Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся із позовом до суду у якому просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» на користь [PERSON] 144 774,92 грн. (сто сорок чотири тисячі сімсот сімдесят чотири) грн. 92 коп.та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.10.2019 року між ним та відповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» було підписано заяву про приєднання до публічного договору № АРКІ000000000073099 на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті Компанії www.AK24xom.ua. За цим Договором Лізингодавець передає Лізингоодержувачу в лізинг - автомобіль згідно Специфікації, викладеної у Додатку №1, строк лізингу 60 місяців. Згідно додатку №2 до договору про надання фінансового лізингу сторонами погоджено графік та суми платежів за договором №АРК1000000000073099. Згідно п. 14.1.7 договору, після прийняття Лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу Лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 55000 грн. Згідно п.14.3 договору, щомісячно в період сплати Лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 4920 грн. та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати Лізингодавця, що пов`язані з виконанням Договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць. На виконання умов договору відповідач ТОВ «АК Плюс» передав Позивачу автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е», кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, згідно Додатку №1 до Договору. Згідно п. 14.1.5 договору, погашення щомісячних платежів Лізингоодержувач здійснює на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий в АТ «Акцент Банк», для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «АК Плюс». Згідно договору та додатку №2 до Договору Позивачем вносились платежі: 1-й платіж у розмірі - 55000 грн., наступні платежі у розмірах згідно графіку та відповідно до Виписки по транзитному рахунку позивача в АТ «Акцент-Банк» на загальну суму 144 774,92 грн. Отже, загальна сума сплачених позивачем коштів ТОВ «АК Плюс» - 144 774,92 грн. Після допущення позивачем в період карантину несплати періодичних платежів Відповідач ТОВ «АК Плюс» вилучив автомобіль у позивача скориставшись несправедливими умовами договору. Вилучення автомобіля у позивача підтверджується актом приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №100001304 від 01.07.2020 р. Відносини, які виникли у зв`язку із укладенням договору лізингу для придбання транспортного засобу регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законами України «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Разом з тим, аналіз змісту спірного договору лізингу від 07.10.2019 р., укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, передбачених договором та законом, звужені обов`язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця. Укладений договір із ТОВ «АК Плюс» не відповідає вимогам Закону «Про захист прав споживачів», а саме: ст. 18 (його умови є несправедливими), ст. 19 (застосована нечесна підприємницька діяльність) Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням викладеного вище просив суд позов задовольнити. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. 13.10. 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якій просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки ТОВ «АК Плюс» не може погодитися щодо необхідності нотаріально посвідчувати договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи, оскільки чинним законодавством не передбачений прямий обов`язок нотаріально посвідчувати договір фінансового лізингу транспортного засобу, стороною якого є фізична особа та враховуючи презумпцію правомірності правочину відповідач вважає, що укладений договір не можна вважати нікчемним відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України. Форма договору лізингу, предметом якого виступає транспортний засіб визначається виходячи з загальних положень про найм (оренду), а загальні положення про найм викладені виключно в параграфі 1 глави 58 ЦК України. Застосування до фінансового лізингу норм, що регулюють окремі види найму (оренди), чинним законодавством не передбачено. Отже, вважати за обов`язкову умову нотаріального посвідчення договору лізингу транспортного засобу неможна, оскільки стаття 799, яка вимагає щоб «Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи нотаріально посвідчується», не відноситься до загальних положень про найм викладених в параграфі 1 глави 58 ЦК України. Отже питання обов`язковості, саме обов`язковості нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу є розмитим. 18.10. 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просив суд не враховувати відзив на позовну заяву та задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.12.2021 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, проте представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про час та місце проведення судового засідання та подання ними відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача. З урахуванням викладеного суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності позивача, представника позивача, відповідача та представника третьої особи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями статті 806 ЦК України та частиною 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Пунктом 3 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено обов`язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі. Судом встановлено, що 07.10.2019 року між ним та відповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» було підписано заяву про приєднання до публічного договору № АРКІ000000000073099 на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті Компанії www.AK24xom.ua. За цим Договором Лізингодавець передає Лізингоодержувачу в лізинг - автомобіль згідно Специфікації, викладеної у Додатку №1, строк лізингу 60 місяців. Відповідно до умов Договору Лізингодавець ТОВ «АК Плюс» на умовах фінансового лізингу передав Лізінгоодержувачу [PERSON] у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в п.14.1.1 Заяви про приєднання до Договору, Додатку 1 «Специфікація», а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням Договору, на умовах цього Договору. Сторонами не заперечується, що згідно з пунктом 14.1.1 Договору та Акту прийому-передачі (додаток № 1 до Договору) [PERSON] отримав автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е», кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, вартістю 215 000,00 грн. Пунктом 14.1.2 Договору визначено, що строк лізингу складає 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 до Договору (Графік лізингових платежів). Відповідно до пункту 14.1.5 Договору на ім`я позивача був відкритий транзитний рахунок № [NUMBER] в АТ «Акцент - Банк» для зарахування на рахунок ТОВ «АК Плюс» платежів. Згідно з Графіком лізингових платежів, який є Додатком 2 до Договору,та підписаний позивачем, та відповідно до статей 14.1.4, 14.3 період сплати з 20 по 25 число кожного місяця, щомісячний платіж Лізінгоодержувач вносить в розмірі 4920 грн. та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати, які пов`язані з договором та виникли у Лізінгоодержувача протягом місяця, який передує поточний місяць. Судом також встановлено, що згідно договору та додатку №2 до Договору Позивачем вносились платежі: 1-й платіж у розмірі - 55000 грн., наступні платежі у розмірах згідно графіку та відповідно до Виписки по транзитному рахунку позивача в АТ «Акцент-Банк» на загальну суму 144 774,92 грн. Отже, загальна сума сплачених позивачем коштів ТОВ «АК Плюс» - 144 774,92 грн. Після допущення позивачем в період карантину несплати періодичних платежів Відповідач ТОВ «АК Плюс» вилучив автомобіль у позивача скориставшись несправедливими умовами договору. Вилучення автомобіля у позивача підтверджується актом приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №100001304 від 01.07.2020 р. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з вимогами статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦП України). Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями частини третьої статті 653 ЦК України визначено, що в разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. За приписами ч.ч.4.5 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку із істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У разі настання Події Дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу повідомлення про настання Події Дефолту (надалі - «Повідомлення про Дефолт») та повернення Предмета лізингу. У Повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації, Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування Предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за цим Договором. Повернення Предмета лізингу здійснюється за адресою, вказаною у Повідомленні про Дефолт. Якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання Повідомлення про Дефолт, Лізингоодержувач не усунув Подію Дефолту, Лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за цим Договором та повернути Предмет лізингу, а Лізингодавець має право згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання Договору з надсиланням Лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання Договору не звільняє Лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань за цим Договором. Cуд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2006 року, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки по рахунках/карткам Відповідача є належними та допустимими доказами щодо надання Банком кредитних коштів відповідачеві, отримання і використання таких коштів відповідачем, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткового погашення боржником заборгованості за кредитним договором, до аналогічного висновку дійшов Вищій Господарський суд України у постанові від 13.11.2014 року у справі № 908/4154/13 . Відповідно до Графіку лізингових платежів [PERSON] , починаючи з 10 липня 2019 року по 20 квітня 2021 року зобов`язаний сплатити загальний лізинговий платіж в розмірі 55 000 грн., а, починаючи з 20 листопада 2019 року - в розмірі 4920 грн., проте, згідно з Випискою з особового рахунку позивач [PERSON] за період з 01.10. 2019 року по 07.07. 2021 року має заборгованість у розмірі 136 802, 59 грн. Отже матеріалами справи підтверджується факт настання події Дефолту відповідно умов пункту а) розділу 8 Договору (затримання сплати Лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць) ще станом на 01 жовтня 2019 року, а тому не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що 01 липня 2020 року у відповідача не було підстав для вилучення транспортного засобу. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач не своєчасно та не відповідно до Графіку лізингових платежів сплачував всі внески та допускав події Дефолту, не відповідають матеріалам справи. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України (в діючій на час ухвалення рішення редакції) можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 4,13,43 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду за приписами ст.5 ЦПК є обов`язком суду. Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з ТОВ «АК Плюс» на його користь безпідставно набуті відповідачем кошти у розмірі 144 774, 92 грн., [PERSON] посилався на положення статті 216 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, наведених позивачем обставин, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, як оплату за укладеним між сторонами договором лізингу. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed