Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності. Позивач [PERSON] просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності майно подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 25.04.2014. У період шлюбу, а саме 21.06.2016, ними було придбано житловий будинок [ADDRESS] , який був оформлений на ім`я [PERSON] . У червні 2019 року шлюб з відповідачем був розірваний на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області. Домовленості щодо поділу майна між сторонами не досягнуто. Оскільки житловий будинок був придбаний позивачем та відповідачем у період шлюбу, він належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити дане майно шляхом визначення йому 1/2 частки житлового будинку. Належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого засідання учасники справи у підготовче засідання 09.09.2022 не з`явились. У заяві від 08.09.2022 представник позивача, адвокат Нінчук-Худякова О.М., позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності у зв`язку з визнанням представником відповідача позову. У заяві від 08.09.2022 представник відповідача, адвокат Кущ Є.Є. зазначив про визнання позову та не підтримання раніше поданої заяви про застосування строку позовної давності. Просив розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Врахувавши факт визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе, відповідно до ч.\~3 ст. 200 ЦПК України, ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час здійснення поділу майна у судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 10.11.2015 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] знаходились у шлюбі з 25.04.2014. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 02.05.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У шлюбі подружжям був придбаний житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.06.2016, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. Даний житловий будинок оформлений на ім`я відповідача. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи питання щодо поділу житлового будинку суд виходить із того, що він набутий сторонами за час шлюбу і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу не спростована, тому житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між позивачем та відповідачем у рівних частках. Урахувавши встановлені судом обставини, надавши у нарадчій кімнаті оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Під час підготовчого провадження представником відповідача через канцелярію суду подана заява про визнання позову. Суд констатує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, а тому суд приймає визнання позову відповідачем. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved