Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

09.08.2011 року представник позивача - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ» звернувся в суд з позовом до відповідачів - Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», [PERSON] , з участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , ЛКП «Затишне», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання приватизації квартири частково недійсною. В обґрунтування позову покликається на те, що у листопаді 2008 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради передано громадянам [PERSON] та [PERSON] у приватну власність на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво зареєстроване Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 04 листопада 2008 року, реєстраційний за №25293623. Одночасно з приватизацією вказаної квартири приватизовано два приміщення в підвальному поверсі будинку відповідно до поверхового плану підвалу будинку за 1988 рік - (літ. ХІІ), площею 12,8 кв.м., у якому знаходяться чистки («кишені»)\~ димових каналів квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] (літ. ХІІІ та ХІV) та площею 5,4 кв.м., у якому знаходяться мережі вентиляції, водопостачання та водовідведення вище перелічених квартир. Вказує, що на сьогодні частина коридору загального користування підвального приміщення, що позначена на поверховому плані літ. ХІІІ та ХІV неправомірно приватизована разом з квартирою [ADDRESS] , а інша частина (літ. ХV - ХVІІ) захоплена та протягом 19 років утримується гр. [PERSON] , який 11 листопада 2008 року придбав квартиру [ADDRESS] . Внаслідок відсутності цілодобового доступу представників ОСББ до допоміжних приміщень, позначених літ. ХІІ та ХІV для обслуговування інженерних мереж, їх аварійного відновлення та ремонту, ОСББ позбавлене можливості виконувати покладені на нього функції управителя будинку у повному обсязі. Вважає вищенаведені дії з приводу приватизації неправомірними, оскільки така проведена в порушення вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Цивільного кодексу України. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 року, додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 січня 2016 року, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСББ «Надія-НЛ» відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року касаційну скаргу об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ» задоволено частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Матеріали справи поступили до Франківського районного суду м. Львова 20.04.2017 року разом з ухвалою (рішенням) колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року, та відповідно до ухвали від 25.04.2018 року призначені до розгляду. 15 травня 2019 року відбувся повторний авторозподіл справи та на підставі розпорядження керівника апарата справу передано для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст. 35 КПК України. Судова справа прийнята до провадження з урахуванням рішення зборів суддів Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2019 року, яким підтверджено рішення від 13.05.2019 року. \~\~ В процесі розгляду судової справи представником позивача подано уточнену позовну заяву. Згідно остаточних позових вимог, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 03.11.2008 року за № 2138-Ж-Ф в частині передачі у приватну власність [PERSON] та [PERSON] приміщень у підвальному поверсі, позначених на поверховому плані квартири [ADDRESS] літ. ХІІ та ХІІІ, площею 18,2 м2. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки чсуд не повідомили, хоча належним чином повідолялися про дату, час та місце розгляду справи. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує уточнені позовні вимоги від 18.07.2022р. та просить задоволити. Представник відповідача подала клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача, зазначає, що станом на дату поступлення позовної заяви до Франківського районного суду м.Львова 20.04.2017р. управління комунальної власності не є уповноваженою особою у відносинах, щодо яких виник спір, немає повноважень щодо видачі наказів на оформлення права власності на житло. Уповноваженою особою на даний час є комунальна установа "Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду" та юридичний департамент Львівської міської ради. Відтак, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. \~ Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що у 2008 році частиною мешканців будинку [ADDRESS] було створено\~ Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ», яке зареєстровано Управлінням державної реєстрації ЛМР 18.07.2008 року за № 117. 02.09.2008 року на підставі акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, будинок [ADDRESS] передано з балансу ЛКП «Затишне» на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ», а розташовані у ньому нежитлові приміщення площею 78,2 кв.м. залишено у комунальній власності. Згідно поверхового плану будинку 1988 року, в частині цих приміщень (літ. VII, VIII, X, XI) розташовані приватизовані комори власників квартир будинку, в інших (ІІ, ІІІ, IV, V, VI, XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII) загальнобудинкові інженерні мережі водопостачання, водовідведення, каналізації, вентиляції та димовидаляння, а також їх ревізійні пристрої. У листопаді 2008 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради передано громадянам [PERSON] та [PERSON] у приватну власність на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво зареєстроване Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 04 листопада 2008 року, реєстраційний за №25293623. Одночасно з приватизацією вказаної квартири приватизовано два приміщення в підвальному поверсі будинку відповідно до поверхового плану підвалу будинку за 1988 рік загальною площею 18,2 кв.м.( за літ. ХІІ площею 12,8 кв.м.; за літ. ХІІІ та ХІV площею 5,4 кв.м.), які, як випливає із матеріалів інвентаризаційної справи на будинок за адресою: [ADDRESS] , а саме допоміжної таблиці №1 від 30.12.2008 року експлікацій внутрішніх площ до плану будівлі від 30.12.2008 року належать до нежитлових. З матеріалів справи вбачається, що 03 листопада 2008 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Управління комунальної власності видано наказ № 2138-Ж-Ф, згідно з яким на виконання Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14 лютого 2007 року № 52 «Про затвердження положення про розподіл функцій між окремими виконавчими органами міської ради при проведенні приватизації державного житлового фонду» передано у приватну власність громадян квартири (будинки) згідно з додатком. Зобов`язано відділ приватизації державного житлового фонду Франківсього району м. Львова оформити та видати свідоцтва про право власності відповідно до даного наказу. Згідно додатку до наказу, гр. [PERSON] та [PERSON] передано у спільну сумісну власність - однокімнату квартиру [ADDRESS] з господарськими приміщеннями/підвал площею 18.2 кв.м. 11 листопада 2008 року між громадянином [PERSON] та громадянами [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , згідно якого до квартири також належить підвал площею 18,2 кв.м. Право власності зареєстроване ОКП ЛОР ««БТІ та ЕО» 12.11.2008 року. Пунктом 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, які передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Статтею 1 ЗУ "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Відповідно до статті 4 ЗУ "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Конституції України всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т.ін. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У частинах першій та другій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», ч. 1 ст. 5 цього ж Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Згідно з п. 41 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, не підлягають приватизації допоміжні приміщення житлових будинків, які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку (приміщення теплопунктів, котельних, сміттєзбірників, колясочних, приміщення, через які прокладені мережі комунікації, а також приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого будинку персоналу, та складські приміщення). Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 визначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і інші) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій. Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Із системного аналізу вищевикладених норм закону вбачається, що допоміжні приміщення багатоквартирних житлових будинків з моменту приватизації квартир не є об`єктами права ані державної ані комунальної власності, а належать на праві спільної сумісної власності власникам (співвласникам) цих квартир, розпорядження якими, у відповідності до норми ч. 2 ст. 369 ЦК України, здійснюється за їх згодою. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, сформульованого у п. 54 Постанові від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Зважаючи на вищевикладені норми, суд вважає встановленим, що приміщення у підвальному поверсі, позначені на поверховому плані квартири [ADDRESS] літ. ХІІ та ХІІІ, площею 18,2 кв.м. є допоміжним приміщенням, наявність якого спрямована на обслуговування та підтримання життєдіяльності будинку. Відтак, дане приміщення є спільною власністю мешканців будинку. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів дотримання встановленої законом процедури при здійсненні передачі допоміжного приміщення у власність [PERSON] та [PERSON] разом із квартирою [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що приміщення у підвальному поверсі, позначені на поверховому плані квартири [ADDRESS] літ. ХІІ та ХІІІ, площею 18,2 кв.м. не належать до допоміжних приміщень. Навпаки, за своїм функціональним призначенням дане приміщення відноситься до технічних приміщень для обслуговування будинку, тобто є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, яке є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку. Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання. Лише приміщення, які із самого початку будувалися з іншим призначенням (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Зважаючи на встановлені судом обставини, обов"язковою є вимога щодо згоди співвласників квартир будинку та отримання певних дозвільних документів. Спільне майно багатоквартирного будинку, в тому числі допоміжне приміщення не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Суд вважає встановленим, що передача приміщення у підвальному поверсі, позначені на поверховому плані квартири [ADDRESS] літ. ХІІ та ХІІІ, площею 18,2 кв.м., яке є допоміжним приміщенням, його приватизація порушує права інших співвласників багатоквартирного будинку. В матеріалах справи міститься копія договору купівлі - продажу від 14.02.2022р квартири, відповідно до якого новим власником квартири [ADDRESS] , до якої відноситься комора в підвалі площею 18,2 кв.м., є гр. [PERSON] . Право власності [PERSON] підтверджується витягом №299438706 від 14.02.2022р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Наявність права власності допоміжного приміщення за [PERSON] зачіпає інтереси інших мешканців будинку, а відтак призводить до обмеження прав у користуванні інших співвласників. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Співвласники багатоквартирного будинку мають право користування допоміжними приміщеннями, право отримувати доступ до технічної документації, інформації про технічний стан, умови утримання та експлуатації, витрати на утримання, надходження від використання таких приміщень. Таким чином, матеріалами справи доведено, що спірне приміщення не функціонує окремо, воно не є ізольованим від вказаних мереж багатоквартирного будинку, є з ним одним цілим, а тому слід вважати його обслуговуючим, технологічним, допоміжним стосовно житлового будинку, в якому знаходиться технічний підвал, призначений для розміщення і обслуговування інженерних мереж будинку, а також призначене для побутового обслуговування його мешканців, а тому воно на момент створення ОСББ є допоміжним. Згідно з частинами 1, 2\~статті 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~може бути\~визначено тільки\~у світлі\~конкретних обставин\~справи (рішення\~ЄСПЛ від\~18\~липня 2006\~року №\~63566/00\~«Проніна проти\~України (Pronina\~v.\~Ukraine)»,\~§ 23). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved