Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

1.12.04.2021 до суду надійшла позовна заява ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] , [PERSON] . 2.Позивач просить суд усунути перешкоди у праві розпорядження майном шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . 3.Позивач в судові засідання сторони не з`явився, повідомлявся належним чином. 4.Відповідачі повідомлялись про розгляд справи, в судові засідання не з`являлись. Судові повідомлення суд направляв за останнім відомим місцем проживання. Проте на адресу суду повернулись поштові відправлення з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Згідно з п. 4 ч.8 ст.128 ЦПК України судова повістка направлена відповідачу вважається врученою. 5.Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 6.Позов вмотивовано тим, що 13.02.2012 АТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги ТОВ «Кей-Колект» за борговими зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором від 11.08.2006 забезпеченим іпотечним договором від 11.08.2006. В іпотеку передано квартиру за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержателем 05.04.2018 було в позасудовому порядку звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Кредитор,\~з метою\~захисту своїх\~порушених прав,\~має право\~на звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки,\~а також\~виселення мешканців\~з переданої\~в іпотеку\~квартири. Незважаючи на те, що право власності на квартиру перейшло до ТОВ «Кей-Колект», в квартирі залишаються зареєстрованими відповідачі, що створює перешкоди у розпорядженні майном. 7.Відповідачі відзив не подавали. 8.Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 9.11.08.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №0011027507000 на суму 150000 доларів США. 10.На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 11.08.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . 11.В п. 1.4 іпотечного договору зазначено, що предмет іпотеки (квартира) належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 08.09.2004., право власності на яку зареєстровано. 12.13.02.2012 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2 та нотаріально посвідченого договору про відступлення прав за договором іпотеки, передано права вимоги за зобов`язаннями за кредитним та іпотечним договорами. 13.У розділі 5 іпотечного договору міститься застереження про задоволення вимоги іпотекодержателя. 14.У зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, ТОВ «Кей-Колект» у позасудовому порядку звернуло стягнення на предмет іпотеки та 05.04.2018 зареєструвало за собою у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 15.Станом на 03.02.2021 в квартирі [ADDRESS] , значиться зареєстрованими [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). 16.Висновки суду. 17.Предметом спору\~є визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, яка в свою чергу є предметом іпотеки. 18.Верховний Суд у справах з аналогічним предметом спору (справа № 733/72/17, №755/857/17, № 369/10433/16, №725/68/17, № 463/5815/16, №752/18354/20) уже висловлював позицію, що при вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи. 19.Відповідно до статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 20.Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. 21.Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР. 22.За загальним правилом, визначеним частиною 2 статті 109 Житлового кодексу Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. 23.Прикінцевими положеннями Закону України «Про іпотеку», який набрав чинності з 01 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК Української РСР, зокрема, текст статті 109 викладено у новій редакції та в частині другій цієї статті, як виключення, спростовано вищезазначене загальне правило для громадян, яких виселяють при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. 24.За змістом частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 25.Аналогічні норми містяться в частині 3 статті 109 ЖК Української РСР. 26.Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. 27.Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 753/12729/15-ц. 28.Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, передбачене частиною 2 статті 109 ЖК Української РСР, застосовується в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку. При зверненні стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору виселення мешканців з відповідного об`єкта відбувається за умови дотримання передбаченої у частині 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині 3 статті 109 ЖК Української РСР процедури в разі невиконання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги (подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №754/14503/16-ц). 29.Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. 30.Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. 31.У рішенні у справі «Сєрков проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів». 32.Таким законом є стаття 109 ЖК Української РСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. 33.Обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК Української РСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними. 34.Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК Української РСР. 35.У разі встановлення, що в іпотеку передано нерухоме майно, придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця, то неможливо виселити осіб, які проживають в житловому приміщенні, переданому в іпотеку, без надання іншого житлового приміщення. 36.Уданій справі судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] , загальною вартістю 1 124 200 грн, була придбана за особисті [PERSON] задовго до укладення кредитного договору та іпотечного договору від 11.08.200. В п. 1.4 іпотечного договору зазначено, що предмет іпотеки (квартира) належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 08.09.2004, право власності на яку зареєстровано в реєстрі прав власності. 37.За таких обставин, спірна квартира не придбавалась за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, а належить іншій особі, навіть не відповідачам, хоча останні там зареєстровані. 38.Крім того, правовою підставою вимог про зобов`язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення ст. 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно, позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і його наявність в момент подання позову, що не доведено позивачем, відповідно відсутні підстави для застосування санкції до відповідачів про зобов`язання не чинити перешкод позивачу в користуванні житлом. 39.Разом з тим, зважаючи на ч.2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Враховуючи встановлений й не оспорюваний позивачем факт про те, що спірна квартира, яка була передана в іпотеку, набута не за рахунок кредитних коштів, вона не могла бути предметом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак підстава набуття позивачем права власності на спірну квартиру є оспорюваною (такої правової позиції дотримується Верховний Суд Українив постанові від 18.03.2015 № 6-39цс15). 40.Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 41.Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). 42.Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 43.Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. 44.Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 45.Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, передбачалось, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 46.Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. 47.Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку`її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 48.Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). 49.Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. 50.Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 51.Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Проіпотеку»). 52.Отже, Закон України «Проіпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. 53.Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. 54.Водночас Законом України«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті`було уведено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. 55.Судом встановлено, що 11.08 2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Того самого дня між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладеного договір іпотеки жилого приміщення. 56.13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 2 та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким право вимоги за договором іпотеки жилого приміщення від 11.08.2006, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 57.05.04.2018 проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект». 58.Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом, як державним реєстратором, на підставі договору іпотеки, а не на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як це передбачено зазначеними вимогами чинного законодавства України. 59.Крім того, ТОВ «Кей-Колект» посилаючись як підстави позову на кредитний та іпотечний договір від 11.08.2006, просить виселити [PERSON] та [PERSON] , які взагалі не є сторонами цих кредитних правовідносин, а лише прописані в спірній квартирі, що є об`єктом за договором іпотеки від 11.08.2006. Отже, з цих підстав позов також є безпідставним. 60.Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити. 61.Судові витрати позивачу не відшкодовуються у разі відмови в позові.

Outcome: dismissed