Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

позивач Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі АТ КБ "Приватбанк") звернулось до Турківського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 24.12.2010 в розмірі 174 852,36 грн станом на 22.04.2021. Обґрунтування позовних вимог. Відповідач [PERSON] звернувся до АТ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву № б/н від 24.12.2010. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов`язання не виконав і з нього необхідно стягнути заборгованість в розмірі 174 852,36 грн, з яких 9004,78 грн - заборгованість за тілом кредиту, 165 847,58 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 19.07.2021 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 08.09.2021 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 18.10.2021 визнано явку обов`язковою в судове засідання представника позивача. Ухвалою суду від 21.12.2021 позов залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою в судове засідання представника позивача. Постановою Львівського апеляційного суду від 24.05.2022 ухвалу суду від 18.10.2021 скасовано, справу направлено до Турківського районного суду Львівської області для продовження розгляду. 16.08.2022 відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування позовної давності. 16.08.2022 та 26.09.2022 постановлено ухвали суду про витребування доказів. У судове засідання представник позивача АТ КБ "Приватбанк" Гребенюк О.С. не з`явився, у позовній заяві вказав, що просить проводити розгляд справи без участі представника Банку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнав. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін в справі, суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, розгляд справи суд проводи за наявними матеріалами справи. Так, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 24.12.2010, у якій зазначено бажаний кредитний ліміт 10 000,00 грн. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] кредитний ліміт збільшився до 15 200,00 грн., станом на 06.04.2020 та 07.04.2020 кредитний ліміт становив 0,00 грн. Як видно із виписки за договором № б/н залишок коштів [PERSON] (ІПН [NUMBER] , 17.10.1984) станом на 26.04.2021 становить -174 852,36 грн. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.12.2010 укладеного між Банком та [PERSON] , видно, що заборгованість [PERSON] перед Банком за період з 15.01.2013 - 22.04.2021 становить 174 852,36 грн, з яких: 9004,78 грн - заборгованість за тілом кредиту, 165 847,58 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором і такі правовідносини регулюються загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Вирішуючи цей спір, суд виходить з таких норм права та мотивів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України). Суд встановив, що сторони в справі уклали кредитний договір № б/н від 24.12.2010, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] , як позичальник, отримав від Банку кредит у розмірі 10 000,00 грн. Старт карткового рахунку № [NUMBER] - 15.01.2013, кредитний ліміт 15.01.2013 збільшився до 15 200,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н). Строк видачі та дії кредитної карти в письмових документах, наданих суду позивачем, не зазначений. Позивач, покликаючись на розрахунок заборгованості за договором б/н від 24.12.2010, вказує, що станом на 22.04.2021 у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за період з 15.01.2013 - 22.04.2021 в розмірі 174 852,36 грн, з яких: 9004,78 грн - заборгованість за тілом кредиту, 165 847,58 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Водночас, з наданих відповідачем [PERSON] додатків до заяви про застосування позовної давності, суд встановив, що 21.06.2016 Турківським районним судом Львівської області ухвалено рішення у справі №458/472/16-ц за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.12.2010 в сумі 16 583,81 грн. Ухвалою суду від 26.09.2022, на підставі ч. 7 ст. 81, ст. 84 ЦПК України, суд витребував з архіву Турківського районного суду Львівської області цивільну справу №458/472/16-ц. З оглянутих судом матеріалів цивільної справи №458/472/16-ц, зокрема, вказаного вище рішення суду, яке набрало законної сили, суд встановив, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 24.12.2010, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 310,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки, відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань, в нього виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.05.2015 становила 16 583,81 грн, з яких: 14 660,00 грн. - заборгованість за кредитом, 657,91 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 765,90 грн- штраф (процентна складова). Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 21.06.2016 у справі №458/472/16-ц позов Банку задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.12.2010 станом на 31.05.2015 в сумі 16 583,81 грн. Відтак, у справі, що розглядається, суд встановив, що вирішення питання про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.12.2010, який був укладений між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] вже було предметом судового розгляду. Рішенням суду таку заборгованість стягнуто з боржника. Окрім цього, як видно з наданої відповідачем [PERSON] копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.06.2022, яка прийнята головним державним виконавцем Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Ільницькою О.І., виконавче провадження ВП № 52409145 з примусового виконання виконавчого листа № 458/472/16-ц 2/458/178/2016, виданого 13.09.2016 Турківським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] та користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 16 583,81 грн, судовий збір в сумі 1378,00 грн, а всього 17 961, 81 грн закінчено в зв`язку з повним та фактичним виконанням боржником рішення суду. Отже, [PERSON] повністю виконав рішення суду та погасив заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.12.2010. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, і є датою, коли зобов`язання позичальника перед банком за кредитним договором припинилося. Вищенаведене узгоджується також з правовим висновком, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). У справі, що розглядається, суд встановив, що рішенням суду від 21.06.2016 з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" було стягнено суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.12.2010, при цьому, банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. В силу того, що такі обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, яке набрало законної силу, тому вони не потребують доказуванню при розгляді цієї справи (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Отже, кредитне зобов`язання відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 24.12.2010 слід вважати припиненим. Водночас, незважаючи на повне виконання боржником вказаного вище рішення суду, позивач продовжив нараховувати заборгованість за кредитним договором, так як вважав, що позичальником заборгованість у строк не було погашено. При цьому, згідно з наданим розрахунком позивач вказав, що заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.12.2010 станом на 22.04.2021. становить 9004,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 165 847,58 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Однак, позивач не надав суду доказів того, що після ухваленого рішення суду за цим же кредитним договором, яким стягнуто, зокрема, заборгованість за кредитом, відповідачу надавались кредитні кошти, які Банк в цій справі просить стягнути з відповідача в розмірі 9004,78 грн. Такі відомості відсутні також у виписці по рахунку. Щодо відсотків за кредитом, то суд зазначає, що такі є договірними умовами згідно положень ЦК України. Однак, в Анкеті-заяві №б/н від 24.12.2010, яка підписана відповідачем [PERSON] , такі не обумовлені. Водночас, "Умови та правила надання банківських послуг", а також "Тарифи Банку", на які покликається позивач, не є складовою частиною договору кредиту, а отже і підставою для стягнення коштів. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. Наведене вище відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, який зроблений в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, про те, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Окрім цього, наданий позивачем розрахунок заборгованості є за період з 15.01.2013 по 22.04.2021, тоді як рішенням суду 21.06.2016 у справі №458/472/16-ц з [PERSON] на користь Банку стягнуто заборгованість за цим же кредитним договором № б/н від 24.12.2010 станом на 31.05.2015. На виконання ухвали суду від 16.08.2022 про витребування доказів, позивач не надав суду розрахунку заборгованості за спірний період з урахуванням вже стягнутої заборгованості за рішенням суду за період з 24.12.2010 по 31.05.2015, а тому з урахуванням вимог ч. 10 ст. 84 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. Відповідно до частини першої ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 229 ЦПК України, передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Відтак, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши дійсні обставини справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в цілому, суд дійшов висновку, що за конкретних встановлених в ході судового розгляду справи обставин, позивач пред`явивши позов до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, на власний розсуд змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, відтак подальше нарахування заборгованості за спірним кредитним договором поза межами дії договору є безпідставним. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, про які банк у цій справі не заявляв. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з підстав його необґрунтованості. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. З огляду на те, що суд не встановив порушення права чи інтересу позивача і дійшов висновку про відмову в позові з підстави його необґрунтованості, тому відсутні правові підстави для застосування позовної давності. Щодо судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, що сплачений позивачем в розмірі 2622,79 грн, необхідно покласти на позивача в зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed