Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

10 січня 2022 року позивач [PERSON] , через представника - адвоката Храпійчука Віктора Олександровича, звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, в якій просив визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради 15 грудня 1997 року згідно з розпорядженням (наказом) від 15 грудня 1997 року № 5505. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS] після смерті його рідного дядька [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Тинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса цієї нотаріальної контори Храпійчук Т.В. від 07 жовтня 2021 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відповідно до положень Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963, який був чинним на момент смерті [PERSON] , племінники не мали права на спадкування. Позивач вказує, що після смерті батька [INFO] йому стало відомо про свідоцтво про право власності (дублікат № 2) від 15 грудня 1997 року, видане Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради 15 грудня 1997 року згідно з розпорядженням (наказом) від 15 грудня 1997 року № 5505. На підставі цього документу позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька. З тексту свідоцтва про право власності позивачу стало відомо, що крім його батьків [PERSON] , [PERSON] та самого позивача, співвласником квартири в рівних долях (частках) є рідний брат його матері [PERSON] . До цього часу, як вказує позивач, він не знав про наявність права власності на 1/4 частину спірної квартири [PERSON] , поки не звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, який помер у березні 2021 року . З моменту смерті дядька у 2002 році позивач постійно, безперервно та відкрито користувався квартирою [ADDRESS] , в тому числі і 1/4 цієї квартири. На той час йому ще не виповнилось 17 років і не було відомо про наявність вказаного вище свідоцтва, і, відповідно, про право власності дядька на її 1/4 частину. Як зазначено нотаріусом Храпійчук Т.В. в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2021, відповідно до інформації, яка міститься у Спадковому реєстрі, померлий [PERSON] заповіт не складав, спадкова справа не відкривалась. Позивач стверджує, що є добросовісним володільцем 1/4 частини кв. [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] ; сплачує комунальні послуги за всю квартиру, в тому числі і за її частину, яка належала на праві власності померлому дядьку. Також позивач зазначає, що володів спірною частиною квартири, яка належала [PERSON] , відкрито і не приховував факт знаходження цього майна в своєму володінні. У квартирі [ADDRESS] позивач зареєстрований з 22.08.1995, володіє спірною частиною квартири після смерті дядька з травня 2002 року, тобто строк безперервного володіння нею становить більше 19 років. У зв`язку з зазначеним позивач просить визнати право власності за набувальною давністю на вказану частину квартири. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.01.2022 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче засідання на 17.03.2022. Витребувано з П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії документів, надані [PERSON] для прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , і які стали підставою для оформлення і вручення [PERSON] постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.10.2021. 03.02.2022 від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори на виконання вимог ухвали суду надійшли витребувані документи. 17.03.2022 підготовче засідання не відбулося. У підготовче засідання 18.05.2022 учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.05.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.08.2022. 23.08.2022 розгляд справи відкладено на 02.09.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. У судове засідання 02.09.2022 з`явився представник позивача, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Відповідно до свідоцтва про право власності (дублікат № 2), виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради 15 грудня 1997 року згідно з розпорядженням (наказом) від 15 грудня 1997 року № 5505, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 35606489 від 24.09.2012 квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (частка - 1/4), [PERSON] (частка - 1/4), [PERSON] (частка - 1/4) та [PERSON] (частка - 1/4). Після смерті [PERSON] [INFO] її частку у квартирі в рівних долях успадкували чоловік [PERSON] (частка - 1/8) та син [PERSON] (частка - 1/8), що зокрема, підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 36658639 від 11.12.2012. Після смерті батька [PERSON] [INFO] його частку у квартирі, а саме 3/8 частин квартири [ADDRESS] успадкував син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.10.2021. Отже, [PERSON] є власником 3/4 частин квартири [ADDRESS] (1/4+1/8+3/8). Водночас, 1/4 частин квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради 15 грудня 1997 року згідно з розпорядженням (наказом) від 15 грудня 1997 року № 5505. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.05.2002 серії [NUMBER] , виданим виконкомом Тинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. На запит нотаріуса Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація від 25.08.2021 повідомила, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 22.08.1995 по 18.07.2002, знятий з реєстраційного обліку по смерті. За вказаною адресою станом на 06.05.2002 зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 22.08.1995 по 15.04.2021, знятий з реєстраційного обліку по смерті; [PERSON] , [INFO] , з 22.08.1995. 07.10.2021 [PERSON] звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частин квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 07.10.2021 відмовлено [PERSON] у видачі про право на спадщину за законом на майно після смерті його дядька [PERSON] , оскільки відповідно до статей 527, 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 підстав для закликання до спадкування племінників не було. З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц. Як встановлено вище, позивач [PERSON] є зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] з 22.08.1995 по теперішній час. З моменту смерті [INFO] дядька [PERSON] позивач проживає у вказаній квартирі більше 20 (двадцяти) років, що свідчить як про давність володіння, так і про безперервність володіння майном. На момент смерті дядька [INFO] [PERSON] позивач був неповнолітнім, адже йому виповнилося повних 16 років. При цьому, успадкувати частку дядька у квартирі, позивач не міг, оскільки відповідно до статей 527, 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 підстав для закликання до спадкування племінників не було. Позивач після смерті дядька продовжує користуватися як своєю часткою у квартирі, так і часткою, яка належала його дядькові. Зворотного матеріали справи не містять. Отже, позивач є добросовісним володільцем 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] . Окрім того, позивач володіє спірною частиною квартири, яка належала [PERSON] , відкрито і не приховує факт знаходження цього майна у його володінні, адже місце проживання позивача у квартирі [ADDRESS] є задекларованим. Як зазначено державним нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2021, відповідно до інформації, яка міститься у Спадковому реєстрі, померлий [PERSON] заповіт не складав, спадкова справа не відкривалась. Таким чином, інші особи не претендують на спірну частину квартиру. З наведеного вбачається, що позивач [PERSON] понад 20 років добросовісно, відкрито, і безперервно володіє 1/4 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] . З огляду на зазначене, позов [PERSON] до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved