Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову - ПрАТ «СК Еталон» та просить суд: -стягнути з відповідача на її користь 10 552 гривні матеріальної шкоди та 20 000 гривень моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди; -вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 30 березня 2021 року мала місце ДТП з участю керованого нею автомобіля марки «JAC-S2» д.н.з. [NUMBER] . Її автомобіль отримав механічні пошкодження. Винуватцем ДПТ є відповідач. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «СК Еталон». Між нею та [PERSON] за спільною згодою складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. ПрАТ «СК Еталон» сплачено їй 38 000 грн. страхового відшкодування. Однак, на ремонт автомобіля нею витрачено 48 552 грн. Відтак, витрати не покриті страховим відшкодуванням забов`язаний відшкодувати винуватець ДТП [PERSON] . Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в позові не обґрунтовані. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, скерувала представника - адвоката Шевчук-Філімон Н.М. Представник позов підтримала з підстав, наведених у такому. Відповідач, скерованим відзивом на позовну заяву позов заперечив. Заперечуючи позов покликається на те, що ліміт страхового відшкодування страховика, в разі складення учасниками ДТП Європротоколу, становить 50 000 грн. Зазначена позивачем сума страхового відшкодування становить 48 552 грн., що в межах ліміту страхового відшкодування. Відтак, суму страхового відшкодування власнику автомобіля марки «JAC-S2» д.н.з. [NUMBER] , яким є [PERSON] зобов`язаний сплатити Страховик. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явился, скерува представника - адвоката Вилку О.С. Представник позов заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не скерувала. Неявка представника третьої особи не є перешкодою для розгляду справи. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Власником автомобіля марки «JAC-S2» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 14). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «JAC-S2» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] у період з 23 вересня 2020 року по 22 вересня 2021 року застрахована у ПрАТ «Арсенал Страхування» (а.с. 13). Між ТзОВ «Богдан-Авто Івано-Франківськ» та [PERSON] 14 липня 2021 року складено акт виконаних робіт щодо ремонту автомобіля марки «JAC-S2» д.н.з. [NUMBER] . Вартість ремонту такого складає 48 552 грн. Сформовано рахунок на оплату ИФ1081 (а.с. 15). 15 липня 2021 року [PERSON] здійснено в користь ТзОВ «Богдан-Авто Івано-Франківськ» платіж в розмірі 10 010 грн. 93 коп. в порядку оплати рахунку ИФ1081 (а.с. 16). Інших фактичних обставин справи у спосіб дослідження належних та допустимих доказів судом не встановлено. 3. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Предметом спору у даній справі, є стягнення майнової та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторонами не подано, відповідно судом не здобуто джоказів, що у користуванні позивачки перебував автомобіль марки «JAC-S2» д.н.з. [NUMBER] і позивачка була учасником ДТП. Власником автомобіля є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої, як власника ьранспортного засобу застрахована. Акт виконаних робіт щодо ремонту автомобіля складено за участі [PERSON] якою сплачено вартість ремонту в частині 10 010 грн. 93 коп. (а.с. 16). Відтак, судом не встановлено факту порушення майнових та особистісних прав позивача [PERSON] , захист яких підлягає в судовому порядку. Щодо відшкодування збитків завданих ДТП власнику наземного транспортного засобу, слід врахувати наступне. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 33.2 статті 33 згаданого Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Розпорядженням № 3471 від 29 грудня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 17 листопада 2011 року № 698 „Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України" визначено максимальний розмір такої виплати (ліміт страховика) з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому; Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року ухваленій у справі № 755/18006/15-ц викладено висновок за яким відповідно до статті 3 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, коштом грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України) ». У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. (Висновки, викладені також у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі №753/10416/17). Відтак, за наявності завданої шкоди в межах ліміту страхового відшкодування обов`язок з відшкодування такої шкоди власнику наземного транспортного засобу належить Страховику. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006 року). У цьому спорі суд надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин встановлених судом на підставі наявних у справі доказів. Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: approved