Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2005 року та витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кролевецьке РБТІ» від 13.02.2006 року він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , як член сім`ї. Проте, з 2014 року за вказаною адресою не проживає, його місце проживання невідомо. [PERSON] утриманням будинку та присадибної земельної ділянки не займається, комунальні послуги не сплачує, особисті речі відповідача за вищезазначеною адресою відсутні, однак з реєстрації не знявся, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, порушуючи його права та законні інтереси. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує, про що зазначив у позовній заяві (а.с. 1). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 23), відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки не повідомив. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначених положень ЦПК України та клопотання учасників справи, суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 грудня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької держнотконтори Солопун М.І., реєстраційний номер № 1-2249, витягом з Державного реєстру правочинів від 23.12.2005 року,\~ витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації» від 13.02.2006 року (а.с.5-7). Відповідно до довідки ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради від\~ 15.07.2022 року в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Зазначені обставини також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , згідно яких [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вказаною адресою з 11.07.2007 року (а.с. 9). За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в будинку [ADDRESS] не проживає з 2014 року. Факт тривалого не проживання відповідача в будинку [ADDRESS] підтверджується довідкою голови вуличного комітету Холодьона В.І., засвідченою секретарем Кролевецької міської ради Сумської області від 11.07.2022 року, згідно з якою [PERSON] за вказаною адресою хоча і зареєстрований, однак з 2014 року не проживає, його місце проживання невідомо (а.с.10). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності [PERSON] , та не проживає за адресою: [ADDRESS] більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved