Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 2022 року у справі відкрито провадженння, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, визначено дату та час судового засідання для розгляду справи по суті, визначено строк для подання відповідачем відзиву на позов, а також строки для подання відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківськоїобласті від 29 червня 2022 року зазначену цивільну справу постановлено передати на розгляд Богородчанському районному суду Івано-Франківської області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України. Ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року справу прийнято до свого провадження. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 02 грудня 2020 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №2195. Спільних дітей у них немає. Подружнє життя не склалось: різні характери та погляди на життя призводили до конфліктів у сім`ї. Спільне господарство не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Подальше збереження шлюбу з [PERSON] позивачка вважає неможливим, такий на даний час існує формально. З огляду на викладене, просить позов задовольнити, шлюб між нею та відповідачем розірвати. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ). На адресу суду повернулись конверти з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім того, повідомлення [PERSON] про розгляд справи здійснен шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Також інформація щодо розгляду даної справи наявна на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади. Про причини неявки відповідач суд не поінформував, своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило. Згідно з частинами 7 та 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Судом встановлено, що [PERSON] (громадянка України) та [PERSON] (громадянин Туркменістану) 02 грудня 2020 року зареєстрували шлюб в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 2195 (а.с. 3). Позивачка стверджує, що вони з відповідачем як одна сім`я не живуть, збереження шлюбу суперечить її інтересам. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка 14 квітня 1995 року набула чинності для України (далі - Конвенція). Положення Конвенції спрямовані на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД та застосовуються у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Відповідно до статті 1 Конвенції громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи, можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Відповідно до пункту 2 статті 28 Конвенції, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, позивачка є громадянкою України, відповідач - громадянин Туркменістану. Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" (далі - Закон № 2709-IV), припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Частиною 1 ст. 60 Закону №2709-IV визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону № 2709-IV, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. З огляду на викладене суд вважає, що до даних правовідносин слід застосувати законодавство України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.\~1 ст. 24 Сімейного кодексу України, щлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 110 - 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2\~ст.\~114\~Сімейного\~кодексу\~України). Відповідно до ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що позов може бути задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного, ст.\~104,\~110,\~112 Сімейного кодексу України,\~

Outcome: approved