Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31.07.2020 року розірвано, та у них є спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу батько дитини - [PERSON] не займається вихованням сина, відмовляється та не бажає утримувати дитину, не надає матеріальної допомоги. Хоча в провадженні Старосинявської ДВС перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення на користь її користь на утримання неповнолітнього сина аліментів в розмірі 1500 грн., однак відповідач не працює, є наркозалежним, тому аліменти сплачує його мати [PERSON] . Позивач вказує, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , [INFO] , він не приймає участі ні в утриманні, ні у виховання дитини, не цікавиться станом здоров`я та його навчальним процесом. Тому, на підставі ч.2 ст. 164 СК України, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Старосинявського районного суду від 30.11.2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року залучено до участі у даній справі Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та доручено Органу опіки та піклування Хмельницької міської ради згідно з ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 28 квітня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні в режимі відео конференції позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позові, просили позбавити відповідача батьківських прав. Також позивач пояснила, що після припинення шлюбних відносин батько не займається вихованням дитини та не цікавиться сином, з часу розірвання шлюбу до сина не приходив, у минулому році на свято [PERSON] відповідач спілкувався із сином у телефонному режимі, пообіцяв прийти із подарунком, однак так і не прийшов, а дитина чекала батька. Відповідач не працює, вживає наркотичні засоби, заборгованості зі сплати аліментів немає, однак їй відомо, що аліменти сплачує мати та сестра відповідача. Син уже протягом останнього року батька не згадує, тому вона хоче створити нову сім`ю, і щоб син був усиновленим. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, тому просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та опублікуванням оголошення на офіційному веб-сайті суду, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв чи клопотань не подавав, відзив на позов не надавав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Хмельницької міської ради, Органу опіки та піклування Хмельницької міської ради в судове засідання не з?явилися, попередньо подавши суду заяву про розгляд справи без участі представника Органу опіки та піклування. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, протокольною ухвалою суду від 27 вересня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького районного управління юстиції у Хмельницькій області 10.11.2015 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.9) Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.07.2020 року, яке набрало законної сили 08 вересня 2020 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . (а.с.8) Як слідує із доводів позивача, з часу розірвання шлюбу відповідач [PERSON] із сином [PERSON] не проживає. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , однак на даний час фактично за вказаною адресою не проживає, місце роботи також невідоме, про що свідчить довідка Старосинявської селищної ради № 603 від 23.10.2021 року. (а.с.10) Як слідує із повідомлення Служби у справах дітей Старосинявської селищної ради №1870 від 29.10.2021 року, [PERSON] , [INFO] , до Служби з приводу усунення перешкод у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , за період з липня 2020 року не звертався. Аналогічна інформація міститься і у повідомлення Служби у справах дітей Хмельницької міської ради №3424/01-31 від 20.10.2021 року. (а.с.11,12) Згідно довідки адміністрації Хмельницького закладу дошкільної освіти №57 «Перлинка» Хмельницької міської ради Хмельницької області №01-31/107 від 29.11.2021 року [PERSON] , мати вихованця [PERSON] , [INFO] , опікується дитиною, батька дитини за час перебування хлопчика в закладі (1,5 роки) не бачили, що підтверджується поясненнями вихователів даного закладу [PERSON] та [PERSON] (а.с.43-45). Згідно довідки №1064, яка видана КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Хмельницької міської ради 25.11.2021 року, при укладенні декларації з лікарем - педіатром, законним представником неповнолітнього [PERSON] вказана [PERSON] та на прийомі у лікаря педіатра, неповнолітній [PERSON] завжди був в супроводі матері [PERSON] . Відповідно до довідки КНП «Хмельницький обласний медичний центр психічного здоров`я» №544 від 05.05.2022 року [PERSON] , [INFO] , перебуває під спостереженням у лікаря-нарколога в КНП «ХОМЦПЗ» з 21.04.2021 року. Як встановлено з повідомлення Хмельницького районного управління поліції №1 від 09.05.2022 року [PERSON] , [INFO] з 2017 року притягався до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст. ст.44-3 ч. 1, 2, 177, 175-1 ч. 1,2, 44 ч. 1, 51 ч. 1, 173, 130 ч. 1, 178 ч. 1,2, 109 ч. 3 КУпАП. 23.03.2022 року Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради надав висновок за вих. №654/01-31 про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Даний висновок вмотивовано тим, що Органу опіки та піклування не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку батька, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання та утримання дитини, попередження його про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. У справі не має документів щодо його жорстокого поводження з дитиною, а також документів про доведену вину в його діях, притягнення до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] за вказаною в позові адресою не проживає, у справі не має акта обстеження його житлово-побутових умов, провести з ним бесіду та з`ясувати його позицію неможливо. Вирішення даного питання має ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача, його поведінці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та тягне за собою серйозні наслідки, як для батька, так і для дитини. Тому, орган опіки та піклування прийняв рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . (а.с.) Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Виходячи з положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08.05.2019 року у справі № 409/1865/17-ц, від 02.10.2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18, від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18 , від 23.12.2020 року у справі №522/21914/17. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано та після розірвання шлюбу відповідач у справі не відвідує свого малолітнього сина, не відвідував сина і у дошкільному закладі протягом 1,5 року, не приймав участі у його вихованні, не звертався з приводу усунення йому перешкод у виховання сина, що свідчить про його неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та свідоме нехтування зазначеними обов`язками, однак вказані обставини, на переконання суду, не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав без його попередження про зміну ставлення до дитини та застосування такого крайнього заходу впливу. Посилання позивача на те, що відповідач веде неналежний спосіб життя та вживає, притягувався до адміністративної відповідальності, на даний час, як стало їй відомо зі слів знайомих, можливо і притягнений до кримінальної відповідальності, тому вона бає створити нові сім`ю та щоб, сина усиновили, та це буде відповідати інтересам дитини, не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела. Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради надав висновок за вих. №654/01-31 про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, чого у даному випадку позивачем не доведено та судом не встановлено, та зважаючи на те, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач неналежно та не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання свого малолітнього сина. При вирішення питання щодо судових витрат, суд, виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України, покладає понесені позивачем судові витрати на останнього, оскільки у позові відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed