Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» 05.06.2015 року укладено Кредитний договір № 490941248, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 18298,18 грн. зі сплатою 39,9 % річних. 28.01.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено Договір факторингу №2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490941248 від 05.06.2015 року. Таким чином, ТОВ « ФК «Веста» наділено правом грошової вимоги до Відповідача [PERSON] , а АТ «Альфа-Банк» втратив такі права. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490941248 від 05.06.2015 року. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором № 490941248 станом на 07.05.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 68034,26 грн., з яких 17966,82 грн. - заборгованість за кредитом, 21866,39 грн. - заборгованість за відсоткам на дату відступлення прав вимоги, 9258,15 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення прав вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості), 8000,00 грн. - заборгованість по пеням та штрафам, 1619,45 грн. - 3% річних, 4076,67 грн. - інфляційне збільшення боргу, 5246,78 грн. - нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 490941248 від 05.06.2015 року у загальному розмірі 68034,26 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року вищевказану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва 25.06.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Посилаючись на те, що у зв`язку з хворобою батька та іншими сімейними обставинами відповідач не змогла вчасно оплачувати грошові кошти, а в подальшому новий кредитор висунув вимоги, що перевищує тіло кредиту майже в 3 рази, а тому відповідач відмовилася сплачувати будь-які кошти. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Письмові матеріали справи містять заяву представника відповідача про відмову у задоволенні стягнення на оплату адвокатського бюро. Відповідно до якої заявлений розмір судових витрат у розмірі 20000,00 грн. які позивач просить стягнути з відповідача вважає не обґрунтованим та не співмірним зі складністю справи. Представник позивача подав відповідь на відзив. Відповідно до якої вказує, що боржник зобов`язаний сплачувати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховується 3 % річних від простроченої суми. Якщо зобов`язання виконане не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки, на особу яка допустила не належне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки. Представник відповідача до суду надала лист АТ «Альфа-Банк» від 26.10.2021 року № 92944-23.1-б/б адресованого [PERSON] , згідно якого 21.03.2016 року на рахунок [NUMBER] було зараховані кошти в сумі 800,00 грн., після чого кошти на рахунок не надходили. До канцелярії суду представником відповідача подана промова у дебатах по справі №754/6316/20 відповідно до якої, сторона позивача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Оскільки, позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона сплила і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду - є необґрунтованою. Представник позивача у судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.06.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Кредитний договір № 490941248. Відповідно до п. 2.1. Договору, сума кредиту, валюта кредиту - 18298,18 грн. Відповідно до п. 2.3. Договору, процентова ставка за користуванням кредиту 39,9 % річних. Відповідно до п. 2.3. Договору, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків 08.06.2020 року. 28.01.2019 року АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено Договір факторингу №2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490941248 від 05.06.2015 року. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490941248 від 05.06.2015 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідача, а ТОВ «ФК «Веста» втратив такі права. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що наявність правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи, а саме: підписаним відповідачем договором № 490941248 від 05.06.2015 року, розрахунком заборгованості, з якого вбачається про надання позивачем відповідачу кредиту у розмірі 18298,18 грн. шляхом перерахування на відповідний рахунок. Таким чином, фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів. Представником відповідача по справі було заявлено вимогу про застосування позовної давності. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Однак, стаття 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. З письмових матеріалів справи вбачається, що останнє погашення відповідачем заборгованості мало місце 21.03.2016 року на рахунок [NUMBER] в сумі 800,00 грн., після чого кошти на рахунок не надходили, про що свідчить листа АТ «Альфа-Банк» від 26.10.2021 року № 92944-23.1-б/б адресований [PERSON] (а.с.60 том 2). З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду 01.06.2020 року. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності про стягнення з відповідача заборгованості за період з 22.03.2016 року до 22.03.2019 року, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з 22.03.2019 року по 01.06.2020 року. Разом з тим, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не надано детального розрахунку заборгованості за період з 22.03.2019 року по 01.06.2020 року, а з наданих розрахунків не можливо встановити суму заборгованості за вище вказаний період, яка підлягає стягненню. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні, у зв`язку з відступленням права вимоги за кредитним договором, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed