Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

В січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить врегулювати розбіжності при укладенні Додаткової угоди № Б/Н від 01.12.2021 до Договору № 406, 407/4 користування приміщенням в будинку-гуртожитку, що є об`єктом права власності ТОВ «Ніконджитбудсервіс», від 02.01.2021, шляхом викладення спірного пункту в наступній редакції: «п. 5.1 Розмір плати за користування найманою площею в гуртожитку визначається в цьому договорі з урахуванням правовідносин у сфері користування житловим приміщенням, що перебуває у приватні власності юридичної особи. Плата за користування житловою площею з 01 січня 2022 року здійснюється за встановленою власником ставкою, розмір якої становить сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок. Витрати на житлові послуги входять до ставки плати за користування житловою площею, окремо плата за них не сплачується. Порядок надання, здійснення розрахунків, вартість за комунальні послуги, між власником гуртожитку та «Наймачем», що проживає в гуртожитку відбувається виключно за окремим договором укладеним з ТОВ «Ніконджитбудсервіс». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є юридичною особою, якій на праві власності належить 9068/10000 часток приміщення гуртожитку по [ADDRESS] . Вказану будівлю позивач обслуговує та утримує самостійно. ТОВ\~«Ніконджитбудсервіс» на підставі договорів надає в оплатне користування житлові та нежитлові приміщення фізичним та юридичним особам. Вартість за користування майном визначається в договорі, але не всі договори користування містять визначений розмір плати, що, в свою чергу, суперечить нормам Цивільного кодексу України. З метою приведення договору користування житловою площею гуртожитку у відповідність до норм ЦК України, позивачем було запропоновано відповідачу укласти Додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору користування приміщенням. [PERSON] від підписання даної додаткової угоди в запропонованій позивачем редакції відмовилась. Такі дії відповідача порушують право позивача на отримання оплати за користування своїм майном. Договір найму повинен містити ціну, а у разі її відсутності позивач, як наймодавець, позбавлений можливості компенсувати навіть витрачені власні кошти на утримання належної йому будівлі. Договір на користування житловою площею був укладений між позивачем та відповідачем 02.01.2021. З моменту укладення договору позивач розробив окремий договір на забезпечення житловими та комунальними послугами, та 04.03.2021 відповідач його уклала. Проте до Договору № 406, 407/4 не було внесено відповідні зміни, крім того, питання оплати користування найманою площею залишилось не вирішеним, що спонукає позивача ініціювати внесення актуальних змін в існуючі договірні відносини з відповідачем. Однак, оскільки внаслідок таких коригувань може збільшитись (змінитись у відповідності до існуючих на теперішній час цін) оплата за користування житловою площею, відповідач укласти відповідну додаткову угоду в частині визначення вартості проживання категорично відмовляється. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Ніконджитбудсервіс» позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності. Також 22.02.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] просить відмовити в позові в повному обсязі. Свої заперечення проти позову мотивує тим, що внесення змін до умов договору можливе лише за наявності згоди обох сторін. Вона такої згоди на внесення запропонованих позивачем змін до первісного договору не надає. Зазначала, що її поселення у гуртожиток відбулось у 1980\~році на підставі її трудових відносин з тогочасним власником гуртожитку, тому правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються положеннями ЖК України, а також Примірним положенням про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208, яке було чинним на час вселення. Крім того відповідач зазначала, що між нею та позивачем було укладено договір по забезпеченню комунальними послугами та договір про надання послуг з управління будинком від 03.04.2021, у відповідності до яких вона здійснює оплату за проживання в гуртожитку. Однак позивач, ігноруючи положення вказаних договорів, наполягає на укладенні додаткової угоди,за умовами якої змінюється оплата вартості проживання в гуртожитку без надання відповідної калькуляції та пояснення, з чого саме складається запропонована сума оплати. Також посилається на те, що позивач не виконує своїх обов`язків з ремонту та утримання гуртожитку у придатному для проживання стані, витрачаючи отримані кошти на власний розсуд. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2014 ТОВ «Ніконджитбудсервіс» є власником 9068/10000 часток об`єкту житлової нерухомості гуртожитку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності ТОВ\~«Ніконджитбудсервіс» є комплексне обслуговування об`єктів. Після передачі гуртожитку у приватну власність змінився зміст правовідносин у сфері користування житловим приміщенням, а саме: користування об`єктами житлового фонду, що перебуває у приватній власності юридичних та фізичних осіб, здійснюється за договором комерційного найму і регулюється не Житловим кодексом і Положенням про гуртожитки, а Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1ст.\~810\~ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно з ч. 3 ст.\~815\~ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.\~820\~ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. 02.01.2021 між ТОВ «Ніконджитбудсервіс» та [PERSON] було укладено Договір № 406, 407/4 користування приміщенням в будинку-гуртожитку, що є об`єктом права приватної власності ТОВ «Ніконджитбудсервіс». Згідно положень вказаного договору ТОВ «Ніконджитбудсервіс» передає в користування [PERSON] блок [ADDRESS] . У відповідності до положень п. 5.1 вказаного Договору плата за комплекс отриманих послуг пов`язаних із користуванням житловим приміщенням становить 2\~160,00 грн. щомісячно та може змінюватися протягом дії Договору. До складу комплексу послуг входить: забезпечення обслуговування будинку, компенсація вартості електроенергії, води, водовідведення, газу для приготування їжі. 04.03.2021 між ТОВ «Ніконджитбудсервіс» та [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з управління будинком, згідно умов якого сторони домовились, що ТОВ «Ніконджитбудсервіс» зобов`язується забезпечити відповідача послугами з утримання будинку та прибудинкової території, утримання сходових клітин, утримання внутрішньобудинкових мереж, поточний ремонт місць загального користування. Сторони договору домовились, що ціна послуги, що є предметом договору, з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021\~року становить 10,00 грн. на місяць за 1 кв.м. Розрахунковим періодом є календарний місяць. 04.03.2021 між ТОВ «Ніконджитбудсервіс» та [PERSON] також було укладено Договір по забезпеченню комунальними послугами. Відповідно до п. 1 Договору ТОВ «Ніконджитбудсервіс» зобов`язується забезпечити відповідача послугами з водопостачання та водовідведення, електропостачання, газу для приготування їжі, а споживач зобов`язується компенсувати вартість спожитих послуг за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, передбачених договором. У пункті 5 даного Договору визначено розмір тарифів на вказані послуги на дату укладання договору. 01.12.2021 ТОВ «Ніконджитбудсеріс» надіслало відповідачу пропозицію про внесення змін до Договору № 406, 407/4 користування приміщенням в будинку-гуртожитку, що є об`єктом права приватної власності ТОВ «Ніконджитбудсервіс», які були викладені у Додатковій угоді № Б/Н від 01.12.2021. 07.12.2021 відповідачем було отримано Додаткову угоду № Б/Н від 01.12.2021. 22.12.2021 [PERSON] повернула підписану Додаткову угоду № 1 від 01.12.2021 разом з Протоколом розбіжностей від 20.12.2021. Зі змісту Протоколу розбіжностей вбачається, що з жодним пунктом Додаткової угоди Відповідач не згодна, пропонує свою редакцію. У відповідь на Протокол розбіжностей від 20.12.2021 ТОВ\~«Ніконджитбудсервіс» направив відповідачу 24.12.2021 Протокол узгодження розбіжностей № 1 від 22.12.2021. Щодо умов, які містяться в тексті Додаткової угоди № Б/Н від 01.12.2021, сторони дійти згоди не змогли. В запропонованому пункті містяться положення про порядок визначення плати за користування гуртожитком. А саме: «п.5.1. Розмір плати за користування найманою площею в гуртожитку визначається в цьому договорі з урахуванням правовідносин у сфері користування житловим приміщенням, що перебуває у приватні власності юридичної особи. Плата за користування житловою площею з 01 січня 2022 року здійснюється за встановленою власником ставкою, розмір якої становить сімсот п`ятдесят гривень 00\~копійок. Витрати на житлові послуги входять до ставки плати за користування житловою площею, окремо плата за них не сплачується. Порядок надання, здійснення розрахунків, вартість за комунальні послуги, між власником гуртожитку та «Наймачем», що проживає в гуртожитку відбувається виключно за окремим договором укладеним з ТОВ «Ніконджитбудсервіс». У частині першій\~статті 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої\~статті 3 ЦК України). Тлумачення пункту 3 частини першої статті\~3\~та статті\~627 ЦК України\~свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору. Згідно із частиною першою\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як вбачається із заявлених ТОВ «Ніконджитбудсервіс» позовних вимог, позивач вважає несправедливими для себе існуючі на теперішній час умови Договору користування площею проживаючих в гуртожитку від 02.01.2021, укладеного між ним та відповідачем та бажає примусово спонукати [PERSON] укласти додаткову угоду до вказаного договору в запропонованій ним редакції. При цьому, зміст своїх позовних вимог (обраний спосіб захисту своїх прав) позивач формулює наступним чином: «врегулювати розбіжності при укладанні Додаткової угоди № Б/Н від 01.12.2021, шляхом викладення спірних пунктів запропонованим ним чином». Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений\~статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій\~статті 16 ЦК України\~визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)\~визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема, статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до положень\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб,\~права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав фізичних та юридичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача, може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд\~дійде висновку,\~що обраний\~позивачем спосіб\~захисту не\~передбачений законом\~або договором\~та/або\~є неефективним\~для захисту\~порушеного права\~позивача,\~у цих\~правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. У даній справі позивач обрав спосіб захисту свого права у вигляді прохання до суду врегулювати розбіжності при укладанні додаткової угоди до договору шляхом викладення спірних пунктів у бажаній для нього редакції. Однак, у відповідності до положень ст. 16 ЦК України такого самостійного способу захисту порушеного права не встановлено. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19). Враховуючи наведене, позов ТОВ «Ніконджитбудсервіс» не підлягає задоволенню, в зв`язку з неналежним способом захисту порушеного права, обраним позивачем, оскільки такий спосіб захисту не передбачений законом та не є ефективним. На думку суду, позивач не позбавлений права звертатись до суду із\~позовом про\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за надання\~послуг з\~управління будинком,\~не дивлячись\~на закінчення\~30.06.2021\~терміну дії\~підписаного між\~сторонами договору\~про надання\~послуг з\~управління будинком\~від 04.03.2021,\~оскільки відповідно\~до п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» до\~житлово-комунальних\~послуг належать житлова послуга - послуга з управління будинком, а згідно діючого законодавства обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається, зокрема, і на наймача (споживача), орендаря житлового приміщення. Таким чином, відсутність діючого договору на надання послуг з управління будинком сама по собі не може бути підставою для звільнення наймача від оплати послуг в повному обсязі. Оскільки відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, керувався іншими обставинами та нормами права, суд вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги та не мають вирішального значення при постановленні даного рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача стягненню з відповідача не підлягають, оскільки суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову.

Outcome: dismissed