Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у справі та інших її учасників. Позивач [PERSON] в особі свого уповноваженого представника - адвоката Мундяка М.М. (ордер на надання правничої допомоги серія ВС № 1143126 від 22.07.2022 року в оригіналі приєднаний до матеріалів позовної заяви), скориставшись канцелярією, 22.07.2022 року звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 9784), а 29.07.2022 року звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою у новій редакції (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 10045), в якій просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою [PERSON] , котрий був зареєстрований 17.10.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського міського управління юстиції Львівської області (Стрийський м/в РАГС), про що було зроблено актовий запис за № 469. Також просить визначити місце проживання та залишити на вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду у розмірі 1 984 грн. 80 коп., позивач [PERSON] залишає за собою та при ухваленні рішення просить покласти на нього. Позов обґрунтовано тим, що сім`я сторін у справі фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони у справі втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми, останнім часом проживають окремо. Від спільного проживання сторони у справі мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] зазначає також, що він з відповідачкою [PERSON] неодноразово пробували примиритися, однак безрезультатно, і він надалі має намір проживати окремо від зазначеної відповідачки. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна у сторін у справі на даному етапі немає. Щодо визначення місця проживання обох дітей та залишення їх на вихованні після розірвання шлюбу, то сторони у справі, виходячи з наявних психологічних контактів та прив`язаності до дітей, досягли взаємної згоди, за змістом котрої малолітній син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати та перебуває на вихованні позивача [PERSON] як його батька. Щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , то така, в силу вступу на навчання до одного із вищих навчальних закладів Республіки Польща, з 01.10.2022 року буде проживати у Республіці Польща, а 06.01.2023 року досягне повноліття, у зв`язку з чим визначати на цей час місце проживання цієї дочки потреби немає. Відтак позивач [PERSON] , на підставі статей 19, 104-105, 110, 112, 141, 153, 157, 159-161 СК України, просить свій позов задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради, у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , з її участю як третьої особи, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, не подала. Поряд з цим, у своєму клопотанні про розгляд цієї справи по суті за відсутності уповноваженого представника, зазначеною третьою особою, з посиланням на положення ч. 4 ст. 19 СК України, також вказується, що хоча й спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та місця проживання дитини й відноситься до перелічених у згаданій нормі підстав обов`язкової участі та надання висновку органами опіки та піклування, однак, з урахуванням положень ч. 1 ст. 161 СК України та пункту 72 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року за № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», така обов`язкова участь та надання висновку можуть мати місце виключно у тому випадку, коли існує спір, а батьки не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. У зв`язку з тим, що на підставі проведеної перевірки встановлено, що сторони у цій справі дійшли добровільної згоди щодо їх участі після розірвання шлюбу у вихованні та визначенні місця проживання обох їх дітей, то відповідний висновок цією третьою особою не готувався. Відтак, враховуючи, що вказані питання між сторонами у цій справі узгоджені добровільно, як і надана згода відповідачки [PERSON] на проживання малолітнього сина разом із позивачем [PERSON] , то при ухваленні рішення у цій справі зазначена третя особа покладаються на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, не подала. Поряд з цим, вказаною відповідачкою у своїй заяві про визнання позовних вимог зазначено про визнання пред`явлених позовних вимог, оскільки вона зазначених у названій позовній заяві обставин не оспорює та, розуміючи наслідки названої процесуальної дії, не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у цій справі. Заяви та клопотання учасників справи. Уповноважений представник позивача [PERSON] - адвокат Мундяк М.М., скориставшись канцелярією, 16.09.2022 року подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області клопотання (зареєстроване в діловодстві суду за вх. № 12153), в якому просив проводити розгляд цієї справи по суті за його відсутності. Одночасно у вказаному клопотанні викладено позицію на підтримання пред`явлених його довірителем позовних вимог у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради, скориставшись канцелярією, 22.09.2022 року подала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області клопотання (зареєстроване в діловодстві суду за вх. № 12440), в якому просить проводити розгляд цієї справи по суті за відсутності уповноваженого представника. Одночасно у вказаному клопотанні викладено позицію про покладання при ухваленні рішення у даній справі на розсуд суду, а також до такого клопотання долучено матеріали перевірки, проведеної за заявою [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Відповідачка [PERSON] , скориставшись канцелярію, 26.09.2022 року подала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву про визнання позовних вимог (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 12602), в якій нею викладено позицію про визнання пред`явлених до неї позовних вимог у повному обсязі із повідомленням про обізнаність з наслідками вчинення названої процесуальної дії. У цій заяві відповідачка [PERSON] також просить проводити розгляд цієї справи по суті за її відсутності. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 25.07.2022 року було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 05.08.2022 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Службу у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - залу судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 31.08.2022 року, 12.45 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 31.08.2022 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 16.09.2022 року, 12:55 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 16.09.2022 року судовий розгляд цієї справи по суті відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 26.09.2022 року, 14:30 год.. Сторони у справі та інші її учасники належно й завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання з розгляду цієї справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві та позовній заяві в новій редакції. Судом також були задоволені клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради та заява відповідачки [PERSON] про розгляд даної справи за їх відсутності (за відсутності їх уповноважених представників), після чого суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності зазначених учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, визнання таких позовних вимог відповідачкою [PERSON] , вважає, що перешкод для перевірки наявності законних підстав ухвалення рішення, передбаченого ч. 4 ст. 206 ЦПК України, про задоволення позовних вимог, немає, разом з тим, з урахуванням також недопущення порушення прав дітей сторін у справі, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Так, судом встановлено, щосторони у справі, які є громадянами України, вступили у шлюб 17.10.2003 року, котрий був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського міського управління юстиції Львівської області (Стрийський м/в РАГС), про що було зроблено актовий запис за № 469. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського міського управління юстиції Львівської області (Стрийський м/в РАГС) 17.10.2003 року (міститься у справі, а. с. 9). За час перебування у шлюбі у сторін у справі народилися дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.03.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області у відповідності до актового запису № 23 від 05.01.2005 року (копія міститься у справі, а. с. 10), яка станом на дату вирішення судом цієї справи та ухвалення у ній рішення, є неповнолітньою, а також народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.11.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області у відповідності до актового запису № 573 від 08.11.2011 року (копія міститься у справі, а. с. 11), який станом на дату вирішення судом цієї справи та ухвалення у ній рішення, є малолітнім. Судом також встановлено, що сімейні стосунки між сторонами протягом останнього року погіршилися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Такі дії сторін у справі викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Тому позивач [PERSON] вважає, що примирення між ним та відповідачкою [PERSON] неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. У свою чергу відповідачка [PERSON] згідна на розірвання їх з позивачем [PERSON] шлюбу. Сторони у справі проживають окремо. Крім того сторонами у цій справі у судовому засіданні та наданих ними на адресу суду заявах процесуального характеру визнаються, а отже в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню ті обставини, згідно з котрими їх неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , якій 06.01.2022 року виповнилося сімнадцять років, в силу її вступу на навчання в один із вищих навчальних закладів Республіки Польща, під час такого навчання на денній формі буде проживати у Республіці Польща, а 06.01.2023 року вона досягне повноліття. У свою чергу, малолітній син [PERSON] , [INFO] , який [INFO] досяг десять років, залишиться проживати разом з позивачем [PERSON] , як його батьком, на що надав свою згоду, а також відповідну згоду на це надала відповідачка [PERSON] .. При цьому сторони у справі виходили з наявних психологічних контактів та прив`язаності малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до позивача [PERSON] як його батька. Зазначені обставини знайшли також своє підтвердження в ході проведеної третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Службою у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради перевірки на підставі поданої позивачем [PERSON] заяви про визначення місця проживання дітей, про що, з-поміж іншого, зазначено у наданому цією третьою особою клопотанні про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника із одночасним викладенням у такому позиції у справі та долученням матеріалів відповідної перевірки. Релевантні норми, джерела права, та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо права на шлюб, розірвання шлюбу чи визнання його недійсним, а також щодо визначення місця проживання дітей та участі батьків в їх вихованні й спілкуванні з ними, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства» та постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року за № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Так, в силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. В силу ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ст. 24 зазначеного Кодексу, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із статтями 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Зокрема, пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частин 2, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У свою чергу у ч. 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Так, ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський Суд з прав людини наголосив, що у таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Висновок суду за результатами розгляду справи. Перевіряючи наявність законних підстав ухвалення рішення, передбаченого ч. 4 ст. 206 ЦПК України, про задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що визнання відповідачкою [PERSON] пред`явлених позовних вимог, виходячи із процитованих вище релевантних норм права та викладеного висновку, заразом встановлених судом обставин справи, належить констатувати, що в даному конкретному випадку визнання цією відповідачкою позовних вимог не суперечить закону. Крім цього таке визнання відповідачкою [PERSON] позовних вимог не порушує також прав, свобод чи інтересів її з позивачем [PERSON] двох дітей, оскільки дочка [PERSON] , якій [INFO] виповнилося сімнадцять років, у зв`язку із її навчанням проживатиме закордоном, у тому числі й до досягнення нею повноліття, до чого залишилося трохи більше трьох місяців, а щодо сина [PERSON] , якому 18.10.2021 року виповнилося десять років, то сторони у цій справі погодилися, що останній, в силу прив`язаності та тісного психологічного контакту, буде проживати та перебувати на вихованні позивача [PERSON] , з чим також погоджується й вказаний малолітній син. Відтак, враховуючи ту обставину, що сторони у справі припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя сторін у справі і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання цього подружжя суперечить інтересам обох сторін у справі, а тому їх шлюб слід розірвати. Отже слід розірвати шлюб між сторонами у справі, котрий був зареєстрований 17.10.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського міського управління юстиції Львівської області (Стрийський м/в РАГС), про що було зроблено актовий запис за № 469, із залишенням відповідачці [PERSON] після розірвання шлюбу її прізвища « [PERSON] », оскільки остання про повернення їй прізвища, наявного у неї до реєстрації цього шлюбу, - « [PERSON] », перед судом не клопотала. Визначаючи у межах пред`явлених позовних вимог місце проживання малолітнього сина сторін у справі - [PERSON] , [INFO] , суд враховує, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку цієї дитини, однак більш тісний психологічний та емоційний контакт у цієї дитини відбувся саме з батьком, що сторонами у даній справі не заперечується, а тому суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього сина сторін у справі - [PERSON] , [INFO] , саме з позивачем [PERSON] як його батьком та залишити його на вихованні останнього. При цьому судом не встановлено обставин, які б давали підстави дійти висновку, що визначення місця проживання малолітнього сина сторін у справі - [PERSON] , [INFO] , разом із відповідачкою [PERSON] як його матір`ю, буде мати більш позитивний вплив на цю дитину. Відтак визнання відповідачкою [PERSON] пред`явленого до неї позову [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини слід прийняти, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви з двома вимогами немайнового характеру, у розмірі 1 984 грн. 80 коп., й підтверджуються квитанцією про сплату Філії-Львівське обласне управління АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» № 60 від 22.07.2022 року (міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному у ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, та, в силу ухвалення рішення на користь позивача [PERSON] й його відповідної волі про покладення цих судових витрат у повному обсязі на нього, при ухваленні даного рішення слід залишити за позивачем [PERSON] та покласти на останнього, без необхідності повернення з державного бюджету 50 відсотків названого судового збору. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із двома вимогами немайнового характеру, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved