Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Візінська Г.В., звернувся до суду з позовом до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що [PERSON] був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] та після його смерті головою двору стала його дружина [PERSON] . За вказаним домогосподарством закріплена земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,25 га. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: голова сім`ї [PERSON] та її син - позивач. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ч.2 ст. 123 ЦК УРСР). Отже, вищезгаданий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав [PERSON] та позивачу на праві сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному. [PERSON] померла [INFO] , не залишивши заповіту. Спадкоємцем першої черги за законом є її син позивач, який прийняв спадщину після смерті матері, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом успадкував земельну ділянку. Крім того, позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку, яка належала його мамі, проте йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності померлої на спадковий житловий будинок. Оскільки позивачу належить право власності на 1/2 частку майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратив право на частку, а 1/2 частка - як спадкоємцю після смерті мами, тому він просить визнати за ним право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Провадження у даній справі відкрито 30.05.2022, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.07.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник адвокат Візінська Г.В. у судове засідання не з`явилися. Представник позивача 06.09.2022 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, зазначивши, що заявлені вимоги підтримують, позовну заяву просять задовольнити. Представник відповідача - Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився. Городенківська міська рада на електронну адресу суду 15.06.2022 надіслала заяву про розгляд справи без участі представника міської ради. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України ( у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Копія довідки про об`єкт нерухомого майна № 131а, видана 26.01.2022 ФОП [PERSON] згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012, свідчить, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] згідно свідоцтва на право власності, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської Районної Ради № 134 від 13.07.1988; самочинно зведених будівель немає. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу із погосподарської книги Олієво-Королівської сільської ради № 4 за 1991-1995 роки та довідкою № 10-512, виданою 22.12.2021 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспний двір». Оскільки право власності на майно, яке належало колишньому колгоспному двору, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до ч.1 ст. 563 ЦК УРСР ( у редакції 1963 року) у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] у с. Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7 від 21 лютого 1990 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Враховуючи вимоги ч.1 ст.563 ЦК УРСР (у редакції 1963 року), інші члени колишнього колгоспного двору продовжували на тій же підставі володіти, користуватись і розпоряджатись даним майном. Станом на 15.04.1991 у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 10-510, виданою 22.12.2021 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] та позивачеві [PERSON] на праві сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у с. Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 243 від 12 грудня 2020 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч.1 ст.1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 10-515, виданою 22.12.2021 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. Родинні відносини між позивачем [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , як сином та матір`ю, підтверджено копією повторного свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 15 січня 2021 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 29 від 16 грудня 1978 р. Отже, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син позивач [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 7/2021, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшаном Р.Р., вбачається, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину, 12.01.2021 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно матері [PERSON] . Йому 21.12.2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2386, на спадщину, яка складається з земельної ділянки, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олієво-Королівської сільської ради Коломийського (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області площею 0,8790 га, кадастровий номер 2621682900:06:001:0079, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 898391. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивача до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшана Р.Р. № 107/02-31 від 25.05.2022 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку, який хнаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] з посиланням на те, що спадкоємець не надав оригінал правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 26.01.2022, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1979 р., господарські будівлі та споруди в 1983, 1990 роках. Їх ринкова вартість станом на 08.02.2022 становить 127 858 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 08022022_00963/С, складеного ФОП [PERSON] . За даним житловим будинком рахується земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га, що стверджується довідкою № 10-513, виданою 22.12.2021 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради згідно по господарської книги № 5. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 305598494, сформованої 22.07.2022, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, на підставі рішення виконкому Городенківської Районної Ради № 134 від 13.07.1988 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] помер [INFO] , тому, враховуючи вимоги ч.1 ст. 563 ЦК УРСР (1963), інші члени колишнього колгоспного двору продовжували на тій же підставі володіти, користуватись і розпоряджатись даним майном. Оскільки станом на 15.04.1991 у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та позивач [PERSON] , тому даний житловий будинок належав їм на праві сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] успадкував 1/2 частки у житловому будинку [ADDRESS] , яка належала померлій як члену колишнього колгоспного двору, та фактично став власником даної частки, однак через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності померлої на частку у спадковому житловому будинку немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на дане нерухоме майно. Крім того, йому належить 1/2 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить цілий житловий будинок. За змістом ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному у мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 121, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved