Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] та повідомив, що між сторонами 22 лютого 2011 року був зареєстрований шлюб у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №320. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, у них відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги, припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, шлюб фактично розпався, а тому зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. При цьому вказував, що відповідачка з донькою виїхала за межі держави та не має наміру повертатися, за час проживання за кордоном влаштувала своє життя, донька має відвідувати школу в іншій державі. Натомість він з сином залишився в Україні, останній не бажає виїжджати за межі держави та має намір тут закінчити школу, а тому сторони дійшли згоди з урахуванням думки дітей та їх бажання, що донька буде проживати з матір`ю, а син залишиться проживати з ним. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та відповідачем та залишити проживати сина разом з ним, а доньку - разом з матір`ю. Також просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач відзив на позов не надала. Наразі на адресу суду надала свої пояснення, в тому числі і засобами електронного зв`язку, та просила розгляд справи провести в її відсутність, позов визнала та просила розірвати шлюб між сторонами. При цьому зазначала, що вона з донькою мешкає за межами держави, між сторонами спору щодо місця проживання дітей не має, вони дійшли згоди з урахуванням бажання та думки дітей, що син залишається проживати з чоловіком, а донька - з нею. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Судом установлено, що 22 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №320. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] . Донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] . Сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та поновлювати їх наміру не мають, шлюб фактично розпався Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. У частинах 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлені обставини відсутності спільного проживання, не підтримання сімейних стосунків, формального існування шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення для справи. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо його розірвання, а тому шлюб слід розірвати, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з батьком [PERSON] , а малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , - з матір`ю [PERSON] . При вирішенні питання про залишення проживання дітей зі сторонами одночасно із вимогою про розірвання шлюбу суд враховує, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Порядок визначення місця проживання дітей врегульований положеннями ст.29 ЦК України та ст.160,161 СК України. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року в справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. В постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 Верховний Суд вказував, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення проживання дитини з кимось із батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. В цій справі суд не вирішує питання про визначення місця проживання дітей. Наразі установлено, що на момент розгляду справи спір між батьками щодо місця проживання дітей відсутній, доказів протилежного матеріали справи не містять, після фактичного припинення шлюбних відносин сторін син залишився проживати разом з батьком, а донька з матір`ю, а тому суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про залишення проживання дітей разом із матір`ю та батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу відповідно до заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved