Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Адвокат Колганова Ю.М., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 02 червня 2022 року (надійшла до суду 13 червня 2022 року), в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 червня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис №146; після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » залишити без змін; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору 992,40 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 5\~000 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 08 червня 2012 року сторони уклали шлюб, від якого мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який за досягнутою між ними згодою наразі проживає з матір`ю [PERSON] . Останній рік подружжя сумісно не проживає у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, взаєморозуміння, різними поглядами на життя, втратою почуттів, на яких ґрунтуються шлюб та сім`я. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, [PERSON] мешкає в іншій області та жодного зв`язку з позивачем не підтримує. [PERSON] наголошує, що шлюб фактично припинив існування, а тому його збереження на майбутнє є недоцільним та суперечитиме її інтересам. Потреби у наданні строку на примирення не вбачала. Ухвалою суду від 14 червня 2022 року (головуючий суддя Хомініч С.В.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.21). На підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №783 від 01 вересня 2022 року та протоколу за результатами повторного автоматизованого розподілу матеріали цивільної справи передано в провадження судді Ткаченку А.В. 01 вересня 2022 року, яку ухвалою суду від 06 вересня 2022 року прийнято ним до свого провадження (а.с.32). Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались. Представник позивача [PERSON] адвокат Колганова Ю.М. подала заяву, направлену на електронну пошту суду з КЕП, про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши 12 липня 2022 року через електронну пошту суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що дійсно наразі шлюбно-сімейні стосунки між ним та [PERSON] припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому він не заперечує проти розірвання шлюбу. Збереження шлюбу на майбутнє вважає неможливим, а тому не потребує надання строку на примирення. Додатково зазначив, що у січні 2022 року він пред`явив до Херсонського міського суду Херсонської області позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, про що дружині було відомо. Однак, справа до розгляду Херсонським міським судом Херсонської області призначена не була. Щодо посилань [PERSON] про відсутність між ними спору про визначення місця проживання їх спільного сина [PERSON] , то зазначив, що вони не відповідають дійсності. Так, на даний час він не має жодної можливості спілкуватись із сином, оскільки позивач чинить йому в цьому перешкоди. Щодо заявленого розміру судових витрат, то вважає їх неспівмірними зі складністю справи, а тому в їх стягненні просив суд відмовити. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, фактичне визнання відповідачем вимоги про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 08 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсон, актовий запис №146 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08 червня 2012 року, а.с.11). Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 18 жовтня 2014 року (а.с.12). З урахуванням висловленої відповідачем позиції, суд вбачає наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини, участі батька у його вихованні. Разом з тим, наявність такого спору не є перешкодою для вирішення спору про розірвання шлюбу. Судовим розгляд встановлено, що шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з несумісністю характерів, різними поглядами на сімейне життя, втратою почуттів, на яких ґрунтуються шлюб та сім`я. Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, проживають окремо та не підтримують жодних відносин, притаманних подружжю. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу та зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строк на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач, діючи через свого представника, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. До того ж перевіркою інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень та пошуком відомостей на сайті Судова влада, встановлено, що відповідач [PERSON] пред`явив позов про розірвання шлюбу із [PERSON] до Херсонського міського суду Херсонської області, ухвалою суду від 21 лютого 2022 року було відкрито провадження у справі №766/1087/22, розгляд призначено на 03 травня 2022 року. Відомості про ухвалення рішення в реєстрі відсутні. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу та відсутність клопотань про надання строку на примирення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Із свідоцтва\~про шлюб серії [NUMBER] від 08 червня 2012 року (а.с.11) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », а тому після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити його без змін з урахуванням відповідної вимоги позивача стосовно цього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція №0.0.2565159380.1 від 02 червня 2022 року ПриватБанк, а.с.1) за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 496 грн. 20 коп., інші 50% судового збору (496 грн. 20 коп. відповідно) стягнути з відповідача на її користь. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує\~зі ст.137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~з іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Як слідує з матеріалів справи, 09 травня 2022 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Колгановою Ю.М. було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.13-14). Деталізації виду послуг, що надаються адвокатом клієнтові безпосередньо в рамках вирішення спору про розірвання шлюбу договір не містить. У силу ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У п.3.1 договору передбачено, що за правову допомогу замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному Додатком до договору. Разом з тим, до позовної заяви не долучено ні додатків до договору, ні акта виконаних робіт, ні платіжних доручень на підтвердження дійсності оплати позивачем послуг адвоката в сумі 5000 грн., які б в сукупності підтверджували факт понесення позивачем таких витрат та наявність підстав для їх відшкодування. З огляду на відсутність таких доказів та заяв зі сторони позивача про намір подати їх суду протягом встановленого процесуальним законом строку, суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача.

Outcome: approved