Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Фостяк О.Я. 22.08.2022 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі АТ «Банк Кредит Дніпро») суму безпідставно набутих коштів у розмірі 89 571, 73 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є користувачем банківського карткового рахунку № [NUMBER] у АТ «Банк Кредит Дніпро». З березня 2018 року він користувався зазначеним рахунком, шляхом здійснення онлайн-розрахунків карткою в мережі Інтернет, розрахунків за товари і послуги в банківських терміналах, зняття готівкових коштів та поповнення рахунку готівковими коштами чи шляхом безготівкових переказів. За час вказаного користування картковим рахунком він неодноразово здійснював фінансові операції, які тягнули за собою як списання коштів, так і їх зарахування. При цьому, [PERSON] не здійснював ретельного арифметичного контролю за вказаними операціями, оскільки загальна сума коштів, що вносилась ним на рахунок приблизно відповідала загальній сумі коштів, які знімались (списувались) з рахунку. У другій половині 2020 року на мобільний телефон позивача почали надходити смс-повідомлення від банківської установи із вимогами сплати заборгованості, у подальшому з`ясувалось, що відповідачем подано позовну заяву до Сихівського районного суду м.Львова про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Основним запереченням [PERSON] проти зазначеного позову була відсутність факту виникнення між сторонами спору відносин з надання та отримання кредиту, оскільки відсутнє волевиявлення відповідача на вчинення відповідного правочину, що позбавляє позивача права вимагати сплати відсотків чи будь-яких інших нарахувань на суми коштів, які знімались з банківського рахунку. 12.11.2021 Сихівський районний суд м.Львова ухвалив рішення, яким стягнув із [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість в сумі 138 138,94 грн., яка складається із залишку строкового кредиту 81\~980,8 грн., залишку нарахованих строкових відсотків 4\~007,59 грн., залишку простроченого кредиту 163 2,92 грн. та залишку прострочених відсотків 35\~827,05 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 вказане рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове, яким позов задоволено частково, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» лише заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 98\~304, 40 грн., у задоволенні вимоги банку про стягнення нарахованих та прострочених відсотків відмовлено. Таким чином, вважає, що Львівський апеляційний суд фактично підтвердив, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] не існувало правовідносин з надання кредиту, оскільки між ними не досягнуто згоди щодо таких істотних умов кредитного договору, як розмір і порядок сплати процентів. Розрахунок заборгованості за вказаним договором у даній справі складений без урахування факту неукладеності цього договору і, відповідно, безпідставності нарахування платежів, пов`язаних з нібито отриманим кредитом (прострочених/нарахованих комісій, прострочених/нарахованих відсотків, періодичної плати за розрахункове обслуговування), наслідком чого є безпідставне списання банком відповідних коштів і штучне збільшення заборгованості [PERSON] , оскільки у разі спрямування таких сум на погашення боргу, його залишок був би меншим на 89\~571,73 грн. Із покликанням на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, вважає, що вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача, як безпідставно набуті. Ухвалою від\~23\~серпня 2022\~прийнято до\~розгляду позов\~та відкрито\~провадження у\~даній справі\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з викликом сторін. Від представника відповідача АТ «Банк Кредит Дніпро» - В.М.Лисенка 12.09.2022 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. Між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (з 15.08.2018 року назву змінено на АТ «Банк Кредит Дніпро») та [PERSON] 07 березня 2018 року було укладено кредитний договір №26258000004787-КР, а саме було підписано Заяву про надання кредиту (кредитний договір №26258000004787-КР). Згідно умов Заяви про надання кредиту, Клієнт звертається до Банку з офертою та просить надати Кредит, у національній валюті в розмірі, на умовах та в порядку, передбаченому у цій Заяві та універсальному договорі банківського обслуговування (далі - УДБО). Згідно розділу 14 Заяви про надання кредиту, поданням та підписанням цієї заяви клієнт розуміє та погоджується з тим, що за умови підписання цієї заяви про надання кредиту, підписання та скріплення печаткою зі сторони Банку та надання кредиту (що разом вважається акцептом Банку) ця Заява разом з графіком платежів/розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, УДБО та Тарифами Банку складають кредитний договір, строк дії якого зазначений в розділі 13 цієї Заяви. Згідно розділів 13 та 13а Заяви про надання кредиту, сума наданого кредиту 100 000,00 грн. Строк кредиту 12 місяців. Таким чином, твердження позивача про відсутність між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ним кредитних правовідносин є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи. Вказане також підтверджується зазначеною постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022, яким встановлено, що [PERSON] отримав та використовував кредитні кошти, а також погашав заборгованість, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору. Відмова Львівським апеляційним судом у стягненні із [PERSON] нарахованих та прострочених відсотків обґрунтована недоведеністю банком нарахування таких відсотків в розмірі, зазначеному у розрахунку. Таким чином, зазначає, що твердження позивача про неукладеність кредитного договору, що свідчить про відсутність у нього обов`язку щодо сплати платежів, пов`язаних з отриманням кредиту, та як наслідок безпідставності набуття банком коштів, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства та обставинам справи. Окрім цього, від представника відповідача АТ «Банк Кредит Дніпро» - В.М.Лисенка 12.09.2022 надійшла заява про застосування строків позовної давності, у якій представник відповідача вказав, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, оскільки сума, яку він просить стягнути, в розмірі 89\~571,73 грн., була сплачена [PERSON] в рахунок погашення нарахованих відсотків, комісії за кредитним договором №26258000004787-КР від 07.03.2018. Дана сума коштів була сплачена позивачем у період з 25.05.2018 по 05.06.2020. У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, просив позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Лисенко В.М., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «Easycon», відповідно до ухвали суду від 16.09.2022, у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, надав пояснення, які відповідають змісту відзиву на позов. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (з 15.08.2018 року назву змінено на АТ «Банк Кредит Дніпро») та [PERSON] 07 березня 2018 року було укладено кредитний договір №26258000004787-КР. 07.03.2018 між Банком та Позичальником було підписано Заяву про надання кредиту (кредитний договір №26258000004787-КР). Згідно умов Заяви про надання кредиту, Клієнт звертається до Банку з офертою та просить надати Кредит, у національній валюті в розмірі, на умовах та в порядку, передбаченому у цій Заяві та універсальному договорі банківського обслуговування (далі - УДБО). Згідно розділу 14 Заяви про надання кредиту, поданням та підписанням цієї заяви клієнт розуміє та погоджується з тим, що за умови підписання цієї заяви про надання кредиту, підписання та скріплення печаткою зі сторони Банку та надання кредиту (що разом вважається акцептом Банку) ця Заява разом з графіком платежів/розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, УДБО та Тарифами Банку складають кредитний договір, строк дії якого зазначений в розділі 13 цієї Заяви. Згідно розділів 13 та 13а Заяви про надання кредиту, сума наданого кредиту 100 000,00 грн. Строк кредиту 12 місяців. У зв`язку із порушенням умов вказаного кредитного договору позивачем [PERSON] , АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 12.11.2021 позов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, ухвалено стягнути [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №26258000004787-КР від 07.03.2018 в розмірі 138\~138 грн. 94 коп., а також 2 270 грн. судового збору. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12 листопада 2021 року\~скасовано та ухвалено постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задоволено частково. Постановлено стягнути з [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 26258000004787-КР від 07 березня 2018 року в розмірі 98\~304,40 грн., у задоволенні решти позовних вимог АТ «Банк Кредит Дніпро»\~відмовлено. Також вирішено стягнути з\~ [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» 690,08 грн. судового збору. Позивач [PERSON] обґрунтовуючи позовні вимоги, вважає, що сума в розмірі 89\~571,73 грн. це безпідставно набуті відповідачем кошти, оскільки вказаною вище постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 встановлено правомірність стягнення з нього лише тіла кредиту за кредитним договором від 07.03.2018. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. При цьому суд враховує, що положення глави 83 ЦК України передбачають можливість їх застосування у тому числі можливість повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. За змістом частини першої\~статті 1212 ЦК України\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2\~ст. 11 Цивільного кодексу України. Загальна умова частини першої\~статті 1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі\~ст. 1212 Цивільного кодексу України\~тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~ст. 1212 ЦК України\~може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору. Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі\~ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті\~11, частин першої та другої статті\~509 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу. Таким чином, наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень\~статті 1212 ЦК України, якщо згадана підстава продовжує існувати. Зокрема, з огляду на положення статей\~11,\~202,\~509,\~626 ЦК України\~достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Як було встановлено судом, кошти у формі відсотків та інші платежі за користування кредитом позивачем [PERSON] сплачувались на підставі укладеного кредитного договору між сторонами від 07.03.2018, відтак такий кредитний договір був достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів) АТ «Банк Кредит Дніпро», що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень\~статті 1212 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справі №910/660/19 від 21.02.2020, у справі №753/120/18 від 19.01.2022. Твердження позивача про безпідставність нарахування заборгованості з вини АТ «Банк Кредит Дніпро», наслідком чого стала переплата на суму 89\~571,73 грн., не заслуговують на увагу, оскільки для кондикційних зобов`язань, якими є спірні відносини, вина не має значення, так як важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої за відсутності правової підстави або підстави, на якій майно набувалося, проте згодом така відпала. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, відтак у задоволенні позовних слід відмовити. Розглядаючи заяву представника відповідача про застосування позовної давності, слід зазначити таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). З огляду на вказані норми, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , строк позовної давності застосуванню не підлягає. Відповідно до ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав Згідно із ч.ч. 1,2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed