Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначає, що він з 2020 року по серпень 2021 року перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Яворівська сироварня». Відповідно до наказу №2020/05-01к від 29.05.2020 його прийнято на посаду директора Товариства. 09.08.2021 його було звільнено з посади директора ТзОВ «Яворівська сироварня» на підставі п.1 ст.36 КЗпП Україна. В період з березня 2021 року по серпень 2021 року відповідачем було здійснено нарахування заробітної плати, однак виплата заробітної плати не відбувалась у зв`язку з незадовільним фінансовим становищем товариства. В день звільнення розрахунку з ним проведено не було. Крім цього, враховуючи вимоги законодавства стягненню також підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Просить позов задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 12.04.2022 року відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача 28 червня 2022 року подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що позивач обіймав посаду директора ТзОВ «Яворівська сироварня» повноваження якого передбачено Статутом ТзОВ «Яворівська сироварня», який діяв на час його діяльності. Так, пунктом 12.1 Статуту Товариства передбачено, що керівництво поточною діяльністю Товариства та виконання рішень загальних зборів учасників здійснює директор. Тобто, позивач мав забезпечити належне керівництво поточної діяльності Товариства, належне ведення бухгалтерського обліку, належне оформлення первинних документів, сплату всіх обов`язкових платежів. Сам позивач підтвердив, що за час його керівництва Товариство мало негативний фінансовий стан, тому з метою недопущення зросту заборгованості по обов`язкових платежах, власниками Товариства, зокрема [PERSON] вносила суми безпроцентної поворотної фінансової допомоги на забезпечення виплати заробітної плати позивачу, як директору Товариства. Внесення такої допомоги відбувалось періодично, щомісячно, при настанні часу виплаит авансу і зарплати позивачу в готівковій формі. Зазначені операції щодо виплати заробітної плати за період з березня 2021 року по серпень 2021 року були відображені самим позивачем у бухгалтерському обліку. Спірний період за який позивач нібито зазначає про те, що не отримував заробітної плати та відповідно розрахункових коштів (березень серпень) 2021 року, охоплює І, ІІ, ІІІ квартал 2021 року. Із фінансової та бухгалтерської звітності за 2021 рік вбачається, що за період березень серпень 2021 року позивачу здійснювалась виплата заробітної плати та розрахункових коштів в повному обсязі, про що засвідчував сам позивач власним електронним цифровим підписом, підписуючи квартальну звітність за І та ІІ квартал 2021 року та який відображав у бухгалтерському обліку до моменту свого звільнення, а відтак цим підтвердив такий вищенаведений порядок виплати йому заробітної плати в готівковому порядку через касу у спірний період. Фактично позивач отримав всі нараховані суми заробітної плати за період березень серпень 2021 року, що підтверджується відомостями бухгалтерського обліку, які були внесені самим позивачем за час його діяльності на посаді директора Товариства. Крім цього, внаслідок неефективної роботи позивача на посаді директора, 09.08.2021 за його згодою на підставі протоколу загальних зборів учасників Товариства №3 від 09.08.2021 року, останнього звільнено згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. З врахуванням того, що позивач як посадова особа в останній день роботи мав забезпечити виконання вимог ст.116 КЗпП України та фактично, як вбачається із бухгалтерського обліку це реалізував, тому зазначене в будь якому випадку виключає підстави для застосування вимог ст.117 КЗпП України. Крім цього, після звільнення позивач не передав ключі від приміщення Товариства, в якому зберігалась вся бухгалтерська документація та належним чином не здійснив передачу справ новому директору. Під час проведення заходів приймання передачі справ, 27 серпня 2021 року, керівником Товариства [PERSON] та учасником Товариства- [PERSON] в приміщенні Товариства, а саме за адресою: [ADDRESS] , встановлено факт зникнення бухгалтерської та кадрової документації за період 2020 2021 рр.. З цього приводу, 18 лютого 2022 року до Відділу поліції №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 , ч.1 ст.14 ч.1 ст.191 КК України. Крім того, на думку відповідача, позивач вирішив повторно отримати заробітну плату та розрахункові кошти, а тому позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Представником позивача адвокатом Антонюк І.Б. 30 червня 2022 року подано відповідь на відзив. Вказує, що відповідачем до відзиву на позовну заяву не надано жодного первинного документа на підтвердження обставин внесення в касу ТзОВ «Яворівська сироварня» коштів у вигляді безпроцентної поворотної фінансової допомоги, в тому числі з використанням прибуткових касових ордерів. Долучені відповідачем відомості з бухгалтерського обліку (проводки) не можуть вважатися доказами в розумінні вимог ст. 76-79 ЦПК України, оскільки не містять інформацію про особу яка вчинила відповідні записи в бухгалтерському обліку, дату їх внесення та формування, так як дані зазначені в записах можна відкоригувати у будь який час. Просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача у поданих запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що позивач не передав новому директору документи та у свою чергу 27.08.2021 року виявлено зникнення ряду документів серед яких договори про поворотну фінансову допомогу та касові документи. Всі ці документи були сформовані за час діяльності самого позивача. Крім цього вважає, що доводи позивача, які відображені у відзиві є безпідставними. Тому, з метою усунення будь яких застережень, додатково надають докази в електронному вигляді із засвідченням їх електронним цифровим підписом. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача та позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити. Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, зазначали, що такі є необґрунтованими та просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, суд приходить до наступного висновку. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, судом встановлено, що позивач обіймав посаду директора ТзОВ «Яворівська сироварня» та цей факт не заперечується сторонами. Згідно протоколу №3 загальних зборів учасників ТзОВ «Яворівська сироварня» [PERSON] звільнено з посади директора за згодою сторін з 09 серпня 2021 року, згідно ст.36 КЗпП України. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що особисто була свідком того, як [PERSON] отримував кошти, а також бачила папку з касовими ордерами та як позивач сам їх підписував. Вказала, що ключі від кабінету та документацію позивач після звільнення їй не передавав. З позивачем було проведено розрахунок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що з нею було підписано договір про позику для надання коштів на виплату заробітної плати. Всі документи з приводу позики оформляв директор. Кошти вносилися в касу два рази. Пояснила, що вона дала гроші [PERSON] шляхом готівкового розрахунку. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що бухгалтерською документацією та звітністю він не займався. Жодних звітів він не підписував, усім цим займався бухгалтер, який працював віддалено та неофіційно. Договори про надання поворотної фінансової допомоги також не підписував. Так, з приводу тверджень позивача про те, що в період з березня 2021 року по серпень 2021 року йому нараховувалась, але не виплачувалась заробітна плата, суд зазначає наступне. Статтею 43 Конституції України\~гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами\~ст. 233 КЗпП України\~та\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці». Згідно ч. 1 ст.\~3\~та ст.\~4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до статті 116КЗпП\~України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками,обраними і уповноваженими трудовим колективом),але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів,та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або не робочим днем , заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим коллективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Правила нарахування заробітної плати трудовим законодавством не регламентовано. У cт. 115\~КЗпП України\~визначено лише порядок її виплати, - не рідше двох разів на місяць. У відповіді директора ТзОВ «Яворівська сироварня» від 16.02.2022 №16/02 на звернення [PERSON] від 14.01.2022 року, позивача було звільнено з посади директора 09.08.2021 року за його згодою внаслідок неефективної роботи на посаді. Позивач у прохальній частині позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за березень 2021 року по серпень 2021 року. При цьому з наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити наявність заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі за вказаний період. Так,\~позивачем в\~якості підтвердженняпозовних\~вимог долучено\~копію виписки\~по картковому\~рахунку від\~ 04.04.2022, згідно якої 04.03.2021 року йому було виплачено заробітну плату у розмірі 2012,50 грн. Також позивачем додано витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальних відомостей про застраховану особу, вважаючи, що інформація Пенсійного фонду України є достатньою для стягнення з відповідача вказаних сум. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої\~статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом. Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої\~статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої\~статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Відповідно до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~єдиний внесок для платників, зазначених у\~статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної\~статтею 7 цього Закону\~бази нарахування єдиного внеску. Згідно ч. 8\~ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої\~статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Відповідно до абз. 2 ч. 8\~ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~при цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої\~статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Таким чином, офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 та ОК-7 стосовно позивача підтверджують лише його страховий стаж, та не можуть бути прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній. Таку позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 31 травня 2021 року у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19), висловлено позицію щодо даного доказу Судом встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та про її заборгованості за спірний період. З приводу доводів представника позивача про те, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу факту внесення в касу ТзОВ «Яворівська сироварня» коштів у вигляді безпроцентної поворотної фінансової допомоги, в тому числі з використанням прибуткових касових ордерів, суд зазначає наступне. Згідно п.44.1 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік», первинні документи\~можуть бути\~складені у\~паперовій або\~в електронній\~формі та\~повинні мати\~такі обов`язкові\~реквізити:\~назву документа\~(форми); дату\~складання; назву\~підприємства,\~від імені\~якого складено\~документ; зміст\~та обсяг\~господарської операції,\~одиницю виміру\~господарської операції; посади\~і прізвища\~(крім\~первинних документів,\~вимоги до\~яких встановлюються\~Національним банком\~України)\~осіб,\~відповідальних за\~здійснення господарської\~операції і\~правильність її\~оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно п.10 ст.1 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», яке затверджено постановою правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Згідно п.23 вищезазначеного Положення, касові документи можуть бути паперовими або електронними. Електронні касові документи повинні бути оформлені відповідно до вимог законодавства України у сфері електронного документообігу. Працівник установи/підприємства для підписання електронного касового документа зобов`язаний використовувати кваліфікований електронний підпис. Згідно п.6.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи, облікові регістри та бухгалтерська та інша звітність, створені у формі електронного документа, повинні зберігатися на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях, та протягом строку, що не повинен бути меншим від строку, встановленого для відповідних документів на папері. Так, згідно положень податкового законодавства, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Як вбачається з наданого представником відповідача балансу ТзОВ «Яворівська сироварня», на кінець 2021 року поточні зобов`язання підприємства за розрахунками з оплати праці ставили, 3,9 тис. грн., ( код 1630), інші поточні зобов`язання (код 1690) становили 496,2 тис. грн. Згідно оборотно сальдової звітності ТзОВ «Яворівська сироварня» за 2021 рік, знос (амортизація) нематеріальних активів ( рахунок 12) становив 12\~436,95 грн., розрахунки з різними дебіторами (рахунок 37) 239\~063,00 грн., розрахунки за іншими поточними зобов`язаннями ( рахунок 68) 244\~679,50грн. Крім цього, як вбачається з наданого представником відповідача звіту по проводках за березень 2021 по грудень 2021 року, 03.03.2021, 15.03.2021, 31.03.2021, 15.04., 30.04, 14.05, 31.05., 15.06, 30.06, 15.07, 30.07, 09.08. 2021 року видавались прибуткові касові ордери для розрахунку за кредитами та позиками з контрагентами. В ці ж дати згідно Звіту виписували видаткові касові ордери на ім`я [PERSON] для виплати зарплати (рахунок 661). Згідно тверджень представника позивача про не зазначення поворотної безпроцентної фінансової допомоги у податковій звітності, суд зазначає наступне. Відповідно до Довідника ознак доходів, наведеного у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого\~наказом Міністерства\~фінансів України\~від 13.01.2015\~р.\~№4 із змінами та доповненнями, основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, відображається у\~Податковому розрахунку\~сум доходу,\~нарахованого (сплаченого)\~на користь\~платників податку,\~і сум\~утриманого з\~них податку під ознакою доходу «153». Разом з тим, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку, відображається у Податковому розрахунку за ф. 1ДФ під ознакою доходу «197». Згідно Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №4 від 1.01.2015, у графі 6 «Ознака доходу» зазначається ознака доходу, наведена у розділі 1 «Довідник ознак доходів фізичних осіб» додатку 2 до Порядку. Ознака доходу визначається до нарахованого доходу. Якщо доходи виплачуються у звітному місяці (кварталі) не в повному обсязі і їх остаточна виплата буде здійснюватися у наступних місяцях (кварталах), ознака доходу в разі виплати повинна вказуватися відповідно до нарахованого у попередньому місяці (кварталі) доходу. Відповідачем надано копії квитанції №1 та №2 від 09.08.2021, 09.11.2021 та 30.01.2022 року з Податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І, ІІ, ІІІ квартали 2021 року. Згідно відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які є додатком до податкового розрахунку сум доходів, за березень, квітень, травень, червень, липень 2021, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було нараховано та виплачено 6000 гривень, а за серпень 2021 року позивачу було нараховано та виплачено 10396, 78 грн. Даний факт підтверджується квитанціями №1 та №2 Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І та ІІ квартали 2021 року, які підписані особистим ключем кваліфікованого електронного підпису, сертифікат №0018997a00093c4a000000041360f066af0c555e, видавець UA-30404750-19 АЦСК MASTERKEY» ТОВ «Арт Мастер» [PERSON] , як керівника ТзОВ «Яворівська сироварня». Згідно ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Досліджуючи питання того, чи виплачувалася позивачу фактично заробітна плата, суд виходить з приписів п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України, а саме що податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до відповідного бюджету або розрахункового документа на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 цього Кодексу. Крім того, п.3.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління\~Національного банку\~України від\~21\~січня 2004\~року №22 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Інструкція №22), передбачено, що банк приймає розрахункові документи на виплату оподатковуваного доходу, визначеного розділом IV Податкового кодексу України, лише за умови одночасного подання податковим агентом розрахункового документа на перерахування до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб із суми доходу або документального підтвердження їх сплати раніше. Отже, за нормами чинного законодавства, що регулюють сплату податку на доходи фізичних осіб, виплата заробітної плати здійснюється одночасно із сплатою відповідного податку на доходи фізичних осіб, а банківським установам прямо заборонено приймати до виконання платіжні доручення про виплату заробітної плати, без одночасної сплати такого податку. Виходячи з вищенаведеного, а також зазначення у наданій відповідачем бухгалтерській документації як про нарахування, так і виплату доходу у вигляді заробітної плати позивачу, суд виходить з того, що такі доходи були фактично виплачені позивачу відповідачем, адже з них був сплачений ПДФО, що можливо лише при одночасній виплаті заробітної плати, згідно правил п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України, п.3.10 Інструкції №22. Крім цього, сторони не надали суду будь-яких доказів на підтвердження того, на яких умовах позивач був прийнятий на роботу, повного чи неповного робочого часу (повної чи неповної ставки), а також про розмір його заробітної плати. Позивач також\~будь-яких\~доказів про\~свою трудову\~діяльність,\~окрім однієї\~виписки по\~картці/\~рахунку [NUMBER] \~за період\~з 01.03.2021\~ 04.04.2022,\~суду не надав. В такому випадку суд оцінює відносини сторін зважаючи на загальні засади доказування, які визначені у ст.81 ЦПК України, які передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, що згідно наказу №2021/08-3К від 10.08.2021 директора ТзОВ «Яворівська сироварня» З.Федунь приступила до виконання обов`язків директора ТзОВ «Яворівська сироварня» з 10 серпня 2021 року. Актом про приймання передачі справ (документів) у зв`язку із зміною директора від 27 серпня 2021 року засвідчено відсутність наступних документів: касові документи (прихідні, видаткові ордери та ін..) за 2020-2021 року, відомості про нарахування та виплату заробітної плати працівникам Товариства за 2021 рік, кадрові документи: накази про прийняття та про звільнення, про надання відпусток, а також заяви з цього приводу за за 2020 - 2021 роки, штатні розклади, табелі обліку робочого часу, банківські документи (виписки та платіжні доручення), фінансова та бухгалтерська звітність, договори безпроцентної повторної фінансової допомоги, договори про надання послуг за 2020-2021 роки, про що було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління поліції у Львівській області. Відповідно до статей 77,78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно достатті 76 ЦПК Українивстановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідност. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Твердження представника позивача, що долучені представником відповідача докази не можуть вважатися належними та допустимими, оскільки не містять інформацію про особу, яка вчинила відповідні записи в бухгалтерському обліку, дату їх внесення та формування, а також те, що такі могли піддіатися корегуванню, то такі не беруться судом до уваги, зважаючи на наступне. У\~\~постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 Верховний Суд вказав, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Аналогічний висновок зроблений у постанові від 23.09.2021 у справі №910/17662/19. \~Згідно з приписами Закону "Про електронні довірчі послуги" використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (статті 14, 18, 23 Закону). У Керівництві "Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі", ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30.01.2019 (далі - Керівництво) зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів. Дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або GPS-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони). У постанові від 03.08.2022 року Верховний Суд зазначив, що електронні докази повинні оцінюватися так само, як і інші види доказів, зокрема, щодо їх прийнятності, автентичності, точності та цілісності. Обробка електронних доказів не повинна бути невигідною для сторін або надавати несправедливу вигоду одній із них. В межах, прийнятних відповідно до національного законодавства та на розсуд суду електронні дані повинні прийматися як автентичний доказ, допоки інша сторона не наведе відповідні обґрунтовані доводи на спростування цього. Достовірність електронних доказів презюмується до тих пір, поки немає розумних сумнівів у протилежному. Під час дослідження електронних доказів має відбуватись\~належна ідентифікація\~таких доказів. Це означає, зокрема, що будь-яка технологія, яка підтверджує автентичність, точність і цілісність даних, повинна бути прийнята. Також Верховний Суд звертає увагу на\~презумпцію цілісності\~(достовірності)\~електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивач не довів суду встановлення йому іншого розміру заробітної плати, ніж задекларовано відповідачем під час подання ним звітності до органів ДПС, не надав інших доказів того, що заробітна плата нараховувалась, але не виплачувалась, суд дійшов висновку, що заробітна плата відповідачем йому була повністю нарахована та виплачена, як це підтверджується бухгалтерської документацією відповідача, а тому відсутні правові підстави для задоволення як основної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, так і похідної вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.

Outcome: dismissed