Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Адвокат Прасолов І.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обгрунтував тим, що [PERSON] з 01.09.2020 року прийнята на посаду продавця продовольчих товарів у ФОП [PERSON] . Із Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 27.01.2022 року [PERSON] дізналася, що її звільнено з 12.09.2021 року. При звільненні їй не було надано ні копії наказу про звільнення, ні трудової книжки, яку вона віддала при працевлаштування на роботу роботодавцю, та у якого вона зберігається дотепер. Прохання позивачки до відповідача про отримання цих документів було проігноровано. У зв`язку з тим, що відповідачем умисно не здійснено належним чином оформлення звільнення позивача, ігноруючи її численні звернення, тому вона була вимушена звернутися до суду. Через затримку видачі [PERSON] копії наказу про звільнення, що свідчить про порушення її трудових прав, вважає, що є достатні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який оцінює станом на 22.07.2022 року у сумі 75582 грн. Також просить стягнути із відповідача судові витрати. Ухвалою від 20.04.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалами суду від 20.07.2022 року, 21.07.2022 року, задоволено заяву представника позивачки адвоката Прасолова І.В. та забезпечено проведення судових засідань у справі у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 21.07.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (сплати судового збору). 25.07.2022 року недоліки усунено. Ухвалою суду від 15.08.2022 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Янка О.О. та визнано явку позивачки [PERSON] обов`язковою. 25.05.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні із наступних підстав. Вважає, що позивачем не підтверджено доказами факт неправомірного звільнення, не проведення розрахунку, невидачі копії наказу про звільнення та трудової книжки. Жодні обставини не перешкоджали позивачці працевлаштуватися. [PERSON] дійсно працювала у ФОП [PERSON] на посаді продавця продовольчих товарів та 12.09.2021 року, на підставі власноручно написаної заяви, була звільнена із роботи за угодою сторін. У день звільнення вона до ФОП не з`явилася, хоча була відповідна домовленість, а тому на її поштову адресу наступного дня було направлено повідомлення про необхідність з`явитися для отримання копії наказу про звільнення та за бажанням надати трудову книжку для внесення запису, а також повідомлено про ці обставини по телефону. Таким чином відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства та не допущено жодних порушень. Зауважив, що позивачка порушила тримісячний строк звернення до суду (ч.1 ст.233 КзПП), оскільки з часу її звільнення (12.09.2021 року) до дня звернення суду (15.04.2022 року) минуло 7 місяців, тому і з цієї підстави позовні вимоги не можуть бути задоволені. Договір про надання правової допомоги із адвокатом укладено 27.06.2018 року, а тому звернутися за захистом порушених прав позивачці нічого не перешкоджало. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Пояснила, що уклала договір із ФОП [PERSON] , проте копію вказаного договору їй не надавали. заяву про звільнення вона писала у день прийняття її на роботу. Уточнила, що трудова книжка зберігається у неї, проте відповідач не реагує на її неодноразові усні прохання про надання копії наказу про звільнення із роботи та внесення відомостей до трудової книжки. Вказані обставини заважали їй стати на облік до центру зайнятості. Розрахунок із нею проведено. 12.09.2021 року відповідачка сказала більше не приходити на роботу, оскільки магазин, у якому вона працювала продавцем, закрили через неприбутковість. Про звільнення дізналася через кілька тижнів після 12.09.2021 року, коли звернулася до центру зайнятості. Представник позивачки адвокат Прасолов І.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити пропущений строк. Надав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового розгляду. Представник відповідача адвокат Янко О.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши у часників судового розгляду та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , відповідно до наказу ФОП [PERSON] №02-К від 01.09.2021 року, була прийнята на роботу на посаду продавця продовольчих товарів (а.с.9). Між [PERSON] та ФОП [PERSON] 01.09.2021 року укладено трудовий договір у письмовій формі (а.с.8). Обставини перебування сторонами у трудових відносинах жодною із сторін не оскаржується. Далі встановлено, що згідно наказу ФОП [PERSON] №04-К від 12.09.2021 року, [PERSON] звільнено 12.09.2022 року із займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] (а.с.50). У судовому засіданні позивачкою зазначено про те, що таку заяву вона дійсно написала власноручно у день призначення її на посаду. Відповідно до повідомлення від 13.09.2022 року ФОП [PERSON] повідомила [PERSON] про задоволення її заяви про звільнення за угодою сторін. У зв`язку з неявкою у день звільнення, хоча про це була домовленість, запропонувала у зручний час з`явитися для ознайомлення із наказом та отримання його копії, а також запропоновано надати трудову книжку для внесення до неї відповідних відомостей (а.с.49). У ході розгляду справи встановлено, що вказане повідомлення направлено простим листом. Позивачка не підтвердила його отримання. Проте позивачка підтвердила, що на робочому місці більше не з`являлася у зв`язку з закриттям магазину у якому вона працювала продавцем. Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суму виплачених доходів та утримання податків [PERSON] від 27.01.2022 року позивачем підтверджено дату, коли позивачка дізналася про порушення її прав (а.с.10). Відповідно до позовних вимог, позивач просить стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2021 року. Частиною 1 ст.47 КЗпП України встановлено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч.5). Згідно правової позиції Верховного суду у справі №501/2316/15-ц від 26.08.2020 року, вимушений прогул це період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на інше роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення у трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Пунктом 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства юстиції України\~від 29.07.1993 року, \~зазначено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає працівникові поштове повідомлення із вказівкою про необхідність з`явитися для отримання трудової книжки в установі. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. У позовній заяві причинами, які призвели до звернення із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вказано: невидачу у день звільнення [PERSON] копії наказу про звільнення. Зважаючи на неявку позивачки за отриманням копії наказу про звільнення у день звільнення до роботодавця, їй було направлено відповідне повідомлення (а.с.49), у якому повідомлено про задоволення її заяви про звільнення за угодою сторін та запропоновано у зручний час з`явитися для ознайомлення із наказом та отримання його копії, а також надати трудову книжку для внесення до неї відповідних відомостей. Як уточнено у судовому засіданні позивачкою, трудова книжка зберігається у неї. Тому порушень з боку роботодавця судом не встановлено. Окрім цього, ч.1 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Як встановлено у судовому засіданні, та підтверджено позивачкою, що вона після 12.09.2021 року на робочому місці у ФОП [PERSON] не з`являлася та розуміла, що звільнена із роботи. Посилання позивачки у позовній заяві на дату, коли вона дізналася про її звільнення із Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суму виплачених доходів та утримання податків, суд не бере до уваги, оскільки вказані відомості можуть бути отримані особою у будь-який день. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про пропуск позивачкою передбаченого законодавством тримісячного строку звернення до суду. Причини поважності пропуску вказаного строку позивачкою та її представником до суду не надано. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги викладені обставини, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed