Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У липні 2021 року позивач\~ [PERSON] , звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила скасувати арешт з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] право власності на яку зареєстровано за [PERSON] ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна від 01.11.2005 за реєстраційним № 2552846 про арешт вказаної квартири. На обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що під час досудового розслідування кримінальної справи за № 53-748 Спеціалізованим слідчим відділом СУ ГУ МВС України в м. Києві постановою старшого слідчого Змаженко Л.Я. накладений арешт на квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаної постанови Першою Київською державною нотаріальною конторою 01.11.2005 зареєстрований тип обтяження-арешт нерухомого майна та внесений запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 2552846. При розгляді вищевказаної кримінальної справи у судовому порядку постановою Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2007 постановлено з кримінальної справи «№ 1-539/2007 виділити в окреме провадження кримінальну справу за епізодами, пов`язаними із заволодінням квартирою [ADDRESS] . На час розгляду у Деснянському районному суді м. Києва кримінальної справи № 1-539/2007 власником квартири була [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.12.2003 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Петровою С.М. [PERSON] проживала у вказаній квартирі, була добросовісним набувачем, що підтверджено Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2008, залишеним без змін ухвалою колегією суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2008 та залишалася власником квартири до дня смерті. [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.02.2021. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що підтверджено Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 64513676 від 26.04.2021, спадкова справа № 67567830. Спадкоємцями прав та обов`язків (спадщини) після смерті [PERSON] є її онуки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено довідкою про склад спадкоємців від 08.06.2021 № 69/01-16. До спадкової маси після смерті [PERSON] входить також квартира [ADDRESS] , на яку постановою слідчого Спеціалізованого слідчого відділу СУ ГУ МВС України в м. Києві накладений арешт, що підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.06.2021. Накладений арешт перешкоджає позивачу оформити спадщину на вказану квартиру, а тому виникла потреба звернутися до суду за захистом своїх прав. Зняти арешт у позасудовому порядку є неможливим. 20 липня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в той же час позивач подала клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. Підтверджують викладені у позовній заяві фактичні обставини та просять задовольнити позовні вимоги. Представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якій пояснив, що з викладеними аргументами відповідача 2 у відзиві не погоджується, а саме: Правова позиція Верховного Суду України в постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 погоджується, виходячи з наступних висновків: -Спори про звільнення майна з під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства; -питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 КПК України. Велика Палата Верховного Суду України відступає від її висновку, сформульованого в п. 49 постанови від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, у частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства. Натомість вимоги у справі № 754/10853/21 щодо зняття з квартири [ADDRESS] арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим кодексом, грунтуються на праві власності на майно, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої ст. 19 ЦПК України, а тому можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Таким чином, доводи відповідача 2 щодо врахування при розгляді цивільної справи № 754/10853/21 постанови Верховного Суду України від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 є необгрунтованими, адже фактичні обставини справ у частині накладення арешту на майнов справі № 754/10853/21 та справі № 727/2878/19 відмінні, у справі про зняття арешту з майна № 754/10853/21 арешт на нерухоме майно було накладено під час дії КПК України 1960 року, натомість у справі про зняття арешту з майна № 727/2878/19 арешт на майно накладений згідно КПК України 2012 року, відмінними є кінцеві (остаточні) процесуальні рішення у кримінальних справах, в межах яких були накладені арешти на майно, відтак Велика Палата Верховного Суду України відступила від її висновку, сформульованого в п. 49 постанови від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, у частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного законодавства. З огляду на приведені вище доводи, вимога відповідача 2 про закриття провадження у справі є безпідставною. Представник відповідача 1 Київської міської Прокуратури в судове засідання з`явилась, надала пояснення на позовну заяву та пояснила, що надати інформацію про надходження до прокуратури м. Києва постанови Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2007 та відповідних виділених матеріалів кримінальної справи, чи направлялись вони взагалі судом, подальший рух кримінальної справи, не виявляється за можливе. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюється норми КПК України 1960 року. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 ст. 321 ЦК України). Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального-процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню слідчим, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Представник відповідача 2 Головного управління Національної поліції в м. Києві, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, в той же час на адресу суду надіслали відзив на позовну заяву, в якій вказали, що \~ \~ \~ \~запе5речують проти задоволення позовних вимог у зв`язку з наступним: Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. У частинах 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині 2 ст. 167 КПК України. Частиною 5 ст. 171 КПК України визначено, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Згідно з ст. 174 КПК України Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, проте на адресу суду надійшли пояснення, в яких надала пояснення, що позовні вимоги підтримує та просила їх задовільнити в повному обсязі. 15 лютого 2022 року представником позивача адвокатом Лядовим С.А. було подано клопотання щодо заміни неналежного відповідача Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради на належного відповідача Київську міську прокуратуру, яке було задоволено у судовому засіданні 16.05.2022 року що зафіксовано у протоколі судового засідання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що що під час досудового розслідування кримінальної справи за № 53-748 Спеціалізованим слідчим відділом СУ ГУ МВС України в м. Києві постановою старшого слідчого Змаженко Л.Я. накладений арешт на квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаної постанови Першою Київською державною нотаріальною конторою 01.11.2005 зареєстрований тип обтяження-арешт нерухомого майна та внесений запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 2552846. При розгляді вищевказаної кримінальної справи у судовому порядку постановою Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2007 постановлено з кримінальної справи «№ 1-539/2007 виділити в окреме провадження кримінальну справу за епізодами, пов`язаними із заволодінням квартирою [ADDRESS] . На час розгляду у Деснянському районному суді м. Києва кримінальної справи № 1-539/2007 власником квартири була [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.12.2003 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Петровою С.М. [PERSON] проживала у вказаній квартирі, була добросовісним набувачем, що підтверджено Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2008, залишеним без змін ухвалою колегією суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2008 та залишалася власником квартири до дня смерті. [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.02.2021. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що підтверджено Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 64513676 від 26.04.2021, спадкова справа № 67567830. Спадкоємцями прав та обов`язків (спадщини) після смерті [PERSON] є її онуки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено довідкою про склад спадкоємців від 08.06.2021 № 69/01-16. До спадкової маси після смерті [PERSON] входить також квартира [ADDRESS] , на яку постановою слідчого Спеціалізованого слідчого відділу СУ ГУ МВС України в м. Києві накладений арешт, що підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.06.2021. Станом на сьогоднішній день інформація про надходження до прокуратури м. Києва постанови Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2007 та відповідних виділених матеріалів кримінальної справи, чи направлялись вони взагалі судом, подальший рух кримінальної справи, в межах якого було накладено арешт на квартиру позивача, відповідно постановою старшого слідчого Змаженко Л.Я. на квартиру [ADDRESS] - відсутня. Позивач зазначає, що накладення арешту порушує її законні права та інтереси, позбавляє законного права оформити свої спадкові права та розпоряджатися вищевказаною квартирою. Відповідно до положеньст.41 Конституції України тач.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначено у статті 317 ЦК України, згідно з якою власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зіст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Статтею 248 КПК 1960 року, який був чинний на час виникнення спірних відносин (накладення арешту на майно), було передбачено, зокрема, що суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Однак, арешт накладений на майно спадкоємцем якого є позивачка при закритті кримінальної справи, знятий (скасований) не був. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Як встановлено судом, позивач є спадкоємцем померлого власника квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 64513676 від 26.04.2021, спадкова справа № 67567830. Спадкоємцями прав та обов`язків (спадщини) після смерті [PERSON] є її онуки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено довідкою про склад спадкоємців від 08.06.2021 № 69/01-16. Відповідно до ч.1ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Встановлені судом обставини, на переконання суду, свідчать про те, що існування не скасованого арешту квартири порушує право позивача на отримання спадщини, на мирне володіння та розпорядження своїм майном, її права неправомірно обмежені, інакше ніж в судовому порядку це питання вирішити неможливо. Надаючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням того, що позивач як спадкоємець частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на яку накладено арешт, а існування такого обтяження як арешт майна створює перешкоди у здійсненні позивачем її права на майно та реалізації законних прав та інтересів, а тому, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту та існують достатні підстави для скасування арешту майна. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за можливе скасувати арешт нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна від 01.11.2005 за реєстраційним № 2552846 про арешт квартири. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved