Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

15 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 292 50 грн. (29,25 грн. за 1 долар США - «Урядовий кур`єр» від 08.07.2022 року), та заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000 грн., а всього 312 500 грн. Позов обґрунтований тим, що 25.04.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики в простій письмовій формі на суму 10 000 доларів США, строком до кінця 2017 року. На підтвердження передачі коштів, відповідач власноруч написала розписку. Ще до звернення до суду ним приймались заходи досудового врегулювання спору, однак на його неодноразові прохання про добровільну сплату боргу нічого конкретного не обіцяє і боргу не віддає. Проте, станом на день звернення з позовом до суду відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконала, кошти в сумі 10 000 доларів США не повернула у зв`язку із чим позивач несе моральні страждання, які виразились в тому, що почалися сімейні сварки, позивач змушений відмовляти собі у придбанні продуктів харчування, одягу, взуття тощо, не може спокійно спати, має хвилювання з цього приводу. А тому, просить суду стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 10 000 доларів США та заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Ухвалою суду від 19 липня 2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , повідомлена про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явилася, у відповідності до вимог ст. 280 ч.1, 2 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подав, як і не подав відзиву на позов. Тому, суд, за згодою позивача та на підставі ст. 223 ч. 4 ЦПК України вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до наявної в матеріалах справи оригіналу розписки від 25.04.2014 року, [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 доларів США строком на три роки, однак, не виконала свої зобов`язання. На даний час [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики від 25.04.2014 року не виконала, заборгувавши [PERSON] 10 000 доларів США. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу (ЦК) України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК). За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини третьої статті 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі справа № 393/104/18, провадження № 61-10907св19. Згідно наявного в матеріалах справи оригіналу розписки, відповідач [PERSON] підтвердила, що грошові кошти нею отримані, а також міститься зобов`язання останньої про їх повернення через три роки. Таким чином, зазначена розписка підтверджує існування між сторонами зобов`язань, які виникають із договору позики. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказів відсутності заборгованості відповідача перед позивачем або недійсності розписки матеріали справи не містять. Також, згідно ч.1 ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 « Про судове рішення у цивільній справі» згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 25.04.2014 року в сумі 365 686 грн. 00 коп., що еквівалентно станом на 15.09.2022 року 10 000 доларів США по курсу 36,5686 грн. за 1 долар США. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 611 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі. Оскільки зобов`язання, що виникли між сторонами, не передбачали відшкодування моральної шкоди у разі їх порушення, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної в розмірі 20 000 грн. не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи, тому у їх задоволенні слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог в розмірі 3 656 грн. 86 коп.

Outcome: partial