Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що28.08.2012 року позивач зареєструвала з відповідачем [PERSON] шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем істотно погіршилися близько трьох років тому назад. Намагаючись зберегти сім`ю, вони продовжували жити як подружжя, але це не дало позитивного результату, так як вони не мають спільних інтересів. Почуття поваги та любові між ними відсутні. Остаточно сторони перестали бути сім`єю з липня 2019 року. Вони проживають окремо, не мають спільного бюджету, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї з відповідачем є неможливим. Спору про поділ майна на час подання позовної заяви між ними не виникає. Подружжя досягло згоди щодо утримання та виховання дитини, яка після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачем. Тому представник позивача просила суд: розірвати шлюб, укладений 28 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Кільківською сільською радою Чуднівського району Житомирської області, актовий запис № 2; після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено зроблено відповідний актовий запис № 2, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданим 28.08.2012 року Виконкомом Кілківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданим 04.07.2014 року Виконавчим комітетом Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Спільне життя\~з відповідачем\~не склалося.\~Подальше спільне\~життя та\~збереження шлюбу\~між Позивачем\~та Відповідачем\~є неможливим\~через відсутність\~взаєморозуміння,\~спільних інтересів\~та втрати\~почуття поваги\~та любові\~один до\~одного. Сім`ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя\~\~припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням\~\~права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2\~ст. 104 СК України\~встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того,\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що позивач категорично не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити принципу добровільності шлюбу та їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та принципу добровільності шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved