Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є споживачем послуг з газопостачання, які надаються позивачем, та приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу. Оператор ГРМ, яким є АТ «Харківгаз», підтверджує відкриття на ім`я відповідача [PERSON] особового рахунку та фактичний обсяг розподілу природного газу на його користь за адресою проживання. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання станом на 28 лютого 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 9026,99 грн. З метою отримання оплати за надані послуги з газопостачання позивачем направлено відповідачу вимогу від 11 липня 2019 року щодо сплати заборгованості. Однак вимога залишена без відповіді, заборгованість не сплачена. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природній газ, позивачем були нараховані 3 % річних на суму заборгованості в розмірі 825,95 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2033,91 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2021 року цивільну справу за позовом ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання передано до Люботинського міського суду Харківської області для розгляду за підсудністю. Відповідач [PERSON] копія позовної заяви отримала поштою 06 січня 2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого листа. Але у визначений судом 15-денний строк відповідач відзив не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. В судове засідання представник позивача Шевченко Д.В. не з`явився, але подав суду заяву, в якій вказував, що позов підтримує повністю, та просив розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача в заочному порядку. В судове засідання відповідач [PERSON] викликався шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року, та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua/ua/gas-supply-agreement?page=2). Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Аналогічні правила укладення договору закріплені у п. 1.3 розділу I Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Згідно з п. 6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року постачальник зобов`язаний безперервно постачати природній газ в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а побутовий споживач зобов`язаний згідно з п. 5.1 розділу V вищезазначеного Договору забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальнику згідно з умовами цього Договору. Згідно з повідомленням Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 11 травня 2021 року [PERSON] на адресою, вказаною у позовній заяві, не зареєстрований. З пред`явленого відповідачем [PERSON] паспорту громадянина України вбачається, що він має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . На ім`я [PERSON] , за адресою розташування житлового будинку - [ADDRESS] , відкрито рахунок споживача № [NUMBER] . Відповідно до повідомлення Мереф`янського ТП АТ «Харківгаз» № 61003.1-СЛ-16922-0719 від 19 липня 2019 року по абоненту [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , за період з 01 грудня 2016 року по 30 квітня 2017 року фактичний обсяг розподілу природного газу з газорозподільної системи Мереф`янського ТП АТ «Харківгаз» складає 2643 м.куб. Згідно з наданого ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» розрахунку вбачається, що [PERSON] в період з 01 грудня 2016 року і 30 квітня 2017 року споживав природний газ. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу, оскільки ним не була подана заява про добровільне припинення споживання природного газу та припинення розподілу природного газу за адресою його проживання. Вартість природного газу, спожитого відповідачем [PERSON] в період з 01 грудня 2016 року і 30 квітня 2017 року, як про це вказано у розрахунку, поданого разом з позовом, визначена в сумі 18198,08 грн. Але відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свій обов`язок по оплаті в повному обсязі вартості спожитого природного газу, востаннє оплату ним було здійснено в травні 2018 року, що зафіксовано у розрахунку заборгованості, представленому позивачем. В той же час, з розрахунку заборгованості вбачається, що загалом в період з 01 грудня 2016 року і до 28 лютого 2021 року відповідачем [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» 17650,00 грн. Від так заборгованість з боку [PERSON] перед позивачем на час звернення до суду з позовом складала лише 548,08 грн. (18198,08 - 17650,00 = 548,08). Однак у позовній заяві представник ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» наполягає на тому, що заборгованість з боку відповідача [PERSON] перед ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» за спожитий в період з 01 грудня 2016 року і до 28 лютого 2021 року природний газ складає 9026,99 грн. Але жодного належного доказу, який би підтверджування здійснення постачання природного газу на користь відповідача [PERSON] в обсязі, більшому ніж це підтверджено довідкою Оператор ГРМ, яким є АТ «Харківгаз», суду не представлено. Від так суд відхиляє доводи позивача щодо наявної у відповідача заборгованості у розмірі, більшому ніж це встановлено на підставі досліджених доказів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п. 22 Розділу III Правил постачальник має право вимагати від споживача-боржника оплати вартості природного газу, фактично спожитого ним. На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані послуги з газопостачання. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних фактично наданих послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а та Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі. Вимога ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» від 11 липня 2019 року за вих. № 61712-Сл-11336-0719 про оплату заборгованості залишена споживачем [PERSON] без відповіді та оплати. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані послуги з газопостачання у розмірі 548,08 грн. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, позивачем ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» на підставі ст. 625 ЦК України обґрунтовано нараховано 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми боргу. Але з розмірами таких нарахувань, які вказані позивачем у розрахунку заборгованості, суд не погоджується та вважає за необхідне зазначити про таке. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач розпочав нарахування 3% річних та інфляційних втрат на прострочену суму боргу лише з 01 березня 2018 року. На цю дату сума боргу з боку [PERSON] становила 3548,08 грн. Часткове погашення цієї суми боргу відповідач здійснив 24 травня 2018 року, коли сплатив 3000,00 грн., що позивач підтвердив витягом з електронного реєстру платежів. Залишок боргу у розмірі 548,08 грн. відповідачем не сплачений. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на підставі ст. 625 ЦК України на вимогу позивача зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином розмір 3% річних, виходячи зі строку невиконання відповідачем свого зобов`язання в сумі 3548,08 грн. тривалістю 84 дні, а саме за період заявлений позивачем з 01 березня 2018 року по 23 травня 2018 року, складає 24,50 грн. (3548,08 х 3% х 84/365 =24,50). Розмір 3% річних, виходячи зі строку невиконання відповідачем свого зобов`язання в сумі 548,08 грн. тривалістю 1012 дні, а саме за період заявлений позивачем з 24 травня 2018 року по 28 лютого 2021 року, складає 45,59 грн. (548,08 х 3% х 1012/365 = 45,59). Отже, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача 3% річних в сумі 70,09 грн. Звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача інфляційних втрат, позивач визначив період з березня 2018 року по лютий 2021 року, за який слід здійснити розрахунок індексу інфляції. Тому суд, розглядаючи вимоги позивача в цій справі, обмежений саме таким періодом. За вказаний період індекси споживчих цін (індекс інфляції), згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Державної служби статистики України http://www.ukrstat.gov.ua, мали такі показники: Рік/міс 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 2018 - - 101,1 100,8 100,0 100,0 99,3 100,0 101,9 101,7 101,4 100,8 2019 101,0 100,5 100,9 101,0 100,7 99,5 99,4 99,7 100,7 100,7 100,1 99,8 2020 100,2 99,7 100,8 100,8 100,3 100,2 99,4 99,8 100,5 101,0 101,3 100,9 2021 101,3 101,0 - - - - - - - - - - Таким чином, за період з березня 2018 року по 23 травня 2018 року показник індексу інфляції склав 101,91% (1,019088). Від так, сума інфляційних втрат, які понесені позивачем внаслідок неповернення боржником суми боргу в розмірі 3548,08 грн., складають 147167,80 грн. (3548,08 х 101,91% = 3615,85 - 3548,08 = 67,77). За період з 24 травня 2018 року по 28 лютого 2021 року показник індексу інфляції склав 117,62% (1,1762). Від так, сума інфляційних втрат, які понесені позивачем внаслідок неповернення боржником суми боргу в розмірі 548,08 грн., складають 96,57 грн. (548,08 х 117,62% = 644,65 - 548,08 = 96,57). Тому суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача інфляційні втрати в сумі 164,34 грн. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог. Так як вимоги позивача задоволенні на 6,58% від ціни позову, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 149,37 грн.

Outcome: approved