Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

у грудні 2021 року до суду звернувся [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заяву мотивує тим, що 20 квітня 2021 року він звернувся із заявою про отримання паспорта громадянина України до Деснянського районного відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області. 22.05.2021 року Деснянським РВ у місті Чернігові УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення про відмову в оформленні паспорта громадянина України на підставі того, що не виявилось можливим підтвердити його належність до громадянства України. Заявник зазначає, що народився [INFO] в селі Смолин, Чернігівського району, Чернігівської області. З народження проживав спільно зі своїми батьками смт Гончарівське, Чернігівського району, Чернігівської області до 1982 року. Після смерті батьків з червня 1982 року проживав у своєї бабусі [PERSON] в селі Козороги, Чернігівський район. З 01.09.1982 р. по 05.06.1989 р. навчався в Чернігівській загальноосвітній школі-інтернат ім. Ю.М. Коцюбинського. 14.02.1990 року отримав паспорт громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] виданий ВВС Деснянського райвиконкому м. Чернігова із зазначенням прізвища на російській мові як « [PERSON] ». З січня 1990 року по вересень 1997 року проживав за адресою: [ADDRESS] . З грудня 1991 року по грудень 1993 року проходив службу в Збройних силах України. Після демобілізації з лав Збройних сил України проживав в місті Чернігів за адресою: [ADDRESS] . На момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року постійно проживав на території України, а саме: [ADDRESS] і з моменту проголошення незалежності України вважає себе громадянином України. Паспорт громадянина України він не отримував, у зв`язку з чим звертається до суду з даною заявою. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити, після оголошеної перерви в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи Управління міграційної служби України в Чернігівській області в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії заяви на отримання паспорта громадянина колишнього СРСР по досягненню 16 років від 07.02.1990, [PERSON] народився [INFO] в с. Смолин, Чернігівського району та Чернігівської області та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 14.02.1990 отримано паспорт із зазначенням прізвища на російській мові « [PERSON] », [INFO] (а.с. 8). Відповідно до довідки комунального закладу «Чернігівський ліцей» від 11.06.2021 №43, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався в Чернігівській загальноосвітній школі-інтернат ім. Ю.М. Коцюбинського з 01.09.1982 року по 05.06.1989 року (а.с.9). Відповідно до відповіді Деснянського районного відділу у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області, відмовлено [PERSON] в оформленні паспорта громадянина України відповідно до підпункту 1 пункту 100 постанови Кабінету Міністрів України від 25.0.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (а.с 6). Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 11.08.2022, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12.07.1990, знятий з реєстрації 24.12.1991. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, що мають юридичне значення, про встановлення яких суд розглядає справи. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ( ч.2 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до ст.4 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року 2235-ІІІ (далі - Закон) питання громадянства України регулюється Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Статтею 3 цього Закону визначено чотири самостійні підстави набуття особами громадянства України, від яких залежить і час виникнення громадянства. Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, факт постійного проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року підтверджується дослідженими судом доказами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved