Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до\~\~ [PERSON] , про зменшення розміру аліментів, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Чутівського районного суду Полтавської області по справі № 550/1225/13-ц від 14.01.2014 року на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява обґрунтована тим, що від шлюбу між позивачем та відповідачем\~\~ [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області по справі № 550/1225/13-ц від 14.01.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 11.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. З 04.09.2015 року відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON] та від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави по справі № 553/689/21 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, загальна сума 4000 грн. щомісячно, на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави по справі № 553/694/21 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 29.03.2021 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Розмір аліментів, який на теперішній час стягується з позивача, приводить його в скрутне матеріальне становище, оскільки змінився його сімейний стан, і розмір заробітної плати яку він отримує виріс, однак з урахуванням усіх відрахувань йому залишається менше ніж 50 відсотків заробітної плати. Вважає, що для забезпечення потреб дітей та дружини доцільним є зменшити розмір аліментів до 1/6 частки від усіх його доходів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав та просив їх задовольнити у повному обсязі, та пояснив що його теперішня дружина яка перебуває у декретній відпустці, стягнула з нього на її корить та на користь їх спільних дітей аліменти, однак вони весь час проживали разом, вели спільний бюджет та спільне господарство, обставини зазначені у рішенні суду щодо ненадані ним допомоги родині у добровільному порядку та проживанні окремо не відповідають дійсності, також після збільшення розміру його заробітної з осені 2021 року його донці розмір аліментів відраховується більш ніж він добровільно перераховує його дружині, тобто його нинішній родині з якою він проживає, що на думку позивача не є справедливим. Крім того він сплачує заборгованість за аліментними зобов`язаннями яка утворилась за попередні періоди. Представник відповідач адвокат Хворост Д.М., у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з наступних підстав, в обґрунтування позову позивач зазначає, що у нього після розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення аліментів на утримання [PERSON] [INFO] , народились ще дві доньки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також з нього стягнуто аліменти на утримання дружини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 29 березня 2021 року та до досягнення неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років та аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину, загальна сума 4000,00 грн., щомісячно, на користь [PERSON] на утримання доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26 березня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття. Однак як зазначено позивачем у судовому засіданні його дружина не зверталась про примусове виконання вищевказаного рішення. А навпаки, позивачем зазначено, що він з дружино та дітьми спільно проживають та ведуть спільне господарство. Посилання позивача на своєчасність сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] , починаючи з 11.11.2013 року не відповідають дійсності, станом на 01.07.2022 року заборгованість за аліментами складає 48269,32 грн. Твердження позивача, щодо причин які спонукали звернутися з позовом про захист потреб інших його дітей та дружини в майбутньому, а також враховуючи підвищений рівень інфляції, повністю нівелює підстави для звернення до суду з заявою про зменшення розміру аліментів, оскільки всі вищевказані судові рішення по справам №553/694/21 та №553/689/21 мали лише одну ціль зменшення розміру аліментів на утримання в подальшому доньки [PERSON] [INFO] . Згідно тексту рішення від 26.05.2021 року Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/694/21: «Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав та просив проводити розгляд справи без його участі», у відповідача була об`єктивна можливість поставити суд до відома про наявність дитини від іншого шлюбу, захищати як свої права так і своєї дитини від першого шлюбу, але позивач навмисно цим не скористався. Згідно резолютивної частини заочного рішення від 27.05.2021 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/689/21 вказано місце проживання [PERSON] , [INFO] зазначено адресу проживання: [ADDRESS] , а [PERSON] : [ADDRESS] . Позивач у даному позові вказав ФАКТИЧНЕ МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ: [ADDRESS] . Тобто на момент присудження аліментів, відповідач не мешкав зі своєю родиною, а після їх стягнення виходить знову повернувся до дружини бо на це вказує адреса зазначена в позові. [PERSON] не було залучено до розгляду справ №553/689/21 та №553/694/21 в Ленінському суді м. Полтави. Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України, зокрема ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої, розмір аліментів, визначений за рішенням суд, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Позивач жодним чином не довів той факт, що станом на дату подачі позову він несе якісь витрати пов`язані з утримання своїх дітей, також не надає доказів того, що в нього погіршилось матеріальне становище, навпаки позивач надає довідку, що за останнім місцем роботи за період з грудня 2021 року по травень 2022 року отримав без урахування аліментів 99147,66 грн. заробітної плати. Якщо проаналізувати розрахунки заборгованості то можна дійти висновку, що порівняно із датою ухвалення рішення про стягнення аліментів (будь яких) і датою звернення до суду дохід позивача покращився та значно виріс. А відтак підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, навіть за наявності обставин зміни сімейного стану. Просила стягнути витрати на правову допомогу. Представником відповідача подано до суду відзив відповідно до якого заперечує щодо задоволення позовних вимог. Позивачем до суду подано відповідь на відзив відповідно до якої наполягає на задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, вивчивши доводи позовної заяви та матеріали цивільної справи, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ч. 1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Судом встановлено, 17.09.2011 року відповідач зареєструвала шлюб з позивачем, від цього шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . 09.07.2014 року рішенням Чутівського районного суду Полтавської області по справі №550/542/14-ц шлюб між відповідачем та позивачем розірвано. 14.01.2014 року на підставі рішення по справі №550/1225/13-ц Чутівського районного суду Полтавської області, з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.11.2013 року до досягнення повноліття. 29.01.2014 року Чутівським районним судом Полтавської області по справі №550/1225/13-ц видано виконавчий лист. Ленінським ВДВС Полтавського МУЮ 23.09.2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48803429 з примусового виконання виконавчого листа №550/1225/13-ц виданого 29.01.2014 року Чутівським районним судом Полтавської області про стягнення аліментів по ј частині всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки [PERSON] , [INFO] починаючи з 11.11.2013 року, до досягненнянею повноліття, що підтверджується постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ від 23.09.2015 за ВП №48803429. Виконавче провадження передано до Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області, що підтверджується постановою про передачу виконавчого провадження від 11.05.2017року та постановою про прийняття виконавчого провадження від 26.05.2017. Далі виконавче провадження було передано до Шевченківського відділу ДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), що підтверджується постановою від 14.01.2020 та від 20.01.2020 за ВП №48803429. Станом на 01.07.2022 року заборгованість за аліментами складає 48269,32 грн. З 04.09.2015 року позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , від даного шлюбу позивач має двох доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими до позовної заяви свідоцтвом про шлюб та народження дітей. 26.05.2021 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтави у справі №553/694/21 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дружини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 29 березня 2021 року та до досягнення неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. 27.05.2021 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави у справі №553/689/21 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину, загальна сума 4000,00 грн., щомісячно, на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] на утримання доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26 березня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з вимог ч. ч. 1, 2ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 р. розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Пунктом 17 вказаної Постанови передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Отже, враховуючи встановлений частиною першою статті 81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками) та існують на момент звернення з позовом. Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками). Вирішуючи питання про наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, для зменшення позивачу [PERSON] розміру стягнених з нього аліментів, суд виходить з наступного: Як зазначено позивачем в позовній заяві, підставою для його звернення до суду з позовом про зменшення розміру стягнених аліментів, стало його скрутне матеріальне становище та те, що на даний час змінися сімейний стан, тобто на його утриманні знаходяться дві неповнолітні дитини, та дружина яка перебуває у декретній відпустці, його майновий стан не дивлячись на збільшення розміру заробітної плати, значно погіршився, що стало підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментіву зв`язку із чим він потребує додаткових витрат на утримання родини з якою він проживає. Відповідно до довідки про розмір отриманих доходів з грудня 2021 року до червня 2022 року, становить: грудень 2021 - 23284 грн., січень 2022 20407 грн., лютий 2022 - 15764 грн., березень 2022 23042 грн., квітень 2022 17637 грн., травень 2022 - 27537 грн., червень 2022 - 21068 грн., доказів на підтвердження погіршення матеріального становища у порівнянні з часом постановлення рішення про стягнення аліментів позивачем надано не було. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з [PERSON] , [INFO] , має двох доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а тому на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та дружина яка перебуває у декретній відпустці. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до рішення Чутівського районного суду Полтавської області по справі №550/1225/13-ц, від 14.01.2014 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] дочки [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження№ 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Таким чином, суд встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану народження дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Вирішуючи питання щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на оплату правничої допомоги, суд виходить з наступного. Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, з наданих представником відповідача доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу вбачається, що 06.08.2022 р. між [PERSON] як Клієнтом, з однієї сторони та [PERSON] , як Адвокатом, з іншої сторони, було укладено договір №63 про надання правничої допомоги. Відповідно до п.1.1 даного Договору, у відповідності до статті 59 КонституціїУкраїни, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених даним договором. Відповідно до п. 3.1. Договору, гонорар є формою винагороди Адвоката за здійснення, представництва та надання інших видів правової допомоги Клієнту. Згідно із п. 3.2. Договору, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються даним договором про надання правової допомоги або додатковою угодою до даного договору. Пунктом 3.3. Договору, визначено перелік послуг та їх вартість. Адвокатом, [PERSON] станом на 16.08.2022 року виконано ряд послуг за Договором, на загальну суму 4800 грн. в склад яких входить: надання первинної усної консультації 500 грн.; підготовка та написання відзиву на позовну заяву 3000 грн.; підготовка та написання клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції 200 грн.; підготовка та написання попереднього розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи 300 грн.; підготовка та написання детального опису робіт за договором про надання правової допомоги №63 від 06.08.2022 станом на 16.08.2022 року 800 грн. Відповідно до п. 3.7 Договору, правова допомога вважаються наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується Сторонами. 16.08.2022 р. відповідач [PERSON] як Клієнт, з однієї сторони, та Хворост Д.М., як Адвокат, відповідно до п.3.7. Договору, підписали Акт-приймання передачі наданої правової допомоги №1 до договору про надання правової допомоги №63 від 06.08.2022, відповідно до якого Адвокат виконав, а клієнт прийняв послуги за Договором на загальну суму 4800 грн. Станом на 16.08.2022 року відповідачем сплачено гонорар Адвокату в сумі 4800 грн. в рахунок оплати послуг за Договором №63 про надання правової допомоги від 06.08.2022, що підтверджується квитанцією від 06.08.2022 року на суму 4800 грн. Станом на 15.08.2022 р. невідпрацьована частина гонорару становить 0,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Аналіз вищенаведених положень процесуального закону з урахуванням наданих доказів дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved