Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

В грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики (розпискою) в сумі 3500,00 доларів США, що еквівалентно 95\~660,95 грн за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду з позовом та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у простій письмовій формі формі розписки, відповідно до якого позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 1000,00 дол США з умовою повернення 1300,00 доларів США у строк до 13.03.2021. Також розпискою встановлено, що у випадку неповернення коштів у строк, визначений розпискою, відповідач повинен повернути заборгованість 1300, 00 дол США плюс 100 дол США за кожен день прострочення, починаючи з 14.03.2021. У визначений розпискою строк відповідач заборгованість не повернув. 29.07.2021 ним була складена нова розписка ( з врахуванням попередньої), де сторони погодили, що станом на 29.07.2021 загальна заборгованість відповідача перед позивачем склала 3500,00 дол США, яку відповідач зобов`язується повернути до 02.08.2021. Однак [PERSON] зобов`язання не виконав, кошти ні у визначений строк, ні на момент написання позовної заяви не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак останній на такі вимоги не реагує, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав, в зв`язку з чим поніс судові витрати, які просив суд стягнути з відповідача. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 04.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачеві для усунення недоліків. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 28.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Покотило В.М. в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених у ньому. Просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлявся судовими повістками про виклик засобами поштового зв`язку, за адресою зареєстрованого місця проживання, які поверталися до суду неврученими з відміткою відділення поштового зв`язку «Адресат відсутній за вказаною адресою», а також телефонограмою, проте не повідомив причин неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, оскільки проти такого розгляду справи не заперечує позивач. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами договору [PERSON] отримав у [PERSON] кошти в сумі 1000 доларів США, та зобов`язався повернути до 12 год 00 хв 13.03.2021 року 1300 дол США. Поряд з цим сторони погодили, що у випадку протермінування повернення коштів штрафні санкції становлять 100 дол США в день, починаючи від дати повернення (а.с.58). 29.07.2021 [PERSON] була надана [PERSON] нова розписка, у якій сторони погодили, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] станом на 29.07.2021 становить 3500 дол США, яку відповідач зобов`язався повернути до 02.08.2021 18 год 00 хв. Оригінали боргових розписок перебували у позивача, який у судовому засіданні 06.09.2022 просив долучити останні до матеріалів справи на підтвердження факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У частині першій\~статті 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч.1\~ст.627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, закон вимагає укладення письмової форми для правочину, який мав місце між сторонами. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2\~ст.1047 ЦК України). Відповідно до норм\~ст.1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, провадження №14-465цс18. Виходячи з того, що розписка від 09.03.2021 року підтверджує факт отримання\~\~ [PERSON] \~\~коштів у борг від\~\~ [PERSON] , а також містить відомості про їх суму та строк повернення - до 13.03.2021 року, штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання, розписка від 29.07.2021 підтверджує погоджений сторонами розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики, також містить відомості про їх суму та строк повернення - до 02.08.2021 року, розписки засвідчені власноручним підписом відповідача, суд приходить до переконання про їх відповідність вимогам закону. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно з ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що у строки зазначені в розписці від 29.07.2021 [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання повернути кошти. За змістом\~ст.545 ЦК України\~відсутність у боржника оригіналу розписки та відповідно його наявність у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Розписка, яка власноручно підписана відповідачем і факт її написання останнім не заперечується, містить суму коштів та період у який вони були позичені у позивача. Статтею 204 ЦК України\~визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Боргова розписка боржником у судовому порядку недійсною не визнавалася, а тому породжує для [PERSON] правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, що нею визначені. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики, не суперечить чинному законодавству. З розписки, яка підтверджує факт укладання між позивачем і відповідачем договору позики, вбачається, що зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто\~сума коштів у національній валюті України, не визначався, не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому відсутні правові підстави для перерахунку в гривні зазначеного боргу в розмірі 3500,00 доларів США за офіційним курсом НБУ. З огляду на наведене, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав в установлений строк, кошти не повернув, чим порушив права та інтереси позивача, тому суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати на судовий збір в розмірі 956,70 грн. Враховуючи заяву представника позивача у судовому засіданні 06.09.2022, питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч.8 ст.141, п.5 ч. 7 ст.\~265, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст.\~270 ЦПК України\~ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги у строк до 12.09.2022.

Outcome: approved