межами України, не брав та не бере участі в його вихованні, не піклується про нього, матеріальної допомоги не надає. Представник відповідача - адвокат Солоненко О. І., долучившись до участі в справі, підтримала оголошений судом відзив на позовну заяву та вказувала, що відповідач заперечує проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав, він цікавиться життям дитини, має намір і прагне усе зробити, щоб налагодити стосунки зі своїм сином та забезпечити його розвиток. Відмічала, що батько не ставить питання про виїзд дитини за кордон, адже і сам перебуває там тимчасово, а якщо дитина матиме бажання, то він може забезпечити здобуття ним європейської освіти. Він не заперечує, щоб дитина проживала з бабусею, готовий взяти на себе утримання дитини і прагне, щоб дитина не стала повною сиротою. Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, однак, подав заяву, відповідно за якою просить розгляд справи провести у відсутність їх представника, підтримав висновок від 01 липня 2021 року (а.с.71, т.1). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , показала, що вона перебувала в дружніх відносинах з [PERSON] , були подругами, познайомилась з останньою приблизно в 2012-2013 році, коли влаштувалась на роботу в швейний цех до ФОП [PERSON] . На час знайомства [PERSON] з чоловіком не проживала, а в 2013 році [PERSON] почала проживати в цивільному шлюбі з [PERSON] . Вони декілька разів міняли місце проживання, а в 2019 році переїхали жити до [PERSON] . Виховання сином займалась мати та [PERSON] , останнього [PERSON] називає батьком. [PERSON] вона вперше побачила на похоронах [PERSON] , але останній зарекомендував себе з негативною сторони, перебував в нетверезому стані та його поведінка не відповідала обстановці. За життя [PERSON] розповідала їй про [PERSON] , про те, що він перебуває за кордом, відбуває покарання в місцях позбавлення волі, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти не сплачує, однак, [PERSON] не розривала шлюбних відносин між ними на прохання його батьків, оскільки йому потрібні були документи про склад сім`ї та інші. Від [PERSON] вона не чула жодного разу, що приїжджав [PERSON] , щось їм дарував. [PERSON] не відвідувала [PERSON] в місцях позбавлення волі та підтримувала спілкування не з [PERSON] , а з його батьками. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що з 2014 року вона працювала з [PERSON] в ФОП [PERSON] [PERSON] вона вперше побачила на похоронах [PERSON] . З розповідей [PERSON] їй стало відомо, що [PERSON] проживає разом із своїм сином [PERSON] та чоловіком [PERSON] , якого син називає батьком. Що стосується [PERSON] , то під час розмов з [PERSON] вона не чула, що [PERSON] навідував їх, кудись ходив з сином, щось дарував. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона знайома з [PERSON] приблизно з 2010-2011 року, остання проживала разом із своїм сином та чоловіком [PERSON] , якого [PERSON] називав своїм батьком. [PERSON] свідок бачила лише один раз. Під час розмови з [PERSON] , вона не чула, що [PERSON] приходив до сина, щось йому дарував або вони проводили разом час, відповідач участі у вихованні не брав та матеріальної допомоги не надавав. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що відповідач є її племінником. Вказувала, що він є самодостатньою, гарною людиною, ніколи не бачила його в неадекватному стані. Зазначала, що [PERSON] любить свого сина [PERSON] , проводить з ним час, кожного року протягом 2015-2017 року вони приїжджали на свята до своєї прабабусі в м.Калинівку, а коли [PERSON] був відсутній, то [PERSON] приїжджав разом із дідусем та бабусею. З початком пандемії такі зустрічі припинилися. На ювілеї в матері [PERSON] (2019 рік) був присутній [PERSON] , [PERSON] в цей час відбував покарання і в цей день телефонував до [PERSON] , вона була присутня під час телефонної розмови та відмічала її теплий характер. Також вказувала, що вони разом святкували день народження [PERSON] в « МакДональдз », де були бабуся, дідусь та друзі, [PERSON] в цей час був за кордоном. З приводу відбування покарання [PERSON] , то вказувала, що останній був втягнутий в злочинне угрупування та є не однією особою, яка постраждала від торгівлі людьми. Востаннє вона спілкувалась по телефону з [PERSON] близько 1,5 місяці тому, він запитував її про сина [PERSON] , шкодував, що не може бути присутнім разом сином в такий важкий період часу. Після смерті [PERSON] [PERSON] повідомляв, що [PERSON] у нього, він надає підтримку сину, а син йому. Також свідок відмічала, що за життя [PERSON] не заперечувала, щоб син зустрічався із батьком, а також з дідусем і бабусею по батьківській лінії. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] показав, що він є рідним дядьком [PERSON] , а його дружина [PERSON] - його хрещеною матір`ю. Свідок зазначав, що до ув`язнення [PERSON] він неодноразово зустрічав його на прогулянці з [PERSON] . Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] допомагав сину як морально, так і матеріально, коли свідок приходив до [PERSON] ( матері [PERSON] ) бачив як [PERSON] займається із [PERSON] на комп`ютері, був свідком їх розмов, а також бачив як одного разу (лютий-березень 2021 року) [PERSON] давав кошти. [PERSON] також був свідком як [PERSON] на дні народженні [PERSON] (ця подія мала місце десь в 2020 році) дарував останньому подарунок (розвиваючу гру). Свідок згадував, що в день народження [PERSON] , бабусі [PERSON] , матері [PERSON] , останній телефонував та розмовляв з [PERSON] , телефон був ввімкнутий на гучномовець та всі чули теплу розмову між батьком та сином. Свідок повідомив, що [PERSON] хотів на даний час бути разом із сином, однак подав документи на оформлення «карти побуту» в Республіці Польща умовою оформлення якої є заборона виїзду за межі країни. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю відповідача. Вказувала, що вони з чоловіком, переїхавши до м.Вінниці, на ринку «Привокзальний» відкрили три торгові точки, з яких одну відали синові [PERSON] , одну - дочці. Позивач зазначала, що [PERSON] з народження по минулий рік практично ріс в їх сім`ї та навіть коли [PERSON] та [PERSON] почали проживати окремо [PERSON] залишався частиною її сім`ї. [PERSON] та [PERSON] на вихідні дні завжди приходили до них додому або на ринок, коли [PERSON] став старшим, то приходив сам, часто ночував у них вдома. Під час перебування [PERSON] в росії вони допомагали [PERSON] , [PERSON] в свою чергу висилав кошти, за які вони разом із своїм чоловіком купували йому одяг, взуття, канцтовари та інші необхідні речі, давали кошти йому на відвідування гуртків, на репетиторів. Після повернення [PERSON] [PERSON] сам або із своїми друзями кожну неділю приходив до батька на ринок, [PERSON] давав [PERSON] , окрім основних коштів, ще 100 грн на дрібні витрати. Кошти [PERSON] також давала особисто і свідок, а їх дочка завжди дарувала йому якісь іграшки. Стверджувала, що після ринку [PERSON] разом з [PERSON] йшли додому та проводили разом час (грали ігри, гуляли в парку, відвідували кафе). Всі дні народження [PERSON] святкували разом. Коли [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі він писав синові листи, розмовляв з ним по телефону. Вказувала, що [PERSON] цікавився успішністю свого сина, його шкільним життям. Коли в Україні почалась повномасштабна війна [PERSON] на той час знаходився в Республіці Польщі та запропонував їм виїхати до нього, взявши з собою [PERSON] . Вони зателефонували [PERSON] та запропонували останньому виїхати, на що [PERSON] відповів, що подумає, а на наступний день в категоричні формі відмовився їхати. На даний час [PERSON] назбирав кошти та вибрав ліцей, де [PERSON] , за бажанням, може продовжити своє навчання. Він також відкрив рахунок на ім`я сина куди перераховує кошти, якими [PERSON] може скористатись, коли йому виповниться 18 років. Спочатку [PERSON] перераховував кошти їй, а вона їх перераховувала [PERSON] . Він оформив пенсію по втраті годувальника та ці кошти перераховували позивачу та додатково перераховував ще кошти на утримання (по 1500 грн). Свідок відмічала, що вони підтримували гарні стосунки з [PERSON] , давала кошти та продукти, знали, що вона хворіє та допомагали їй, їхня сім`я, в тому числі і [PERSON] , були на її похоронах. Щодо поїздки [PERSON] в м. Київ на футбольний матч, то повідомила, що квитки купила [PERSON] , однак поїздка не відбулась з огляду на «ковід». Крім того, повідомила, що з розповідей [PERSON] її відомо, що мати заставляла його називати [PERSON] батьком. Також вказувала, що позивач телефонувала [PERSON] та пропонувала йому, щоб останній відмовився від батьківства, щоб вона мала можливість оформити опікунство та отримувати допомогу від держави. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] показав, що він є батьком [PERSON] . Стверджував, що між [PERSON] та його сином склалися гарні стосунки. В 2013 - 2016 року, тобто до ув`язнення [PERSON] , він приймав активну участь у виховані сина, вони спілкувалися, гуляли, їздили разом на дачу, [PERSON] приводила [PERSON] до [PERSON] , а також надав кошти на утримання сина, які отримував з торгової точки. Коли сталась прикра ситуація з [PERSON] в росії, де останній був втягнутий в злочинну діяльність, свідок не знав як повідомити про це [PERSON] та психологи порадили не говорити [PERSON] , так як це призведе до негативних змін у розвитку та житті [PERSON] , а тому він завжди говорив, що його батько на заробітках за кордоном. В цей період він разом з [PERSON] писали листи [PERSON] , а останній - їм. Після відвідування [PERSON] в росії останній передав сину подарунки. З [PERSON] (матір`ю [PERSON] ) в нього теж були гарні відносини, коли вона захворіла він консультував її, так як є лікарем, просив допомоги в своїх колег, допомагав ліками та коштами. Вказував, що [PERSON] в липні 2021 року виїхав до Республіки Польщі та в Україну не повертався, однак з ним була домовленість, що на час його відсутності він відповідає за [PERSON] як в школі, так і поза її межами, про що було повідомлено позивачу та [PERSON] , для вчинення будь-яких дій він має довіреність та готовий оформити паспорт [PERSON] . Крім того, [PERSON] спілкувався із [PERSON] в телефонному режимі, цікавиться його здоров`ям. Свідок висловив свою думку, що висновок Органу опіки та піклування є необґрунтованим, а під час засідання комісії на [PERSON] здійснювався психологічний тиск. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . [PERSON] охарактеризувала як доброго, дбайливого батька. Вказувала, що [PERSON] закінчив школу з срібною медаллю, навчався в медичному університеті. По завершенню працював фармацевтом та завідуючим аптекою. Вона не раз була присутня під час розмов між батьком та сином, коли приходила в гості до батьків [PERSON] , а тому запевняє, що відносини, які склалися між сином та батьком були дружніми, [PERSON] дуже любив свого батька. В батьків [PERSON] для [PERSON] є окрема кімната, в якій був комп`ютер, планшет та де [PERSON] з [PERSON] часто проводили разом час. Стверджувала, що ці події мали місце приблизно в кінці 2020 року - друга половина березня 2021 року. Вказувала, що [PERSON] забезпечував сина всім необхідним, а коли перебував за кордоном, то просив свою матір, щоб остання брала кошти з бізнесу і купувала, що потрібно внуку. В 2017 році, коли бабуся та дідусь їздили на побачення до [PERSON] , він передав подарунки та телефон [PERSON] . Зазначала, що в [PERSON] склалися з дідусем та бабусею гарні відносини, тому для неї є незрозуміла його сьогоднішня ненависть та вважає, що позивачка здійснює психологічний тиск на дитину. Відповідно о положень ст.171 СК України за участю представника Органу опіки та піклування Вінницької міської ради суд вислухав думку дитини - [PERSON] . Останній повідомив, що він з матір`ю протягом останніх восьми років проживали окремо від батька, останній майже не брав участі у його вихованні, мало спілкувався з ним, не цікавився життям та навчанням, ним опікувалися лише мати та вітчим. Батько відвідував його дуже рідко, а саме один раз в шість років прийшов на день народження та декілька раз забирав зі школи після навчання. Після звільнення батька з місць позбавлення волі, він бачив його дуже рідко. Телефонував батько до нього або писав sms-повідомлення десь один раз в три місяці, однак розмова носила формальний характер. Під час зустрічі з батьком, останній йому нічого не купував, нікуди не водив. Після смерті матері вони з батьком мали наміри поїхати до м.Києва на футбольний матч, так як вітчим купив квитки та не мав можливості поїхати, однак поїздка не відбулась, оскільки в батька не було коштів на проїзд до м. Києва. Після смерті матері він пішов жити до батька, проживав з ним лише три дні, а потім почав жити з бабусею по материнській лінії, оскільки батько зловживав спиртними напоями, приходив до дому лише переночувати та в зв`язку з цим виникали сварки. Також, повідомив, що батько виїхав до Р. Польщі та, перебуваючи за кордоном на заробітках, не надав йому матеріальної допомоги, взагалі нічого не передавав та не телефонував. Вказував, що бажає проживати разом із бабусею, а до батька не має наміру повертатися через його негативну поведінку. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. 19, 150-155, 164 - 166, 171, 180-183, 191 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом установлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 серпня 2008 року (а.с.10). Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2020 року в справі № 127/15128/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16 липня 2020 року(а.с.12). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року в справі №127/15131/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-14). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 березня 2021 року (а.с.15). Дитина з 13 вересня 2008 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де проживає на даний час з бабусею, позивачкою по справі, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 14 листопада 2018 року №58363 та довідкою ОСББ «Коріатовичів 145» від 02 квітня 2021 року № 16 (а.с.11, 29). Позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 червня 1984 року (а.с.19) та бабусею [PERSON] . Позивач має у власності квартиру [ADDRESS] , є пенсіонеркою та отримує пенсію по інвалідності (а.с.23). З 2013 року по [INFO] [PERSON] , [INFO] , проживав разом з матір`ю [PERSON] та її цивільним чоловіком [PERSON] . Вказані обставини сторона відповідача не заперечує. Після смерті матері [PERSON] декілька днів проживав в сім`ї відповідача та надалі пішов проживати до позивачки [PERSON] , що не заперечується сторонами. З довідки ОСББ «Коріатовичів 145» від 02 квітня 2021 року № 16, складеної за свідченням сусідів [PERSON] та [PERSON] , слідує, що у власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , яка зареєстрована та проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , та громадянина [PERSON] , який є її чоловіком, перебуває на утриманні неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який є її внуком та проживає на даний час ( а.с.29). З характеристики неповнолітнього [PERSON] - учня 7-Д класу, наданої комунальним закладом «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №13 Вінницької міської ради» слідує, що останній навчається в школі з третього класу. Мати [PERSON] приділяла належну увагу навчанню та вихованню сина, підтримувала зв`язок з класним керівником та батьківським комітетом, систематично відвідувала батьківські збори. Після смерті матері [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] , яка займається навчанням та вихованням [PERSON] , підтримує контакт з класним керівником. Батько [PERSON] батьківських зборів не відвідував, з класним керівником стосовно навчання та виховання [PERSON] не спілкувався, участі в житті класу та школи не приймав (а.с.27). З відповіді цього ж закладу від 30 серпня 2021 року №156 на адвокатський запит слідує, що [PERSON] в телефонному режимі в березні - травні 2021 року звертався до класного керівника та повідомив, що після смерті матері буде піклуватися про сина, про успішність та досягнення сина розмова не велася, отримав довідку від 31 березня 2021 року про навчання сина в школі (а.с.136, т.1). З довідок Комунального закладу «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №16 Вінницької міської ради» від 30 вересня 2021 року №04-02/284 та від 29 листопада 2021 року №04-02/352 слідує, що відповідач [PERSON] телефонував класному керівнику [PERSON] та цікавився навчанням сина, його адаптацією в новому колективі ( а.с. 159, 196 т.1). Відповідач мешкає за місцем проживання своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Як слідує з ухвали Літинського районного суду Вінницької області року від 23 березня 2020 року в справі №137/319/20 21 листопада 2017 року Первомайським районним судом м. Пенза росія [PERSON] засуджено за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 288.1 КК рф до шести років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2018 року приведено у відповідність за положеннями КК України, яким [PERSON] визнано засудженим за ч. 3 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. Цією ухвалою [PERSON] звільнено умовно-достроково від відбування покарання строком на 01 рік 04 місяці 26 днів (а.с.90, т.1) та постановою Літинського районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року в справі № 137/375/20 встановлено адміністративний нагляд відносно [PERSON] строком на один рік, а також застосовано на час адміністративного нагляду визначені в цій постанові обмеження, які надалі були зменшені постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року (а.с.91-94, т.1). [PERSON] встановлений статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми та він має статус потерпілого в кримінальному провадженні №120016250000000100 від 25 березня 2016 року за ч.1, 2 ст.149 КК України, порушеному за фактом вербування шляхом обману, під приводом працевлаштування кур`єром в росії та переміщення людей з метою експлуатації з втягненням у злочинну діяльність, пов`язану з розповсюдженням наркотичних засобів на території рф ( довідка від 04 вересня 2017 року №13, видана Вінницькою обласної державною адміністрацією, а.с.89, т.1 та довідка від 11 травня 2017 року № СУ-205/100, видана СУ ГУНП у Дніпропетровській області, а.с.88, т.1). За даними довідки Вінницького міського центру зайнятості від 21 вересня 2020 року №02-17/1429 [PERSON] з 21 квітня 2020 року перебував на обліку як безробітній (а.с.81, т.1). 04 січня 2021 року [PERSON] уклав договір №693 про надання торгового місця на території ринку «Привокзальний» для здійснення торгівлі та відповідно до довідки ТОВ «Бізнес-ПРО» від 06 серпня 2021 року №17 [PERSON] користувався торговим місцем і в період червня 2020 року - липня 2021 року (а.с.117-119, т.1). З довідок КП «Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія» від 06 липня 2017 року та від 16 червня 2021 року слідує, що [PERSON] на диспансерному обліку КЗ ВОНД «Соціотерапія» з приводу хронічного алкоголізму, наркоманії, токсикоманії не перебував. Під час огляду ознак хронічного алкоголізму, наркоманії, токсикоманії не виявлено. Наркологічні протипоказання відсутні. За наркологічною допомогою не звертався. З медичною допомогою до лікаря-нарколога КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» не звертався (а.с. 82, т.1). Не перебуває [PERSON] і на обліку в Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О. І. Ющенка (а.с.83, т.1). За характеристиками, наданими ТОВ «ЖЕО» та ВВП ГУНП у Вінницькій області, гр. [PERSON] характеризується з позитивної сторони, скарг та заяв на нього не надходило. З початку липня 2021 року [PERSON] перебуває в Республіці Польща. Виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] закінчене 12 травня 2021 року в зв`язку зі смертю стягувача (а.с.160-161, т.1). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №63026292 за період з 16 липня 2020 року по 01 березня 2021 року слідує, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 22 505,59 грн (а.с.26). Відповідач після смерті матері дитини оформив виплату сину пенсії по втраті годувальника та ці кошти перераховував позивачу, що підтверджується матеріалами справи. Після виїзду батьків відповідача за межі України у зв`язку з повномасштабним вторгненням в Україну банківська картка по цим виплатам передана [PERSON] , що визнається сторонами. У межах підготовчого засідання в справі представником відповідача також надані квитанції про перерахування відповідачем позивачу аліментів на утримання [PERSON] в серпні 2021 року ( 1000,00 грн), у вересні 2021 року ( 1500 грн), у жовтні 2021 року (1500,00 грн), у листопаді 2021 року ( 1500,00 грн). Питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача розглянуте Органом опіки та піклування Вінницької міської ради. Як слідує з висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30 червня 2021 року за №01-00-011-44758, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього дитини [PERSON] , [INFO] , вважається доцільним. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови). Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач, звертаючи до суду з даним позовом, вказує на ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (п. 2 ч.1 ст. 164 СК України), що зазначила і позивач в позовній заяві. Однак матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів щодо цього. Щодо наданої позивачем характеристики на дитину, виданої КЗ «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №13», в якій зазначено про те, що дитина навчається в школі з третього класу, батько [PERSON] батьківські збори не відвідує, з класним керівником стосовно навчання та виховання [PERSON] не спілкується, участі в житті класу та школи не приймав, то вказаний доказ не є беззаперечним доказом ухилення відповідача від виховання дитини та його винної поведінки. Наразі цей період навчання дитини охоплює періодом перебування відповідача за кордоном та в місцях позбавлення волі. При цьому суд звертає увагу, що за повідомленнями цього ж закладу навесні 2021 року батько повідомляв класного керівника дитини, що після смерті матері піклуватиметься про сина (а.с.136, т.1) та не втрачає інтерес до навчання сина й надалі, про що свідчать довідки КЗ «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №16». Щодо показань свідків зі сторони позивача про відсутність участі батька у вихованні дитини, то суд звертає увагу, що ці показання ґрунтуються на повідомленнях померлої матері, які не можуть бути досліджені, а тому в силу положень ст.90 ЦПК України не можуть бути допустимими доказами цих обставин. При цьому суд звертає увагу, що за життя матір не зверталася з позовом про позбавлення батьківських прав, шлюб був розірваний 30 вересня 2020 року, а судовий наказ про стягнення аліментів виданий лише 31 липня 2020 року. Щодо заборгованості по сплаті аліментів, то суд не може покласти твердження про несплату аліментів в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній хоч і має заборгованість, але висловив бажання утримувати дитину й підтримувати зв`язок з нею, перераховував кошти, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися, наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідача ще не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Такі висновки висловлював і Верховний Суд у справах про позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №638/16622/17). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Зазначені висновки узгоджуються також із позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19), від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19) та від 18 травня 2020 року у справі № 215/5867/17 (провадження № 61-16955св19). Щодо твердження про аморальну поведінку відповідача, то суд звертає увагу, що з наданих доказів слідує, що відповідач має постійне місце проживання, характеризується позитивно, на диспансерному обліку КЗ ВОНД «Соціотерапія» з приводу хронічного алкоголізму, наркоманії, токсикоманії не перебував та під час огляду ознак хронічного алкоголізму, наркоманії, токсикоманії не виявлено. Наразі відповідач працює за кордоном, до виїзду за кордон мав торгове місце на ринку «Привокзальний». Щодо тимчасового перебування відповідача за кордоном, то сама ця обставина не є підставою для позбавлення батьківських прав при відсутності доказів в підтвердження обставин ухилення відповідача від виховання сина та його винної поведінки. Суд звертає увагу, що відповідач був засуджений, однак відмічає, що останній був умовно-достроково звільнений від відбування покарання, а обмеження застосовані при адміністративному нагляді надалі зменшенні. Крім того, суд також зазначає, що [PERSON] має процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні №12016250000000100 від 25 березня 2016 року за ч. 1, 2 ст. 149 КК України. До того ж слід відмітити, що вказані обставини не є підтвердженням ухилення відповідача від виховання дитини та його винної поведінки. З досліджених у сукупності доказів, судом не встановлено наявності у відповідача протиправної поведінки, яка завдає шкоди інтересам дитини або може її завдати в разі незастосування такого заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (п. 51 рішення ЄСПЛ «Савіни проти України»). Так, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Висновок, який міститься в матеріалах справи про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає недостатньо обґрунтованим з огляду на те, що у вказаному висновку не наведено достатніх підстав та аргументів, які вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання сина та аналіз відповідних причин, посилання на відповідні докази, які також не були надані суду, з нього неможливо встановити чи була врахована думка відповідача, а також не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачем щодо врегулювання конфлікту між сторонами. Крім того, не зазначено, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавленням його батька батьківських прав відносно нього, яким чином таке позбавлення позитивно вплине на дитину, що також не доведено і самою позивачкою. У зв`язку із цим, суд не може покласти його в основу для позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Як слідує з матеріалів справи на засіданні комісії з питань захисту прав дитини неповнолітній [PERSON] пояснив, що з бабусею проживає за власним рішенням, підтримує її ініціативу щодо позбавлення батька батьківських прав і не бажає з ним проживати чи спілкуватись; у судовому засіданні дитина пояснила, що батько періодично брав участь вихованні, після смерті матері з власної ініціативи пішов проживати до батька, через декілька днів пішов проживати до бабусі через негідну поведінку батька, з ним не спілкується, він не цікавиться його життям, матеріально не підтримує. Оцінюючи думку дитини, суд звертає увагу, що на даний час дитина проживає в сім`ї позивача, між сторонами наявний конфлікт, що в свою чергу впливає на відносини між сином та батьком. Разом з тим відмічає, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили про те, що спілкування дитини з батьком, участь останнього в його вихованні суперечили б інтересам неповнолітнього. В той же час відповідач не заперечує, щоб дитина, якщо має таке бажання, проживала з позивачем. Суд відмічає, що батько дитини можливо і не в повній мірі реалізує свої батьківські права та не завжди відповідально підходить до виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання сина, однак заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що не втратив інтересу до дитини, має намір на відновлення відносин з ним, що свідчить про його зацікавленість у прийнятті участі в житті дитини. Суд звертає увагу на те, що при вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] не бажає брати участь у його вихованні. Натомість встановлено, що між сторонами існує конфлікт, що негативно вплинуло на взаємовідносини батька з сином, який залишився проживати з бабусею. Та обставина, що на час розгляду справи дитина проживає з бабусею та її вихованням і розвитком займається остання, не свідчить про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed