Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні. Позов мотивує тим, що 11.11.2011 р. між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб. 12.08.2021 р. [PERSON] подано до Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу (справа № 367/6027/21), на момент подачі позовної заяви рішення не ухвалене. У лютому 2019 року за час перебування у шлюбі сторони придбали\~транспортний засіб VOLKSWAGEN\~PASSAT\~номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 2324 см3, 2001 року випуску, колір синій, який зареєстрований за [PERSON] 21.02.2019 р. Позивач зазначає, що між сторонами добровільно не досягнуто домовленості щодо поділу майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Вiдповiдач не надає позивачу документації, що підтверджує право власності на автомобіль, а постійні розмови про поділ майна призводять до непорозумінь між сторонами, У зв`язку із чим за захистом своїх прав та законних інтересів позивач змушена звернутися до суду. Також позивач зазначає, що автомобіль використовувався сторонами спільно для задоволення потреб сім`ї, а після припинення сімейних стосунків автомобіль залишився у користуванні відповідача. Встановлення спільного режиму користування автомобілем, на думку позивача неможливе виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання та ведення спільного побуту, а їх стосунки на даний час є такими, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем. Позивач вважає що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, скільки спільне користування вказаним транспортним засобом неможливе та цей автомобіль використовується лише відповідачем, тому на цих підставах позовні вимоги просить задовольнити. В судове засідання позивач не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача - адвокат Редіч І.Ю., направив заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.11.2011 р. між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис № 171 та видано свідоцтво про шлюб серiї [NUMBER] . У лютому 2019 року за час перебування у шлюбі сторони придбали\~транспортний засіб VOLKSWAGEN\~PASSAT\~номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 2324 см3, 2001 року випуску, колір синій, який зареєстрований за [PERSON] 21.02.2019 р., що підтверджується листом Територіального сервісного центру МВС № 3247 (№ 31/10/3247/1623 від 14.02.2021). Між сторонами виник спір стосовно визнання транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 2324 см3, 2001 року випуску, колір синій об`єктом спільної сумісної власності сторін та його поділу між сторонами у порядку поділу спільного сумісного майна. 15.09.2022 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. Положеннями ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що с у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивiльним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсноi його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорiв стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Вiдповiдно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сiм`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при подiлi. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 гривень. За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подана заява про визнання позову, 50 відсотків судового збору, що складає 454 гривні, підлягають зверненню з державного бюджету. Решту судового збору у сумі 454 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved