Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , який в подальшому було уточнено (т.1 а.с.69,154), про стягнення аліментів з урахуванням додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 5 000 грн. щомісячно, а також заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини за період січень 2015 року - листопад 2017 року включно у розмірі 25 056,12 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 04.11.2011. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач не тривалий час надавав матеріальну допомогу в утриманні спільної дитини, однак після переїзду позивача з дитиною на проживання до міста Києва відповідач будь-якої допомоги не надає, життям доньки не цікавиться та не приймає участі в її вихованні. 02 липня 2018 року суддею Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] ухвалено заочне рішення, на підставі якого вимоги позову задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн. щомісячно, із наступною індексацією згідно з чинним законодавством України до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 грудня 2017 року. У задоволенні інших вимог позову відмовлено. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року заочне рішення від 02 липня 2018 року по цивільній справі №754/16450/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - скасовано. У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2021 року цивільна справа підлягала новому автоматизованому розподілу у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді та розподілена судді Саламон О.Б. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 08 листопада 2021 року постановлено прийняти справу до свого провадження, здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, зокрема шляхом смс-інформування. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 04 листопада 2011 року (а.с.15). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.01.2010 (а.с.14). Встановлено, що дитина проживає з позивачем, що не спростовано стороною відповідача. Позивач вказує на те, що [PERSON] будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, життям доньки не цікавиться, у вихованні участі не приймає. На неодноразові звернення до відповідача щодо спільного утримання дитини та розподілу витрат необхідних для її виховання, проживання та належного розвитку, [PERSON] надав згоду перераховувати щонайменше 4 000 грн. у місяць, однак зазначеного так і не було виконано, а також, останні кілька років відповідач допомоги на утримання доньки не надає. На підтвердження витрат та факту перебування дитини на утриманні матері, позивачем надано до суду витяг з відомості про витрати на харчування, виданий загальноосвітній навчальним закладом «Гімназія № 107 «Введенська» Подільського району міста Києва, консультація лікаря-педіатра ТОВ «МЦ «Добробут-поліклініка», квитанції щодо оплати благодійних внесків, договір про надання послуг з навчання англійської мови від 10.10.2017, договір про надання послуг з вивчення англійської мови від 01.09.2017 та Акти про надання послуг за вересень-грудень 2017, Договір про надання послуг по догляду за неповнолітньою [PERSON] від 09.01.2017, витяг з відомостей про витрати коштів фонду класу за навчальні 2018-2019 учениці [PERSON] , договір про надання послуг від 29.08.2019, додаток до договору про надання послуг від 29.08.2019. Також, малолітня [PERSON] має вади здоров`я, а саме: деформація грудної клітини хрящової частини ІІІ-IV ребер , що підтверджується довідкою лікаря-ортопеда. (а.с.24). Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач стверджує, що батько дитини [PERSON] є працездатною особою та має достатньо коштів для достатнього забезпечення гармонійного розвитку дитини, зокрема останній має фінансову можливість їздити на відпочинок в Туреччину, в користуванні відповідача перебуває автомобіль «BMW», а також квадроцикл, що використовується для власної розваги, а відтак, на думку позивача, [PERSON] має фінансові можливості забезпечувати в повному обсязі потреби дитини, але не виконує цього. В матеріалах справи міститься відповідь від Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 29.11.2017, згідно з якою за інформацією із бази даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль BMW, чорного кольору, н.з. [NUMBER] 30.12.2016 по договору, укладеному в територіальному сервісному центрі МВС зареєстрований на [PERSON] , яка станом на 29.11.2017 є власницею транспортного засобу, при цьому інформації щодо права користування вказаним автомобілем не значиться (а.с.41) Також, згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації від 02.03.2020 щодо розгляду запиту про надання відомостей про осіб, які перетинали кордон України надано витяг щодо вказаних вище дій громадянином [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.106). Представником відповідача в процесі розгляду справи подано до суду довідку Головного управління статистики у Запорізькій області № 15-16/16/09-20 від 24.04.2020, у відповідності з наданої інформації щодо розміру нарахованої середньомісячної заробітної плати штатних працівників м. Запоріжжя зазначено: 2017 рік - 7 207,26 грн.; 2018 рік - 9 259,46 грн., 2019 рік - 10 924,48 грн. (т.2 а.с.128) Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача. Позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 5 000 грн. щомісячно, зокрема, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Суду не надано доказів на підтвердження необхідності саме вказаного розміру аліментів для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в її матеріальному утриманні. Поряд з цим, відповідачем не надано доказів непрацездатності, або наявності умов, які перешкоджають або унеможливлюють сплату аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі, не надано доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків, тощо. У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 грн., з 1 липня - 2744 грн., з 1 грудня - 2833 грн. З урахуванням обставин справи та беручи до уваги те, що відповідач зобов`язаний утримувати малолітню доньку до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, враховуючи, відсутність доказів, щодо обмежень у працевлаштуванні за станом здоров`я, та оскільки дитина проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, враховуючи вік дитини, потреби дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та приходить до висновку про доцільність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2 744 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 12.12.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі, в ході судового розгляду не встановлено. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини за період січень 2015 року - листопад 2017 року включно у розмірі 25 056,12 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги, у зв`язку з необґрунтованістю та відсутністю належних доказів звернення позивача щодо отримання аліментів від відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн., оскільки позивач при зверненні до суду щодо стягнення аліментів була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial