Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») в особі свого уповноваженого представника звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в якому просила стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з недостатністю розміру аліментів, які сплачує Відповідач на утримання дитини на підставі попереднього судового рішення, зміною відповідних обставин, зміни сімейного та матеріального стану Позивача, на даний час існують, на її думку, підстави для зміни способу стягнення з Відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини з розміру у 750,00 грн. на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представником Відповідача через канцелярію суду подано Відзив на позов, в якому вона заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень на позов представник Відповідача просила врахувати матеріальне становище [PERSON] , його стан здоров`я, наявність інших дітей та непрацездатної матері. В судове засідання, призначене на 13.09.2022 року представником Відповідача повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перенесенням засідання комісії МСЕК, яке було призначено на 07.09.2022 року, на якому повинно було бути можливо встановлено групу інвалідності Відповідачу. При цьому, Суд зауважує, що в даній цивільній справі судове засідання, яке було призначене на 05.09.2022 року, за клопотанням представника Відповідача вже відкладалося з аналогічної підстави. Принагідно Суд наголошує, що доказів звернення [PERSON] до комісії МСЕК щодо встановлення інвалідності, дати засідання, на якому буде розглядатися така справа [PERSON] , Суду не надано. Враховуючи строки розгляду даної категорії справ, факт подання представниками сторін письмових заяв по суті справи (позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив), Суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи без участі представників сторін на підставі наданих пояснень, доказів та згідно вимог чинного законодавства, а підстав для відкладення судового засідання не вбачає. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. [PERSON] та [PERSON] з 09.02.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] (Свідоцтво про народження (повторно) серія [NUMBER] від 25.01.2013 року (а.с.14). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/ 16490/15-ц від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції 09 лютого 2011 року, актовий запис № 144. Неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з позивачем [PERSON] . Після розірвання шлюбу прізвище позивачу [PERSON] на дошлюбне не змінювати. Вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого по [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої по [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 900 (дев`ятсот) гривень, починаючи з 16.11.2015р. і проводити до досягнення ним повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2016 року задоволено частково апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] . Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 грудня 2015 року в частині розміру стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] змінити, зменшивши суму стягуваних аліментів з 900 грн. до 750 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення суду першої інстанції залишено без зміни. Як зазначено в позовній заяві, на даний час син [PERSON] проживає разом із Позивачем та перебуває на її утриманні, Відповідач участі в матеіральному забезпеченні сина не приймає. З метою забезпечення захисту прав та інтересів сина Позивач звернулася до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів, який визначений вищезазначеними судовими рішеннями, та просить стягувати аліменти не у твердій грошовій сумі, а в частці 1/4 від всіх видів доходів Відповідача. Крім того, в позовній заяві представник Позивача посилається також на те, що з моменту ухвалення попередніх судових рішень про стягнення з Відповідача аліментів, змінився і матеріальний та сімейний стан Позивача. 20 лютого 2021 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 20.02.2021 року (а.с.15), від якого у неї [INFO] народилася донька [PERSON] (Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 20.04.2022 року (а.с.16). Як зазначено у позовній заяві, на даний час Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що на даний час [PERSON] неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] . Вказана обставина підтверджується Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року та Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2016 у справі №344/16490/15-ц, які набрали законної сили, і якими при розірванні між сторонами шлюбу неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з [PERSON] . Відповідачем, представник якого у Відзиві на позов, покликалася на не доведення даної обставини, доказів протилежного Суду не представлено. Сам факт реєстрації місця проживання дитини за адресою реєстрації місця проживання батька, не свідчить про таке проживання разом з батьком. При цьому у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив представник Відповідача на те, що дитина проживає з батьком, не посилається. Згідно рішення суду, яке є чинним на даний час, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] присуджено аліменти у розмірі 750 грн. щомісячно, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] , до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на наявність у стягувача аліментів права на зміну способу їх присудження, а також на зміну відповідних обставин (зміна матеріального та сімейного стану одержувача аліментів), Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку батька. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В поданій до суду заяві Позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу (заробітку). Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, провадження № 61-37114св18, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Суд враховує, що за період часу з ухвалення попереднього судового рішення (2015-2016 рік) неповнолітня дитина виросла, змінилися її потреби в розвитку, харчуванні, побуті. Крім того, згідно економічних показників в Україні з 2021 року підвищився рівень цін на продукти харчування та комунальні послуги. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу Відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких Позивач бажає скористатися такою можливістю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права Суд зазначає, що Позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, тобто має право на зміну способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, а саме: змінився матеріальний стан Позивача, збільшився прожитковий мінімум та відповідно збільшився мінімальний розмір аліментів на дитину. При цьому, Суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). Наявні у справі докази в сукупності із законодавчим збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростаючими потребами сина сторін, встановленими обставинами дають підстави для зміни способу стягнення аліментів, оскільки забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Враховуючи те, що заявлені Позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях СК України, відповідають інтересам дитини, покращують її матеріальне становище, тому Суд приходить до висновку, що є підстави для зміни способу стягнення, визначених раніше судом аліментів з твердої грошової суми у розмірі 750,00 гривень до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення неповнолітнім [PERSON] повноліття, та задоволення позову. Стягнення аліментів в такому розмірі (1/4 частини від усіх видів заробітку Відповідача), за висновком Суду, не порушує права інших неповнолітніх дітей від попереднього та нового шлюбів, оскільки в разі винесення судом рішення про стягнення (збільшення розміру) аліментів на цих дітей, Відповідач не позбавлений права звернення до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних аліментів, в разі коли загальний розмір аліментів буде більший, ніж 1/2 його заробітку. Не є підставою відмови у позові і наявність на утриманні Відповідача, як він на це покликається у Відзиві на позов, його непрацездатної матері, оскільки належних доказів існування у матері Відповідача потреби в утриманні, Суду не надано. Щодо стану здоров`я Відповідача, Суд зауважує, що належних доказів того, що стан здоров`я [PERSON] перешкоджає сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від його доходу (заробітку) стороною Відповідача Суду не надано. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи першочергово з інтересів неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) [PERSON] , до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Стягнення аліментів в новому розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили, припинивши стягнення аліментів у справі № 344/16490/15-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved