Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

5травня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій позивач просить суд позбавити відповідача, [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Філіппіни, батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , громадянки України та стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів [PERSON] , [INFO] , але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікута не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду та до досягнення дитиною віку 18 років, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 04.04.2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який є батьком її малолітньої доньки. 09 червня 2017 року шлюб розірвано. Після розлучення донька проживає з нею, колишній чоловік жодних відносин з донькою не підтримує, жодного разу її не навідував і матеріально не допомагав, участі у її вихованні та духовному розвитку не приймав. Всі витрати на навчання, їжу, одяг та інші потреби дитини несе самостійно. Позивач разом з дитиною проживає в орендованій квартирі, де створені умови для проживання та навчання дитини, її дозвілля. Позивач позитивно характеризується, працює та має матеріальну можливість утримувати дитину й забезпечувати її найкращий можливий розвиток. Позбавлення батьківських прав відповідача відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у вихованні та забезпеченні дитини участі не приймає. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 30 травня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі, встановлено розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28 червня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Чумаченко С.О. про витребування доказів та витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином Республіки Філіппіни [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , посвідка на постійне проживання [NUMBER] , за останні три роки, тобто з 01.07.2019 року та по день виконання ухвали суду, із зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування, документ, за яким було здійснено перетин. 08 липня 2022 року на електронну адресу суду та 12 липня 2022 року засобами поштового зв`язку з Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України надійшла інформація про перетинання державного кордону відповідачем, а саме 22-08-2019 09:57 зафіксовано в`їзд в пункті пропуску Одеса, а 30-08-2019 20:25 - виїзд QUIAMBAO ONOFRE JR. 09 серпня 2022 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме висновку органу опіки та піклування про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , в якому орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . 17 серпня 2022 року згідно протоколу судового засідання, підготовче провадження по справі закрито, призначено розгляд справи по суті. В ході розгляду справи відповідач відзив на позов не надав. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Зазначає, що батько не виконує батьківські обов`язки відносно їх дитини, з дитиною не спілкується та не допомагає в її утриманні, має заборгованість по сплаті аліментів. Надав згоду на розгляд справи в заочному порядку. Відповідач повідомлений належним чином про час, дату і місце розгляду справи, в суд не з`явився, будь-яких клопотань чи заяв не надавав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Справа розглянута за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували з 04 квітня 2008 року у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2017 року (а.с.18). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 13 вересня 2013 року (а.с. 16). Батьком дитини записаний відповідач [PERSON] , а матір`ю записана позивачка [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу, що батько дитини є громадянином республіки Філіппіни, що вбачається з копії паспорту серії [NUMBER] , хоча й має посвідку на постійне проживання в Україні, що підтверджується відповідною копією посвідки № [NUMBER] (а.с. 13-14). Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю в орендованій квартирі та на підтвердження надала договір оренди від 26.07.2020 року, який був пролонгований на підставі ст. 764 ЦК України на строк, який був раніше встановлений договором (а.с. 20-21). З приєднаної до матеріалів справи характеристики на [PERSON] вбачається, що вона зарекомендувала себе як учениця, яка регулярно відвідує заняття, завжди охайна, доглянута. Проживає з матір`ю, яка постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини. Батько контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується (а.с. 23). Разом з тим, як слідує з довідки від 22.04.2022 року мати дитини [PERSON] працює в компанії «Фронт Деск Хелперс» з 19.10.2020 року та займає посаду консультанта відділу з зарплатою 1000 доларів США на місяць (а.с. 25). Водночас, позивач наголосила на тому, що на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, на підтвердження чого надала відповідні довідки (а.с. 31-33). Між тим, на підтвердження невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, представником позивача витребувано довідку № 91-16557/0/15-22-Вих від 06.07.2022 року з Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України про перетинання державного кордону відповідачем QUIAMBAO ONOFRE JR, а саме 22-08-2019 09:57 зафіксовано в`їзд в пункті пропуску Одеса, а 30-08-2019 20:25 - виїзд QUIAMBAO ONOFRE JR в пункті пропуску Одеса (а.с. 69). Суд вважає, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні доньки є мінімальною та недостатньою, що у свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України. Суд наголошує, що такі життєві умови були обрані відповідачем після народження доньки, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватися про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя. Суд бере до уваги, що з 2017 року (моменту розірвання шлюбу) відповідач не проживав із донькою однією сім`єю, а з 2019 року і до сьогодні проживає за межами України, та, відповідно, з вказаного часу не брав та не бере участі у вихованні доньки, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання. Встановлені обставини свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя Такий висновок суду повністю узгоджується із позицією ВС, що викладена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19. Позиція суду також співпадає із висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , в якому орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] (а.с. 73-75). Відтак, суд вважає підтвердженим факт невиконання батьківських обов`язків відповідачем, який в тому числі не виявляє бажання зустрічей з дитиною, а дитина з ним, в свою чергу, що в подальшому може негативно відобразитись на психічному та фізичному здоров`ї дитини. Відповідно до ст. 56 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей -сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», п. 3 порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як судом встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї доньки [PERSON] , [INFO] , відносно якої він не проявляє батьківської турботи, не надає матеріальної допомоги та не піклується про неї. Позбавлення відповідача батьківських прав на теперішній час є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності зі ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст.150 та ст. 180 СК України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, і батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав по відношенню до своїх дітей з ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: якщо батьки не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено у статті 166 СК України. Так, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). У справі «Мамчур проти України» (рішення від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09) ЄСПЛ зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2017 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17). У рішенні ЄСПЛ від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», заява № 8793/79, Суд вважає, що захід має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Враховуючи обставини зазначеної справи та наведені вище принципи, які є складовими верховенства права, суд дійшов висновку, що права малолітньої [PERSON] будуть захищені судом першої інстанції з дотриманням балансу інтересів сторін. Відтак, суд доходить висновку, що викладені факти ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по утриманню та наданню належних умов для виховання та розвитку доньки знайшли своє підтвердження, а тому для настання позитивного результату у долі дитини та з метою захисту її прав та інтересів, відповідач має бути позбавлений батьківських прав. Поряд з цим, правовідносини між сторонами щодо стягнення аліментів регламентовані нормами Глави 15 Сімейного кодексу України у випадку обов`язку батька сплачувати аліменти на користь матері на утримання дитини та нормами Глави 9 Сімейного кодексу України у випадку обов`язку батька сплачувати аліменти на користь матері на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч. 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу спільна дитина сторін залишилась проживати з матір`ю. Суд, оцінивши зібрані по справі докази, вважає доведеним факт проживання малолітньої [PERSON] , разом з її матір`ю [PERSON] та факт необхідності участі відповідача в утриманні дитини. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; (відповідно 50% від прожиткового мінімуму складають - 1050 грн., 1100,5 грн., 1136 грн. щомісячно). Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Так, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тобто, положення даної статті свідчать про те, що пріоритетним для суду під час здійснення правосуддя є ефективний захист прав, свобод та інтересів осіб. Водночас, суд звертає увагу, що позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісяця. При цьому, положеннями ч. 5 ст. 183 СК України передбачений мінімальний розмір при стягненні аліментів у сумі на одну дитину - одна чверть. Судом було досліджено докази надані відповідачем, які підтверджують, що батько дитини виїхав за межі території України та не приймає жодної участі в житті дитини. Суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 180 СК України, утримання дитини до досягнення нею повноліття є спільним обов`язком обох батьків. Тому, враховуючи, визначені законом обставини при визначенні розміру аліментів та визнанні позову відповідачем, суд вважає, що будуть обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів саме у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення нею повноліття щомісячно і задовольняє їх. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В порядку ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved