Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулось ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № CL109033 від 12 серпня 2009 року в сумі 79689 грн. 24 коп. та судовий збір. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 12.08.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL109033, згідно якого відповідачка отримала кредит у виді грошових коштів у розмірі 23440 грн. 90 коп., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 28 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 15.07.2017. 14.11.2016 ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги № UB-OP/16-132. Згідно договору про відступлення права вимоги, ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги, включно і до [PERSON] . Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідачкою зобов`язання за кредитним договором не виконано у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 30.11.2017 у розмірі 79689 грн. 24 коп., яка складається з: тіла кредиту - 22757 грн. 28 коп., заборгованості по відсоткам - 42783 грн. 95 коп., заборгованості по штрафних санкціях (пені) - 14148 грн. 01 коп. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2017 року, головуючим суддею у справі визначено Васильченка О.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України відповідачкою подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 12 серпня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та нею укладено кредитний договір № CL109033. Згідно умов кредитного договору, банк надав у тимчасове користування кредит у виді грошових коштів у розмірі 23400 грн. 90 коп. на рефінансування (погашення) заборгованості позичальника за кредитним договором CL 8859 від 13 грудня 2007 року. У зв`язку з втратою відповідачкою роботи, було прострочено сплату щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 30060 грн. 71 коп. на дату звернення ПАТ «Універсал Банк» до Третейського суду в 2011 році. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва постановлено видати виконавчий лист на виконання рішення Третейського суду про стягнення з відповідачки на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором CL109033 у розмірі 30060 грн. 71 коп. та 700 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом. 07 травня 2012 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 32420661 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва. 09.02.2016 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 50075394 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення Третейського суду. Вважає, що заміна стягувача на стадії виконання рішення третейського суду, є незаконною та здійснена в порушення вимог чинного законодавства. Відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, просила до позовних вимог застосувати строк позовної давності. В обґрунтування заяви посилаючись на те, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватися позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань, таким чином, вважає, що строк позовної давності сплинув 15.10.2012, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Розпорядженням керівника апарату суду від 20 травня 2021 року № 2290 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з поданням суддею заяви про відставку. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М. Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у судовому провадженні у цивільній справі за позовом ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Замінено позивача ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в обґрунтування заперечень посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити. У подальшому просив розгляд справи проводити без участі відповідачки та її представника. Суд, вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL109033, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування відповідачці грошові кошти у розмірі 23440 грн. 90 коп., а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими умовами кредитного договору, з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.07.2017 та зі сплатою процентів - 28 річних. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, [PERSON] зобов`язана виконувати умови кредитного договору № CL109033 від 12 серпня 2009 року, у відповідності до його умов та законодавства. 14 листопада 2016 року ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги № UB-OP/16-132. Відповідно до умов якого ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] . Що стосується доводів відповідачки стосовно необізнаності про заміну стягувача як на підставі для відмови у задоволенні позову, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України встановлено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (це єдиний можливий негативний наслідок для нового кредитора). Дана стаття не містить норм, щодо визнання договору недійсним через невиконання даної вказівки та не звільняє боржника від належного виконання обов`язків за кредитним договором у відповідності до ст. 628 ЦК України, а лише містить застереження щодо ризику нового кредитора. Імперативної норми, яка би виключала наявність підстав для задоволення вимог нового кредитора, у зв`язку з не направленням повідомлення про відступлення прав вимоги, в чинному законодавстві немає. Все чим ризикує новий кредитор при не направлені повідомлення про відступлення прав вимоги боржнику це здійснення боржником платежів направлених на погашення кредитної заборгованості на рахунки первинного кредитора. Таких платежів, боржниками, в переважній більшості не здійснюється. Новий кредитора не несе ризик відсутності підстав для задоволення своїх вимог в судому порядку, та ризик відмови в задоволені своїх вимог через не направлення повідомлення боржнику про відступлення прав вимоги. Той факт, що боржника не повідомили належним чином про заміну кредитора у зобов`язанні не звільняє його від обов`язку виконати умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15: «Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Постанов, які б свідчили про відступлення від цієї правової позиції немає. Аналогічні правові позиції викладені у постанові ВС від 26.03.2018 у справі №501/4114/14-ц (провадження № 61-59св18) та постанові від 12.06.2020 у справі № 569/12501/15-ц (провадження № 61-45061св18). 23.09.2014 рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі за позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за договором кредиту в сумі 30060 грн. 71 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» третейський збір у сумі 700 грн. 61 коп. За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. Законом України від 03.02.2011 № 2983-VI «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судом» ч. 1 ст. 6 Закон України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитні спілки). Цей закон набув чинності 12 березня 2011 року. Верховний Суд України в своїй постанові від 04.11.2015 у справі № 6-2074цс15 дійшов висновку, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач. Аналогічна за змістом правова позиція висловлена і у постанові ВСУ від 20 травня 2015 року № 6-64цс15. Дані обставини дають підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не могли бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 12.03.2011 виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України і у постанові від 27.01.2016 №6-2712цс15: «Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим законом від 03.02.2011 виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб`єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія закону «Про захист прав споживачів». Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові по справі № 6-856цс15 від 02.09.2015, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (ч. 1 ст. 6 ЗУ доповнено п. 14 згідно із Законом № 2983-VI від 03.02.2011), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). А тому, суд не бере до уваги посилання представника відповідачки на наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з прийняттям рішенням Третейським судом про стягнення з відповідачки заборгованості за тим же кредитним договором, за яким наявний спір у даній справі, з огляду на те, що рішення третейського суду не є судовим рішенням, ухваленим іменем України. Більш того, згідно ч. 8 ст. 82 ЦПК України та ч. 10 ст. 38 Закону України «Про третейські суди» обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом. Враховуючи вище викладене, по-перше, звернення за захистом свого права до некомпетентного суду не свідчить про зміну строку виконання та припинення кредитних правовідносин, а по-друге, обставини, встановлені рішенням третейського суду (в тому числі розмір заборгованості) не мають преюдиційної сили. На підставі викладеного, суд, відноситься критично до рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, яким стягнуто з відповідачки на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором, оскільки рішення третейського суду винесене із порушенням підвідомчості. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання встановлені кредитним договором, не виконує, що не заперечувалось сторонами по справі. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 14 листопада 2016 року [PERSON] має заборгованість у сумі 79689 грн. 24 коп., яка складається з: простроченої заборгованості по сумі кредиту у розмірі 17639 грн. 42 коп., заборгованості по сумі кредиту у розмірі 5117 грн. 86 коп., заборгованості по процентам у розмірі 42783 грн. 95 коп., заборгованості по процентам на прострочене тіло у розмірі 14148 грн. 01 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором знайшли свою підтвердження у судовому засіданні. Разом з тим, представником відповідачки заявлено клопотання про застосування строку позовної давності звернення позивача до суду із даним позовом в порядку ст. 267 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. З матеріалів справи встановлено, що умовами кредитного договору передбачено графік погашення заборгованості, відповідно до якого відповідачка мала здійснювати щомісячні платежі. При цьому, згідно умов кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту та спати відсотків за користування кредитними коштами визначено 15.07.2017. На виконання ухвали суду представником позивача надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що відповідачкою здійснено останній платіж на погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 130 грн. 68 коп. та за відсотками у сумі 857 грн. 36 коп. - 05 січня 2010 року. Наступний строк сплати чергового платежу за кредитним договором згідно графіку - 15 лютого 2010 року. Тобто, право вимоги до позивачки за кредитним договором виникло з моменту прострочення сплати чергового платежу останньою, а саме з 16 лютого 2010 року. З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву про стягнення боргу за кредитом подано до суду 22 рудня 2017 року, а строк позовної давності сплинув - 16 лютого 2013 року. Таким чином, судом встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, позивачем ні в позовній заяві ні в окремому клопотанні не було заявлено при причини пропуску строку позовної давності. Крім того, судом також не встановлено поважності причин пропуску строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду із даним позовом. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір у розмір 1600 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, не підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed