Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування №284 від 28.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюк А.М., рішення про державну реєстрацію від 28.03.2012 року, зареєстрованим №33785794. У вищезазначеному будинку зареєстроване місце проживання доньки позивача [PERSON] , [INFO] , але вона фактично не проживає в ньому з 2019 року і по теперішній час. Відповідач не отримує поштову кореспонденцію за даною адресою, її особистих речей в будинку немає. Крім того, відповідач не сплачує за комунальні послуги та у зв`язку з реєстрацією її в будинку позивач вимушена сплачувати в повному обсязі комунальні послуги та позбавлена права користуватись пільгами зі сплати комунальних послуг та субсидією, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали, не заперечували проти прийняття заочного рішення.\~ Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, а, тому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії договору дарування серії ВРН№917608 [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюк А.М. 28.02.2012 року за №284. Право приватної власності [PERSON] зареєструвала, відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 28.03.2012 року за №33625937. За вищезазначеною адресою, крім позивача, також зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивача. Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 11.06.2021 року за №1124 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 17.06.2021 року, завіреного Депутатом Великодальницькою сільською радою Коваль А.А., встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає за місцем реєстрації. Вказаний факт було також зафіксовано сусідами [PERSON] та [PERSON] .. Крім того, відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 18.06.2021 року за №1388 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає з 2019 року по теперішній час. Також факт не проживання [PERSON] за вищезазначеною адресою, також підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON] , [PERSON] .. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Власник, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 року №6-57цс11). Як встановлено матеріалами справи, позивач є власницею будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідач. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави для визнання члена сім`ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч.2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином згідно п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до позовних вимог позивача та наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідач не проживає більше року у будинку, який належить позивачу на праві власності. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в будинку за місцем реєстрації відповідачем суду не подано. З урахуванням викладеного, досліджених по справі доказів, встановлених обставин справи, суд вважає, що позивачем доведено наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved