Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.12.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 80426051-ОД про надання правової допомоги, окремий договір про надання правової допомоги від 25.12.2009 року - додаток 1.1 до договору № 80426051-ОД від 25.12.2009 року. На виконання зазначеного договору позивач надавав відповідачеві правову допомогу (послуги) в справі № 2/303/10 в Оболонському районному суді м. Києва за позовом до [PERSON] та її зустрічним позовом. У період з 25.12.2009 року по 12.03.2010 року загальна вартість робіт склала 22058,65 грн. Відповідачем було частково оплачено вартість правової допомоги у розмірі 7800, 00 грн. Заборгованість за договором про надання правової допомоги, що становить 14238,65 грн., відповідач не сплатив. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму основного грошового боргу (збитків) у розмірі 14238,65 грн., суму втрат від інфляції за період з 26.12.2009 по 30.11.2014 у розмірі 5844,87 грн., 3 % річних за період з 26.12.2009 по 09.01.2015 у розмірі2454,37 грн., пеню за період з 01.01 по 31.12.2011 у розмірі 29431,16 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року позовну заяву ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди залишено без руху. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2015 року відкрито провадження у справі за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. 13.05.2015 року від відповідача до суду надійшли Заперечення на позов, відповідно до яких зазначено, що 25.12.2009 року між ним та позивачем було укладено Договір № 80426051-ОД про надання відповідачу правової допомоги. Мова йшла про надання [PERSON] допомоги у веденні цивільної справи в Оболонському районному суді м. Києва про визнання заповіту недійсним. Сам договір був підписаний перед судовим засіданням о 10 годині 16 хвилин, як і Окремий договір. Відповідач не мав можливості навіть ознайомитися з їх текстом, оскільки не тільки було обмаль часу, а й важко було зрозуміти сам текст написаного. При цьому між ними попередньо була встановлена домовленість про фіксовану оплату - 5600,00 грн., з передоплатою до 25.01.10 року, які він оплатив [PERSON] . Перше судове засідання не відбулося, оскільки [PERSON] не ознайомився з матеріалами справи. На наступне судове засідання 03.02.2010 року [PERSON] надав акт здачі-приймання наданої допомоги. Шляхом шантажу, знаючи про залежність від нього, зажадав підписати акт, інакше він не буде проводити справу належним чином. Все це проходило в приміщенні суду. Відповідач вимушений був підписати зазначений акт, був розгублений, шокований, не готовий сам вести справу. Більше судових справ за участю [PERSON] з питання визнання заповіту недійсним не було. Наступного судового засідання 11.03.2010 року відповідач відмовився від послуг [PERSON] . В цілому відповідач заплатив [PERSON] 7800,00 грн., а не 5600,00 грн., як було домовлено попередньо. Сплату ним [PERSON] коштів в сумі 7800,00 грн. позивач підтвердив і в своїх додатках до позову. Викладене позивачем в акті здачі-приймання наданої правової допомоги - це його повторювання одних і тих же самих дій в різні дні, просто видумані позивачем. Вирахування його роботи по хвилинах не є доказовим і є надуманим для збільшення витраченого ним часу. Всі докази позивача базуються на його письмових особистих розрахунках. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що їхня «співпраця» з позивачем закінчилася 12.03.2010 року, коли вони розірвали договір через незадовільну роботу позивача і його негативне відношення до клієнта, та розрахувалися з ним в повному обсязі в сумі 7800,00 грн. Розрахунки позивач до позовної заяви надав по 09.01.2015 року, а звернувся до Деснянського районного суду в березні 2015 року. Станом на 01.03.2015 року сплинуло більше 3 років з часу розірвання між ними договору. Боргів перед [PERSON] відповідач не мав, тоді як він неодноразово звертався до судових інстанцій з питання відшкодування майнової шкоди. Таким чином, відповідач вважає, що з 11.03.2010 року сплинуло більше 3 років, які надає Закон особі для звернення до суду про стягнення майнової шкоди (збитків), процентів та пені, де діють скорочені строки позовної давності. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 20.05.2015 року від позивача до суду надійшла Заява про зміну предмету позову, збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного грошового боргу (збитків) у розмірі 14238,65 грн., суму втрат від інфляції за період з 26.12.2009 по 21.04.2015 у розмірі 10429,61 грн., 3 % річних за період з 26.12.2009 по 21.04.2015 у розмірі 2658,34 грн., пеню за період з 01.01 по 31.12.2011 у розмірі 29431,16 грн. та витрати по сплаті судового збору. 17.08.2016 року від відповідача до суду надійшла Заява про застосування строків позовної давності. 18.01.2017 року від позивача до суду надійшла Заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного грошового боргу (збитків) у розмірі 14238,65 грн., суму втрат від інфляції за період з 26.12.2009 по 18.01.2017 у розмірі 19841,80 грн., 3 % річних за період з 26.12.2009 по 18.01.2017 у розмірі 4438,03 грн., пеню за період з 01.01 по 31.12.2011 у розмірі 29431,16 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2017 року залишено без руху заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог. 08.02.2017 року від позивача до суду надійшла Заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного грошового боргу (збитків) у розмірі 14238,65 грн., суму втрат від інфляції за період з 26.12.2009 по 31.01.2016 у розмірі 19841,80 грн., 3 % річних за період з 26.12.2009 по 08.02.2017 у розмірі 4504,48 грн., пеню за період з 01.01 по 31.12.2011 у розмірі 29431,16 грн. та витрати по сплаті судового збору. 22.03.2017 року від позивача до суду надійшла Заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного грошового боргу (збитків) у розмірі 14238,65 грн., суму втрат від інфляції за період з 26.12.2009 по 28.02.2016 у розмірі 20654,71 грн., 3 % річних за період з 26.12.2009 по 22.03.2017 у розмірі 4568,84 грн., пеню за період з 01.01 по 31.12.2011 у розмірі 29431,16 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення по справі судової експертизи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення по справі комплексної судової експертизи. 10.12.2021 року та 16.05.2022 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що 25.12.2009 року в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва між позивачем та відповідачем було укладено договір № 80426051-ОД про надання правової допомоги, окремий договір про надання правової допомоги від 25.12.2009 року - додаток 1.1 до договору № 80426051-ОД від 25.12.2009 року. Позивач та відповідач підписали акт виконаних робіт без будь-якого тиску з боку будь кого з підписантів, добровільно й з наміром його виконати. Відповідач фактично призупинив дію договору № 80426051-ОД про надання правової допомоги, окремий договір про надання правової допомоги від 25.12.2009 року - додаток 1.1 до договору № 80426051-ОД від 25.12.2009 року з огляду на релігійні переконання матері, а не через невдоволення позивачем. Щодо пропуску строку позовної давності та наявності поважних підстав для його поновлення позивач зазначає наступне. 12.03.2013 року [PERSON] вперше звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з аналогічною позовною заявою. Разом з тим, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.08.2013 року зазначену позовну заяву залишено без розгляду. Зазначену ухвалу позивач вважає неправомірною, незаконною та такою, яка обмежила його право на справедливий суд, оскільки була постановлена без врахування поважності причин неучасті позивача в судовому засіданні 29.08.2013 року. У судовому засіданні представник позивача та позивач повністю підтримали позовні вимоги, та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник на початку судового розгляду заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях на позов. У подальшому відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах просять проводити розгляд справи в їх відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 25.12.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 80426051-ОД про надання правової допомоги та окремий договір про надання правової допомоги від 25.12.2009 року - додаток 1.1 до договору № 80426051-ОД від 25.12.2009 року. Відповідно до п. 1.1. Договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати правові послуги в обсязі і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього. Згідно п. 4.1.1. Договору за надання правової допомоги (послуг) відповідно до підпунктів 2.1.1 - 2.1.4 - здійснює сплату згідно відповідних додатків до цього договору або, якщо таких додатків не укладено, але Виконавець діяв при виконанні робіт (наданні послуг) на замовлення Замовника, - відповідно до типових розцінок Виконавця. Відповідно п. 4.2. Договору Додатково до зазначеної у підпункті 4.1 плати Замовник сплачує Виконавцеві: 4.2.1. Відшкодування витрат Виконавця на сплату державного мита, плати за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду, якщо він сплачуватиме такі, за цим договором; 4.2.2. Відшкодування витрат Виконавця на службові відрядження, користування послугами зв`язку останнім за цим договором як до інших населених пунктів, так і в межах міста Києва. Якщо не досягнуто окремої домовленості, розмір такої компенсації встановлюється відповідно до чинного законодавства; 4.2.3. Відшкодування витрат Виконавця на канцелярські товари, витратні матеріали для друкуючих пристроїв за цим договором. Якщо не досягнуто окремої домовленості, розмір такої компенсації встановлюється відповідно до чинного законодавства; 4.2.4. Відшкодування витрат Виконавця на роботи (послуги) третіх осіб за цим договором (за наявності попередньої згоди Замовника на використання таких робіт (послуг). Як вбачається з п. 4.4. Договору за несвоєчасну сплату Замовник грошових коштів Виконавця відповідно до п. 4.1-4.3 Замовник сплачує пеня в розмірі 0,5% суми несплати за кожний день прострокування, але не у вищому за визначений законодавством розмірі. Згідно п. 6.1. Договору, цей договір вступає в силу з 25.12.2009 і діє до виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п. 1 Окремого договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати правові послуги Замовникові протягом періоду з 25.12.2009 по 31.12.2010 відповідно до підпункту 2.1 договору, а саме у зв`язку з цивільними, кримінальними та/або адміністративними правовідносинами, в яких бере участь Замовник у зв`язку з відкриттям спадщини після смерті його батька [PERSON] [INFO] , у тому числі але не тільки - виселення його з квартири. Відповідно до п. 2.1. Окремого договору, сплату грошової винагороди у фіксованому розмірі за правове обслуговування незалежно від його результатів відповідно до пункту 1 цього окремого договору протягом періоду з 25.12.2009 по 30.06.2010 у розмірі: 2.1.1. Передплата - 5600 грн. (без ПДВ) (підлягає використанню відповідно до п. 2.1.2, 2.2): 2400 грн. (без ПДВ) - по 25.12.2009, 1600 (без ПДВ) - по 15.01.2010, 1600 грн. (без ПДВ) - по 31.01.2010. Згідно Акту здачі-приймання наданої правової допомоги (послуг) від 03.02.2010 року [PERSON] , що іменується в подальшому "Замовник", з однієї сторони та ФОП [PERSON] , що іменується в подальшому "Виконавець", з іншої сторони, на виконання договору № 80426051-ОД про надання правової допомоги (послуг) від 25.12.2009, додатку 1.1 до договору - окремого договору 25.12.2009 склали цей акт про те, що: 1.Виконавець в період часу з 25.12.2009 по 02.02.2010 здійснив ознайомлення із справою, консультування, формування правової позиції, планування надання послуг в повному обсязі та з належною якістю відповідно до окремого договору підпідпунктів: 2.1.2.1 - на суму 200,00 грн. (без ПДВ), а саме: виконавцем в особі генерального директора - 01 год. 19 хв. - 200,00 грн. (без ПДВ); 2.1.2.2 - на суму 200,00 грн. (без ПДВ), а саме: виконавцем в особі генерального директора - 00 год. 48 хв. = 200,00 грн. (без ПДВ); 2.1.2.3 - на суму 3000,00 грн. (без ПДВ): виконавцем в особі генерального директора - не менше, ніж 11 год. 17 хв. = 3000,00 грн. (без ПДВ). 2. Виконавець протягом періоду з 25.12.2009 по 02.02.2010 надав правову допомогу (послуги) відповідно до пункту 2.1 договору, підпідпунктів 1.2-1.4 окремого договору від 25.12.2009, всіх усних та письмових волевиявлень тощо, здійснивши всі узгоджені сторонами дії, зокрема: підготовку до, участь у судових засіданнях від 25.12.2009, 03.02.2010; проведення додаткових переговорів, уточнення обставин справи, волевиявлень з (у) Замовником (-а), підготовку (спільно з та на прохання Замовника); робота з доказами, а саме: Виконавцем у власній якості на суму 6252,08 грн.: у робочому приміщенні Виконавця - 09 год. 34 хв. х 500 грн./год. = 4783,33 грн. (без ПДВ), поза робочим приміщенням Виконавця - 00 год. 58 хв. х 750 грн./год. = 725,00 грн. (без ПДВ), поїздки до місця виконання робіт (надання правових послуг) поза робочим приміщенням Виконавця - 01 год. 59 хв. х 375,00 грн./год. = 743,75 грн. (без ПДВ). Замовник на підставі підпункту 2.1.2 окремого договору здійснить сплату належної Виконавцеві за надання вказаних у пункті 1 цього акту правових послуг грошової винагороди, вказаної у пункті 1 цього акту, в сумі 9652,08 грн., з урахуванням попереднього стану взаємних розрахунків. Згідно Акту здачі-приймання наданої правової допомоги (послуг) від 03.02.2010 року [PERSON] , що іменується в подальшому "Замовник", з однієї сторони, та ФОП [PERSON] , що іменується в подальшому "Виконавець", з іншої сторони, на виконання договору № 80426051-ОД про правової допомоги (послуг) від 25.12.2009, додатку 1.1 до договору - окремого договору від 25.12.2009 склали цей акт про те, що: Виконавець протягом періоду з 03.02 по 12.03.2010 надав правову (-і) допомогу (послуги) відповідно до пункту 2.1 договору, підпідпунктів 1.2-1.4 окремого договору від 25.12.2009, всіх усних та письмових волевиявлень тощо, здійснивши всі узгоджені сторонами дії, зокрема: підготовку до, участь у судових засіданнях від 03.02.2010, 11, 12.03.2010; проведення додаткових переговорів, уточнення обставин справи, волевиявлень з (у) Замовником (-а), підготовку (спільно з та на прохання Замовника); робота з доказами; виконання робіт відповідно до підпункту 4.5 договору, на суму 12136,57 грн., а саме: Виконавцем у власній якості на суму 11924,07 грн.; у робочому приміщенні Виконавця - 14 год. 11 хв. 00 сек. х 500,00 грн./год. = 7216,67 грн. (без ПДВ), поза робочим приміщенням Виконавця - 04 год. 22 хв. 30 сек. х 750,00 грн./год. = 3281,25 грн. (без ПДВ), поїздки до місця виконання робіт (надання правових послуг) поза робочим приміщенням Виконавця - 03 год. 48 хв. 11 сек. х 375,00 грн./год. = 1426,15 грн. (без ПДВ); Виконавцем в особі начальника юридичного відділу Бурименко Л.Г. на суму 212,50 грн. у робочому приміщенні Виконавця - 00 год. 30 хв. х 425,00 грн./год. = 212,50 грн. (без ПДВ). Кількість відпрацьованого Замовником та належного до оплати Виконавцем часу була увалена, перевірена та підтверджена Замовником до підписання цього акту. Замовник на підставі підпункту 2.1.2 окремого договору здійснить сплату належної Виконавцеві за надання вказаних у пункті 1 цього акту правових послуг грошової винагороди, вказаної у пункті 1 цього акту, в сумі 12136,57 грн., з урахуванням попереднього стану взаємних розрахунків. До Цього акту не включені окремі фактично виконані Виконавцем роботи. Додатково до сплати Замовником Підрядчику належить здійснити відшкодування витрат Підрядчика відповідно на канцелярські витрати, зв`язок тощо в узгодженому сторонами розмірі: витрати на зв`язок - 100,00 грн., витрати на транспорт - 70,00 грн., витрати на виготовлення документів - 100, 00 грн., разом у сумі 270,00 грн. Як вбачається з Довіреності від 02.02.2010 року, посвідченої державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, Місько М.Є., повністю розуміючи значення своїх дій і не маючи жодних підстав, передбачених ст. 36-41 ЦК України, перешкоджаючих вчиненню цього правочину, в силу досягнення попередньої усної домовленості з повіреними, цією довіреністю уповноважує та/або на підставі договору № 80426051-ОД від 25.12.2009 року та додатків до нього гр. [PERSON] , та/або гр. [PERSON] , які можуть діяти незалежно один від одного, бути його представниками в будь-яких підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та підпорядкування, в державних адміністраціях, податкових органах, органах прокуратури, міліції, органах слідства, виконавчій службі, Апеляційному суді, Верховному суді України та перед фізичними особами, а також вести від його імені будь-які справи в усіх судових установах, в тому числі в господарських та третейських судах, із усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмета позову, укладення мирової угоди, з правом оскарження рішення суду; пред`явлення виконавчого листа до стягнення, без права одержання присудженого майна, грошей. Для цього надається представникам право: подавати від його імені заяви, та інші документи, одержувати необхідні довідки та документи, розписуватись за нього на документах, сплачувати необхідні платежі, знайомитись з матеріалами справи, з правом здійснення витягів та зняття копій з документів, отримання копій процесуальних документів, зокрема постанов, ухвал, рішень суду, що знаходяться у справі, брати участь у судових засіданнях, надавати суду докази, брати участь в дослідженні доказів, заявляти клопотання, відводи, давати усні та письмові пояснення суду, подавати скарги, заперечувати проти клопотань і доказів інших учасників судового процесу, надсилати від його імені та одержувати на моє ім`я кореспонденцію (офіційні повідомлення, судові повістки тощо), а також виконувати всі необхідні дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] було перераховано на рахунок ФОП [PERSON] сплату за правову допомогу у розмірі 7800, 00 грн., що підтверджується виписками від 29.12.2009 на суму 2400, 00 грн., 12.01.2010 на суму 1600,00 грн., 03.02.2010 на суму 1200,00 грн., 03.02.2010 на суму 1600,00 грн., 17.02.2010 на суму 1000,00 грн. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Тлумачення п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчить, що правова допомога має інтерес для клієнта не самі по собі, а переслідує певну мету і задовольняє потребу у захисті, відновленні і задоволенні його прав. Саме тому ці наслідки бажані клієнтом і сприймаються ним саме як результат надання правової допомоги. Наявність або відсутність бажаного судового рішення, що задовольняє права і інтереси замовника, є для нього чіткою і найбільш переконливою оцінкою якості послуг виконавця і при відсутності інших критеріїв нормальною і законною умовою розміру відповідної винагороди за спільною домовленістю сторін. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5. адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 14 Правил адвокатської етики, адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги - договір, за яким одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується надавати правову допомогу іншій стороні договору (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у випадку, якщо така оплата передбачена договором. До договору про надання правової допомоги також застосовуються загальні положення цивільного законодавства про договір. Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією з умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, та, в свою чергу, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Договір про надання правової допомоги № 80426051-ОД від 25.12.2009 року та окремий договір про надання правової допомоги від 25.12.2009 року - додаток 1.1 до договору № 80426051-ОД від 25.12.2009 року містять вичерпний та детальний зміст умов щодо розміру адвокатського гонорару, його складових, порядку, способу та строків виплати, що береться судом до уваги при вирішенні даного спору та оцінюється як факт безумовного досягнення сторонами договору всіх умов, пов`язаних з виплатою адвокатської винагороди. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано суду Договір про надання правової допомоги № 80426051-ОД від 25.12.2009 року, який підписаний сторонами, окремий договір про надання правової допомоги від 25.12.2009 року - додаток 1.1 до договору № 80426051-ОД від 25.12.2009 року, та Акт здачі-приймання наданої правової допомоги (послуг) від 03.02.2010 року, які підписані сторонами. В свою чергу відповідачем на спростування позовних вимог не надано жодних належних та допустимих доказів. Твердження відповідача [PERSON] , про те що він підписав Договір про надання правової допомоги № 80426051-ОД від 25.12.2009 року та окремий договір про надання правової допомоги від 25.12.2009 року - додаток 1.1 до договору № 80426051-ОД від 25.12.2009 року, але не мав змоги ознайомитись з текстом зазначених документів, а також те, що відповідач вимушений був підписати Акт здачі-приймання наданої правової допомоги (послуг) від 03.02.2010 року, бо був розгублений, шокований, не був готовий сам вести справу, судом до уваги не беруться, оскільки дані твердження не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та були спростовані наданими позивачем письмовими доказами. Крім того, в установленому законом порядку Договір про надання правової допомоги, окремі договори, додатки до договору та Акти здачі-приймання наданої правової допомоги недійсними не визнавалися, на даний час не скасовані. Враховуючи вищевикладене, встановлені по справі обставини, той факт, що відповідачем не у повній мірі виконано умови Договору про надання правової допомоги № 80426051-ОД від 25.12.2009 року, який підписаний сторонами, окремого договору про надання правової допомоги від 25.12.2009 року, при цьому підтверджено його виконання підписанням акта виконаних робіт від 03.02.2010 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] суми основного боргу в розмірі 14238,65 грн. є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Крім того, ст. 625 ЦК України передбачена цивільна-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем наданий суду розрахунок суми заборгованості з урахуванням інфляційних збитків, 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, який відповідає встановленим законодавством порядку, формулам розрахунку та умовам, що передбачені у Договорі про надання правової допомоги, а тому приймається судом до уваги. Крім того, відповідачем не було надано суду контррозрахунок, який би ставив під сумнів розрахунок позивача. А відтак з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 12.03.2010 року по 28.02.2016 року в сумі 20613,46 грн., та 3% річних за період з 12.03.2010 року по 22.03.2017 року в сумі 4363,39 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення пені, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це передбачено ст.. 257 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи те, що строк дії Договору про надання правової допомоги від 25.12.2009 року закінчився 12.03.2010 року, коли сторони його розірвали, звернувся до суду з першим позовом [PERSON] у 2013 році, суд вважає, що є всі підстави для застосування судом строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] про стягнення пені на підставі заяви відповідача, що була подана у даній справі. Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності до інших позовних вимог, то слід зазначити наступне. Як вже зазначалося вище, відповідно до вимог ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це передбачено ст.. 257 ЦК України. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено судом, позивач [PERSON] звернувся з аналогічним позовом до [PERSON] до Деснянського районного суду м. Києва у 2013 році. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 року залишеною без змін Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29.08.2013 року про залишення позову [PERSON] без розгляду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07.05.2014 року залишено без змін Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29.08.2013 року та Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 року. У подальшому [PERSON] повторно звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.07.2014 року позовну заяву про відшкодування майнової шкоди залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.12.2014 року вказану ухвалу залишено без змін. З наведеного вбачається, що позивачем було вчинено дії щодо захисту свого порушеного права, позовні заяви залишалися судом без розгляду, а тому суд вважає, що строк позовної давності для звернення позивача з даним позовом до суду підлягає поновленню, а заява відповідача про застосування судом строку позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання встановлені Договором № 80426051-ОД про надання правової допомоги та окремим договором про надання правової допомоги від 25.12.2009 року, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ФОП [PERSON] суми основного боргу за Договором про надання правничої допомоги від 25.12.2009 року у розмірі 14238, 65 грн., інфляційних втрат за період з 12.03.2010 року по 28.02.2016 року у розмірі 20613, 46 грн., 3 % річних за період з 12.03.2010 року по 22.03.2017 року у розмірі 4363, 39 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 392,15 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial