Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про визнання вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. виконавчого напису № 86463 від 12 червня 2021 року про стягнення з нього боргу в сумі 29 977,24 гривень таким, що не підлягає виконанню. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що оспорюваний виконавчий напис порушує права позивача, оскільки вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріуса. При вчиненні виконавчого напису нотаріус належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню з позивача, чим не дотримав вимог ст.ст.87, 88, 89 Закону України "Про нотаріат". Крім цього, позивач не отримував жодних листів, претензій чи повідомлень про сплату боргу, а нарахування відсотків не підтверджене жодними належними і допустимими доказами. В судове засідання учасники справи не з`явились. Позивач в позовній заяві виклав клопотання про розгляд позову в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача, якому повідомлення про судовий розгляд позову направлялось на адресу реєстрації, а також публікувалось на офіційному сайті суду, двічі в судове не з`явився, про причини неявки не сповістив, відзиву на позовну заяву не подав, клопотань щодо процедури розгляду справи не заявив. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Таранко Д.В. були повідомлені про час і місце судового розгляду електронною поштою, однак про причини неявки не повідомили, пояснень на позов не подали. З огляду на викладене суд провів розгляд позову відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 12 червня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Грисюк Оленою Василівною на підставі ст.ст.87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік № 1172), видала виконавчий напис про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ "ДОРІ ФІНАНС" 28\~977,24 гривні заборгованості за договором №\~0671873509 від 18 вересня 2019 року, яку становлять 3099,99 гривні простроченої заборгованості за сумою кредиту та 25\~877,25 гривні простроченої заборгованості за несплаченими відсотками. В написі зазначено, що [PERSON] є боржником за договором № 0671873509 від 18 вересня 2019 року, якого він уклав із ТОВ "ІНФІНАНС". В написі вказано про стягнення із стягувача плати за вчинення нотаріального напису в розмірі 1000 гривень. Загальний розмір заборгованості визначено в сумі 29\~977,24 гривні. У виконавчому написі вказано, що право вимоги у ТОВ "ДОРІ ФІНАНС" виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 04 червня 2021 року № 1/1, укладеного з ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", а це товариство отримало право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги від 05 лютого 2021 року № 1/1, укладеного з ТОВ "ІНФІНАНС". Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 86463. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Д.В. від 28 грудня 2021 року за цим виконавчим написом відкрито виконавче провадження № 68015637. Отже, дослідженням письмових доказів у справі встановлено, що стягнення з позивача заборгованості за оспорюваним виконавчим написом проводиться з підстав, що виникають з кредитних правовідносин. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст.39 Закону України "Про нотаріат" порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Згідно із ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 Закону "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №\~296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №\~1172 (далі Перелік №\~1172). Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус, окрім норм Закону України "Про нотаріат", керувався пунктом 2 Переліку №\~1172. Пунктом 2 Переліку №\~1172 визначено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Цей пункт (фактично розділ) Переліку був доповнений Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року. За змістом цього пункту до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №\~826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в частині доповнення Переліку №\~1172 після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі №\~757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №\~910/10374/17 висловила правовий висновок про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, Перелік №\~1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса (16 червня 2021 року) стосувався лише нотаріально посвідчених договорів відповідно до пункту 1 цього Переліку. Проте договір між ТОВ "ІНФІНАНС" та [PERSON] № 0671873509 від 18 вересня 2019 року, який був наданий приватному нотаріусу Грисюк О.В. для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Відтак, нотаріус не мала законних підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки кредитний договір не був нотаріально посвідчений. Фактично при видачі виконавчого напису приватний нотаріус керувалась нечинним уже на момент вчинення цієї нотаріальної дії пунктом 2 Переліку №\~1172, що є неприпустимим. Зазначене є самостійною підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такий висновок дає суду підстави не досліджувати інші обставини, покладені стороною позивача в обґрунтування заявлених вимог. Таким чином, суд встановив підстави для повного задоволення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати у формі судового збору, що підлягає сплаті в користь держави, належить покласти на відповідача.

Outcome: approved