Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між ним та відповідачкою 09 жовтня 2004 року укладено шлюб, який зареєстровано у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2685. Від шлюбу мають двоє дітей: дочку- [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що сімейне життя з відповідачкою протягом останніх декількох років погіршувалось, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин і окремого ведення господарства. У них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб носить формальний характер. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09.08.2022 року справу номер 466/5905/22 передано до розгляду судді Донченко Ю.В. 22.08.2022 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 23.08.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та дав аналогічні пояснення тим, які викладені в позові, просив такий задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти позову, просила в задоволенні позову відмовити. Також зазначила, що вони з чоловіком проживають за одною адресою, виховують дітей, ведуть спільне господарство, виконують подружні обов`язки. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09 жовтня 2004 року, який зареєстровано у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2685, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09.10.2004 року (а.с.3). Від шлюбу мають двоє дітей: дочку- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.09.2006 року та сина- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.07.2010 року (а.с.11-12). З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що від подружнього життя вони мають двоє неповнолітніх дітей, проживають за одною адресою, ведуть спільне господарство, шлюбні відносини між ними не припинялися, що не виключає можливості їхнього примирення. Так, позивачем не надано суду доказів в обґрунтування своїх доводів про те, що між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер та при розгляді справи не встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає підстав для розірвання шлюбу.

Outcome: dismissed