Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та встановлення порядку побачень, у якому просить суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та визначити спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми шляхом встановлення систематичних побачень щотижня у четвер з 17.00 год. до 20.00 год., у перший та третій тиждень з 17.00 год. п`ятниці до 08.00 год. понеділка без присутності матері з правом відвідування спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних розважальних, культурних закладів, щорічного спільного відпочинку позивача з дітьми протягом 14 днів на рік з 25.12-31.12. з 20-28 червня 2022 року без присутності матері з обов`язковим повідомленням матері дітей про місце відпочинку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив проте, що 29.08.2012 вони з відповідачем по справі зареєстрували шлюб. У шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2021 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з відповідачем у його будинку за адресою: [ADDRESS] . З липня 2021 року відповідач чинить перешкоди у можливості спілкування позивача з дітьми. Позивач був змушений звернутися до органу піки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради у Шевченківському району з заявою про визначення способу участі у вихованні дітей. Розпорядженням Органу опіки та піклування було визначено час побачення батька з дітьми, проте відповідач вказане розпорядження не виконує та чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми, вчиняє конфлікти, не дає спілкуватися з дітьми навіть телефоном, чинить тиск на дітей та впливає на їх емоційний стан. Позивач за місцем свого проживання має усі необхідні умови для перебування дітей, є окрема кімнати з усім необхідним. Посилаючись на норми ст.141 СК України вказує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Проте, оскільки відповідач постійно чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми, що позбавляє його можливості брати участь у вихованні дітей він змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи; витребувано від Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району висновок щодо розв`язання спору щодо встановлення порядку побачень позивача - [PERSON] , [INFO] , з дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 02 лютого 2022 року до суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.02.2022 року №205/01-34/22.01-150 про визначення [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 02 червня 2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кошліченко Н.В. надійшло клопотання про долучення доказів, клопотання про продовження строку на подання відзову на позовну заяву, відзив на позов. Крім того, у підготовчому судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - адвокатом Кошліченко Н.В. заявлено клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя та клопотання про допит в судовому засіданні неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , виклик свідків. Ухвалою суду від 03 червня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У задоволені клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву було відмовлено, оскільки причини пропуску строку визнані судом не поважними, відзив було залишено без розгляду та повернуто з додатками відповідачу. У задоволені клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя та про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовлено. Клопотання [PERSON] про виклик та допит у судовому засіданні неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , задоволено. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] зазначив, що відповідач продовжує чинити перепони у його спілкуванні з дітьми, постійно налаштовує дітей проти нього та всіляко перешкоджає його участі у вихованні дітей. В свою чергу, він має бажання спілкуватися з дітьми, проводити з ними дозвілля та безпосередньо брати участь у їх вихованні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала частково та зазначила про те, що діти не бажають спілкуватися з батьком, оскільки він постійно влаштовує сварки, свідками яких є діти, застосовував до неї при дітях фізичну силу, діти бояться батька. Крім цього, позивач висловлював погрози, що забере дітей і вони більше не побачать маму. Оскільки діти бояться батька заперечує щодо спілкування позивача з дітьми без її присутності. Зазначила, що якщо згодом у дітей зміниться відношення до батька, вони не будуть його боятися вона не буде заперечувати проти будь-якого спілкування батька з дітьми. Просила суд позов задовольнити частково та визначити наступний графік спілкування позивача з дітьми: раз на тиждень у будь-який день з понеділка по п`ятницю з 17 год. 00 хв. по 19 год. 30 хв. та кожної першої та третьої суботи місяця з 15 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв., кожної другої та четвертої неділі місяця з 15 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв., кожного разу у присутності матері. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кошліченко Н.В. підтримала позицію своєї довірительниці. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації по Шевченківському району - Онищенко Л.А. у судовому засіданні просила суд позово задовольнити частково та визначити наступний графік участі позивача у вихованні дітей: щотижня у четвер з 17.00 год. до 20.00 год., у перший та третій тиждень місяця з 17.00 год. п`ятниці до 08.00 год. понеділка без присутності матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В силу положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 29 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №616. Від шлюбу у сторін народилися доньки: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 27.07.2021, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 27.07.2021. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишилися проживати з матір`ю [PERSON] . Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач зазначив, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми та у позасудовому порядку досягнути згоди щодо участі обох батьків у вихованні дітей не вдається. Так, на підтвердження вказаних обставин позивачем надано копію його заяви до районної адміністрації Запорізької міської ради у Шевченківському районі від 19.07.2021 щодо встановлення способу участі батька у вихованні дітей та встановлення часу спілкування з дітьми без присутності матері. Розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 05.08.2-21 №494р визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми доньками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме: щотижня у середу з 17.00 до 20.00, без присутності матері, перший та третій тиждень місяця з 17.00 п`ятниці до 08.00 понеділка за адресою мешкання батька, без присутності матері. Позивач [PERSON] у зв`язку з невиконанням відповідачем вказаного розпорядження звертався до відділу поліції№ 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області. Згідно повідомлення ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області звернення [PERSON] від 25.07.2021 розглянуто та зареєстровано в журналі єдиного обліку на №17870. В результаті перевірки з гр. [PERSON] було проведено профілактичну бесіду, про неприпустимість анти-суспільної поведінки у побуті. Згідно повідомлення ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 27.08.2021 року №7650/48/03/03-2021 заяву [PERSON] від 06.08.2021 зареєстровано та внесено до ЄО №19163 від 06.08.2021. [PERSON] попереджена, що у разі невиконання розпорядження адміністрації по Шевченківському району буде притягнута до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.184 КУпАП. Разом з цим, наявні у матеріалах справи та досліджені під час чудового засідання докази зокрема, звернення до правоохоронних органів та районної адміністрації по Шевченківському району, заборонний припис, СD-диск з відео та аудіо записами, а також пояснення сторін надані у судовому засіданні вказують на складні відношення між самим позивачем та відповідачем, у зв`язку з чим, сторони не можуть досягнути згоди у вирішенні питання щодо участі обох батьків у вихованні дітей. Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між: собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до коленого з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,? § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.02.2022 №205/01-34/22.01-150 наданого на виконання ухвали суду від 10.11.2021 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органом опіки та піклування, встановлено, що за доцільне визначити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні з малолітніми дітьми: [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] , 2015 року народження, а саме: щотижня у середу з 17.00 до 20.00; без присутності матері, перший та третій тиждень місяця з 17.00 п`ятниці до 08.00 понеділка за адресою мешкання батька, без присутності матері. Разом з цим, опитані у судовому засіданні неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , без присутності батьків, зазначили, про те, що між батьками виникають сварки та вони бояться свого батька [PERSON] оскільки останній ображає маму. Також бояться того, що батько може їх забрати та не повернути до матері. При цьому, в ході спілкування з дітьми встановлено, що надаючи відповіді на запитання стосовно батька їх емоційний стан є нестабільним, діти нервують, та у будь-який спосіб не бажають спілкуватися з батьком. При цьому, суд звертає увагу на те, що після того, як діти надали свої пояснення по справі, та почали залишати зал судового засідання у присутності бабусі, до зали судового засідання почав заходити позивач, та коли позивача помітила молодша донька [PERSON] , її неконтрольовано та нервово почало трусити. З відповідей дітей та їх стану вбачається, що вони перебувають у психологічно напруженому стані, залякані та мають проблеми психологічного характеру. Після того, як діти залишити зал судового засідання головуючий суддя звернув увагу позивача на той факт, що його молодшу доньку почало нервово трусити, коли вона його побачила. Позивач підтвердив зазначену обставину у судовому засіданні та зазначив про те, що діти перебувають у тяжкому психічному стані. Головуючий суддя під час розгляду справи намагався допомогти батькам вирішити питання, щодо залучення психолога для допомоги дітям та вирішення питання щодо спілкування батька з дітьми, але це виявилося безрезультатно. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Враховуючи те, що представником органу опіки та піклування районної адміністрації по Шевченківському району - Онищенко Л.А. у судовому засіданні було зазначено про те, що при складанні висновку щодо визначення способу участі позивача у спілкуванні з дітьми не було проведено бесіду з дітьми та з`ясовано усі фактичні обставини, а саме ставлення дітей до батьків, їх психологічний, емоційний стан, суд не може цілком погодитися із наданим висновком. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «М.Р. та Д.Р. проти України» (заява № 63551/13) зазначав, що хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, додатково можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній «повазі» до сімейного життя. Щодо обов`язку держави вживати позитивні заходи, стаття 8 передбачає право одного з батьків вживати заходи з метою возз`єднання з дитиною та обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Проте, цей обов`язок не є абсолютним, оскільки возз`єднання батьків з їхньою дитиною може не бути негайним і може вимагати підготовки. Характер та обсяг такої підготовки буде залежати від обставин кожної справи, але розуміння та співпраця усіх зацікавлених сторін завжди є важливими складовими. Зрештою, у практиці суду за статтею 8 була приділена увага обов`язку враховувати найкращі інтереси дитини в різних контекстах. У сфері міжнародного викрадення дітей обов`язки, покладені на Договірні Держави статтею 8 Конвенції, повинні тлумачитися, зокрема, у світлі Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, яка також надає першочергового значення найкращим інтересам дитини (параграф 53-56). Відповідно до частини першої статті 13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або iнший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяної фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку. Судовий або адміністративний орган може також відмовити в розпорядженні про повернення дитини, якщо виявить, що дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенцї про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо порядку спілкування батька із дитиною. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі-ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благонадійним. У постанові від 23 лютого 2022 року справа № 682/1456/20 провадження № 61-20311св21, Верховний суд зазначив, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, діючи максимально та виключно в інтересах дітей,

Outcome: partial