Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, зазначивши, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 2,59 га в адмінмежах Рацівської сільської ради Чигиринського району згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 028409. За життя [PERSON] 25.08.2010 року склав заповіт, посвідчений секретарем Рацівської сільської ради, за яким заповів позивачу [PERSON] належну йому земельну ділянку розміром 2,59 га, розташовану на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, та майновий пай, належний спадкодавцю на підставі свідоцтва серії [NUMBER] , виданого Рацівською сільською радою 16.02.2002 року, а все інше майно, де б воно не було, та з чого б не складалося і все, що буде належати йому на день смерті, заповів [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняв позивач та відповідачка, які протягом шести місяців після смерті спадкоадвця звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу. Однак, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 028409 не зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, державна реєстрація даних земельних ділянок площею 2,18 га та 0,41 га в Державному земельному кадастрі не здійснювалася, тому кадастрові номери земельних ділянок відсутні. Окрім того, наданий позивачем заповіт не відповідає вимогам абз. 2 п. 17 розділу ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільских, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року № 22/5, що діяла на момент посвідчення заповіту, щодо наявності не заповнених до кінця та не прокреслених рядків у заповіті. Тому позивачу рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на неможливість в позасудовому порядку оформити спадщину, позивач просить визнати за ним право власності на вищевказані земельні ділянки в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити та визнати за позивачем право власності на земельні ділянки після померлого [PERSON] , пояснивши, що позивач та відповідачка є спадкоємцями майна померлого за заповітом та прийняли спадщину. Однак позивач не зміг нотаріально оформити вказані земельні ділянки, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю не було зареєстровано у встановленому порядку у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, державна реєстрація земельних ділянок в Державному земельному кадастрі не здійснювалася, тому кадастрові номери земельних ділянок відсутні. Окрім того, нотаріус вказала позивачу, що наданий ним заповіт не відповідає вимогам абз. 2 п. 17 розділу ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільских, селищних, міських Рад народних депутатів, щодо наявності не заповнених до кінця та не прокреслених рядків у заповіті. Разом з тим, позивач прийняв спадщину за заповітом на вище вказану земельну ділянку, державний акт був виданий власнику органом місцевого самоврядування, що є безумовним доказам існування у нього законного права на цю земельну ділянку, а спадкодавець, заповідаючи позивачу саме це майно, здійснив своє дійсне волевиявлення, тому не закреслені секретарем сільської ради під час заповнення заповіту вільні рядки в тексті не впливають на волевиявлення заповідача і не є підставою для визнання заповіту недійсним. Позивач не може в позасудовому порядку узаконити свої спадкові права, тому просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надіславши 29.08.2022 року заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що 04 вересня 2010 року відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.09.2010 року помер [PERSON] . Після його смерті на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області (нині - територія Чигиринської міської ради Черкаського району Черкаської області) відкрилася спадщина. За життя [PERSON] 25.08.2010 року склав заповіт, посвідчений секретарем Рацівської сільської ради, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано, про що свідчить відповідний запис на ньому, за яким заповів [PERSON] (позивачу) земельну ділянку розміром 2,59 га, розташовану на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, та майновий пай, належний спадкодавцю на підставі свідоцтва серії [NUMBER] , виданого Рацівською сільською радою 16.02.2002 року, а все інше майно, де б воно не було, та з чого б не складалося і все, що буде належати йому на день смерті, заповів [PERSON] (відповідачці [PERSON] ). Позивач прийняв спадщину у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується даними Чигиринської державної нотаріальної контори № 308/01-16 від 23.08.2022 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 26239522 від 25.02.2011 року. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.07.2022 року № 645/02-31 нотаріусом Чигиринської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з тих підстав, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 028409 не зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, державна реєстрація даних земельних ділянок площею 2,18 га та 0,41 га в Державному земельному кадастрі не здійснювалася, тому кадастрові номери земельних ділянок відсутні. Окрім того, наданий позивачем заповіт не відповідає вимогам абз. 2 п. 17 розділу ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільских, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року № 22/5, що діяла на момент посвідчення заповіту, щодо наявності не заповнених до кінця та не прокреслених рядків у заповіті. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до даних Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 028409 від 28.03.2002 року, виданого на підставі рішення Рацівської сільської ради народних депутатів від 11.02.2002 року № 116, був власником земельних ділянок площею 2,18 га та 0,41 га, загальною площею 2,59 га, розташованих на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В той же час, судячи з даних архівної довідки архівного відділу Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області № 127/04-04 від 18.08.2020 року згідно з Книгою реєстрації видачі сертифікатів на земельну частку (пай), що видавалися Рацівською сільською радою Чигиринського району Черкаської області, у 1997 році на ім`я [PERSON] було виготовлено сертифікат серії ЧР № 0170615 на земельну частку (пай)розміром 2,75 га, про що в Книзі реєстрації зроблено запис № 928, у графі напроти прізвища [PERSON] стоїть підпис про отримання сертифіката на руки, відмітка "Погашено" - відсутня. Згідно з довідкою відділу у Чигиринському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.340-384/112-20 від 31.07.2020 року відповідно до даних Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі власникм сертифікатів із земель колективної власності бувшого КСП "Придніпровське" Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 2002 року на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0170615 за [PERSON] обліковується земельна ділянка загальною площею 2,59 га, в тому числі: 2,18 га (земельна ділянка № [NUMBER] ) - рілля, 0,41 га (земельна ділянка № [NUMBER] ) - сіножаті, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інформація про виготовлення та отримання Державного акту у Відділі відсутня. А згідно з довідкою відділу у Чигиринському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.340-28/112-21 від 22.02.2021 року відповідно до даних Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі власникм сертифікатів із земель колективної власності бувшого КСП "Придніпровське" Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 2002 року на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0170615 за [PERSON] обліковується земельна ділянка загальною площею 2,59 га, в тому числі: 2,18 га (земельна ділянка № [NUMBER] ) - рілля, 0,41 га (земельна ділянка № [NUMBER] ) - сіножаті, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державна реєстрація даних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі не здійснювалась, а тому кадастрові номери відсутні. Разом з тим, судячи з рішення виконавчого комітету Рацівської сільської ради від 31.01.2002 року № 12 виконавчим комітетом сільської ради ухвалювалось рішення про виділення [PERSON] земельної ділянки в натурі згідно схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в полі першочергового розподілу № 2 та по сіножатях з поля № 56 згідно належного сертифікату серії ЧР № 0170615, доручити Черкаському філіалу інституту землеустрою визначити дану земельну ділянку в натурі та встановити межі і виготовити земельно-кадастрову документацію в 2-х місячний термін зареєструвати їх в органах державної влади. Як вбачається з листа ДП "Черкаський НДПІЗ" № 175 від 02.12.2021 року Чигиринський районний відділ ДП "Черкаського НДПІЗ" не виконував роботи по виготовленню технічної документації на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рацівської сільської ради на підставі сертифікату серії ЧР № 0170615 на земельну частку (пай) померлого [PERSON] , технічна документація відсутня. З відповіді на адвокатський запит № 44/12-04 від 02.09.2022 року виконавчий комітет Чигиринської міської ради повідомляє, що на території Рацівської сільської ради [PERSON] було виділено земельну ділянку загальною площею 2,59 га, яка була виділена в натурі і оброблялася самостійно спочатку [PERSON] , а після його смерті - [PERSON] . Виготовленням документів та виділенням земельної ділянки в натурі займався Черкаський інститут землеустрою, до Рацівської сільської ради документація по видачі [PERSON] державного акту не передавалася. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] органом місцевого самоврядування Рацівською сільською радою замість сертифікату серії ЧР № 0170615 на земельну частку (пай) 28.03.2002 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 028409, який не був зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, тому державна реєстрація земельних ділянок в Державному земельному кадастрі не здійснювалася і кадастрові номери земельних ділянок відсутні. Разом з тим, як передбачено п. 2 розд. VІІ Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території. Заява також може подаватися особою, якій на підставі рішення Кабінету Міністрів України та відповідного договору було передано у господарське відання об`єкт державної власності, що використовується у процесі провадження діяльності з передачі електричної енергії і транспортування та/або зберігання природного газу, і на замовлення якої була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, у постійне користування зазначеній особі. Виходячи з вище викладеного, відсутність кадастрових номерів на земельних ділянках та не реєстрація державного акту на право приватної власності на землю у Книзі записів актів не свідчить про їх несформованість, оскільки вони були виділені спадкодавцю в натурі відповідно до схеми поділу земель, спадкодавець, а потім і його спадкоємець починаючи з 2002 року користувалися даними земельними ділянками і обробляли їх. Разом з тим, у позивача відсутня можливість в позасудовому порядку узаконити свої спадкові права, оскільки нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки. Що стосується відмови нотаріуса в частині посилання на порушення посадовою особою органу місцевого самоврядування вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільских, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року № 22/5, що діяла на момент посвідчення заповіту, та не закреслення вільних рядків у заповіті, то судом встановлено таке. Нормою ст. 1251 ЦК України визначено, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у ст. 1247 ЦК України. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем; бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 1247 ЦК України заповіти, посвідчені вказаними особами, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, що передбачено ч.2 ст. 1247 ЦК України. Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). З наданого позивачем заповіту вбачається, що документза своїм змістом викладений чітко і зрозуміло, містить конкретно викладені обставини щодо того кому, яке саме майно і в якому порядку заповідає спадкодавець, підписаний особисто заповідачем, який в заповіті зазначив, що даний заповіт на його прохання та з його слів записаний секретарем Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області [PERSON] за допомогою компютерної техніки, прочитано заповідачем вголос, відповідає його дійсним намірам та підписано заповідачем власноручно. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, що було відображено в заповіті від 25.08.2010 року, який був досліджений в судовому засіданні, при цьому доказів протилежного суду не доведено. Більше того, Верховний Суд у справах, в яких особи покликались на нікчемність заповіту, вказав, що наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова від 20.05.2019 у справі №522/904/16-ц, постанова від 03.07.2019 у справі № 725/2412/15-ц). А, як зазначалося вище, вказаний заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі і має\~статус чинного,\~номер заповіту\~в реєстрі\~нотаріальних дій\~-\~195,\~дата посвідчення\~-\~25.08.2010\~року,\~місце зберігання\~-\~Рацівська сільська рада Чигиринського району Черкаської області, а тому приймається судом як правомірний правочин. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Поскільки відповідачка не заперечує проти задоволення позову, оскільки вона не має інтересу до спадкового майна позивача, інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні, а позивач не може узаконити свої спадкові права в позасудовому порядку, тому суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності шляхом повного і всебічного дослідження, вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на вище вказані земельні ділянки. На підставі\~викладеного,\~п.\~2\~розд.\~VІІ\~Закону України\~"Про\~Державний земельний\~кадастр",\~ст.ст.\~328,1217,1235,1247,1251,1257,1268,1270\~ЦК України,\~

Outcome: approved