Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Паракуда І. В., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С. С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовує тим, що 05 березня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став АТ «Дельта Банк», було укладено Кредитний договір № 0201/0308/88-024 (далі по тексту рішення - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі 50 000 доларів США на строк з 05 березня 2008 року до 05 березня 2018 року зі сплатою 11,9 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 05 березня 2008 року між позичальником та банком укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1202. Відповідно до умов Іпотечного договору [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 03 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. вчинено виконавчий напис (далі по тексту рішення - Виконавчий напис), зареєстрований в реєстрі за № 1568, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, що належить [PERSON] , в користь погашення заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» по Кредитному договору. Період стягнення: з 25 травня 2012 року по 05 червня 2013 року. Сума заборгованості за Виконавчим написом становить: заборгованість по тілу кредиту - 55 143,94 доларів США, що еквівалентно 440765,51 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 4 793,91 доларів США, що еквівалентно 38 317,72 гривень. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання Виконавчого напису з ПАТ «Дельта Банк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент». Позивач зазначає, що він не погоджується з Виконавчим написом нотаріуса та вважає його таким, що не підлягає виконанню. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». На думку позивача, враховуючи кількість внесених до Кредитного договору змін та доповнень, які оформлені відповідними договорами, неможливо достовірно встановити яку саме суму кредитних коштів було видано баком позичальнику. Наведене зумовлює складнощі у визначенні дійсної суми заборгованості за Кредитним договором. Таким чином, нотаріус на момент вчинення Виконавчого напису не перевірив безспірності вимог кредитора, що є підставою для визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі наведеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В., реєстраційний номер виконавчого напису 1568, від 03 липня 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи. 28 січня 2022 року від представника відповідача адвоката Коновалова Р. О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача зазначає, що 11 лютого 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень №4 до Кредитного договору. Вказаним договором сторони погодили, що розмір строкової заборгованості [PERSON] за Кредитним договором становить 53 873,65 доларів США; розмір простроченої заборгованості за Кредитним договором - 2 392,40 доларів США; розмір простроченої заборгованості за процентами - 582,89 доларів США. Таким чином, станом на 11 лютого 2011 року заборгованість позивача за Кредитним договором була чітко визначена та становила 56 266,05 доларів США. Пунктом 4 договору про внесення змін та доповнень №4 до Кредитного договору сторони домовились, що починаючи з 10 квітня 2011 року погашення кредиту та сплату процентів позичальник здійснює шляхом сплати фіксованих платежів в розмірі 650,67 доларів США. На переконання представника відповідача, аргументи [PERSON] про неможливість достовірно визначити суму боргу за Кредитним договором не заслуговують на увагу та повністю спростовуються Договором про внесення змін та доповнень №4 до Кредитного договору від 11 лютого 2011 року. Крім того, сторона позивача не надала суду доказів неправильності визначення суми заборгованості, яка зазначена у Виконавчому написі. Позивач не зазначає з яких мотивів він вважає розмір його заборгованості за Кредитним договором спірним та не надає свого розрахунку. Крім того, представник відповідача заявляє про пропуск позовної давності за цим спором, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 08 вересня 2022 року позивач [PERSON] подав суду відповідь на відзив, в якій обґрунтовує власну позицію щодо звернення до суду з цим позовом в межах строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача про розгляд справи без його участі (а. с. 78) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І. В. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Заявою від 09 лютого 2022 року нотаріус просить розгляд справи здійснювати без її участі (а. с. 87). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С. С. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак представник відповідача не з`явився в судове засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд установив, що 05 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0201/0308/88-024 (далі по тексту рішення - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі 50 000 доларів США на строк з 05 березня 2008 року до 05 березня 2018 року на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором (а. с. 14-16). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 05 березня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1202. За умовами Іпотечного договору [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а. с. 25-27). В подальшому між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено ряд правочинів щодо внесення змін до Кредитного договору: додаткова угода до Кредитного договору №1 від 08 травня 2008 року (а. с. 17), договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №3 від 11 лютого 2011 року (а. с. 18-23), договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 4 від 11 лютого 2011 року (а. с. 24). 03 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пакакудою І. В. вчинено Виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1568, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] (а. с. 60). Виконавчий напис вчинено на підставі Іпотечного договору, посвідченого 05 березня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В. В. та зареєстрованого в реєстрі за №1202, Додаткової угоди до Іпотечного договору, посвідченої 08 травня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В. В. та зареєстрованого в реєстрі за №1954, Договору про внесення змін та доповнень №2, посвідченого 11 лютого 2011 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В. В. та зареєстрованого в реєстрі за №530 (а. с. 60). Період стягнення за Виконавчим написом: з 25 травня 2012 року по 05 червня 2013 року. Сума заборгованості за Виконавчим написом становить 479 083,24 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 55 143,94 доларів США, що еквівалентно 440765,51 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 4 793,91 доларів США, що еквівалентно 38 317,72 гривень. Зі змісту Виконавчого напису вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., реєстровий номер 1306, 1307, права первісного кредитора ПАТ «Сведбанк» перейшли до нового кредитора АТ «Дельта Банк». Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання Виконавчого напису з ПАТ «Дельта Банк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» (а. с. 12). Також установлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. від 08 травня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59054812 щодо примусового виконання спірного Виконавчого напису нотаріуса (а.с. 10). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення вказаної нотаріальної дії (виконавчого напису) визначається Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19). Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання йому кредитором письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вказане також зазначено у постанові Верховного суду від 10 листопада 2021 року, справа №758/14854/20. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про направлення кредитором боржнику (позивачу) письмової вимоги про усунення порушень за Кредитним договором і про отримання вказаної вимоги позивачем за тридцять днів до вчинення спірного Виконавчого напису. Процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно з вимогами ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За встановлених обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги. З наведених мотивів суд також відхиляє доводи відповідача щодо безспірності заборгованості [PERSON] за Кредитним договором на момент вчинення Виконавчого напису. Крім того, суд зазначає, що укладення 11 лютого 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] договору про внесення змін та доповнень №4 до Кредитного договору, яким визначено розмір заборгованості за Кредитним договором та встановлено графік погашення цієї заборгованості, не може свідчити про безспірність вимоги кредитора на час вчинення Виконавчого напису, адже достовірно невідомо чи здійснював [PERSON] погашення такої заборгованості в період з дати укладення вказаного договору до дати вчинення Виконавчого напису. До того ж, загальний розмір заборгованості, яка визначена договором від 11 лютого 2011 року, є відмінним від загального розміру заборгованості, визначеного у Виконавчому написі. Вирішуючи заяву відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до вимог статей 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач міг дізнатись про існування Виконавчого напису нотаріуса у травні 2019 року, тобто після відкриття приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого напису. Про обізнаність [PERSON] щодо Виконавчого напису раніше за 08 травня 2019 року в матеріалах справи інформація відсутня. З позовом до суду про визнання Виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач звернувся 17 грудня 2021 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності. Доводи представника відповідача про те, що позивач міг довідатись про існування Виконавчого напису раніше, адже Виконавчий напис декілька разів перебував на виконанні у Другому ВДВС Луцького МУЮ (в період з 2016-2017 роки) суд відхиляє, оскільки такі аргументи відповідач належними доказами не підтвердив. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності до задоволення не підлягає. Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Встановлено, що 01 грудня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Микуликом В. М. укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п. 4.1 цього договору за правову допомогу клієнт сплачує адвокату в розмірі, визначеному додатком №1 до цього договору. Відповідно до Додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 17 грудня 2021 року вартість юридичних послуг адвоката, наданих позивачу, становить 10 000 гривень (а. с. 45). Актом приймання-передачі наданих послуг від 18 січня 2022 року підтверджується зміст наданих адвокатом послуг та їх вартість. Оплата позивачем вартості послуг адвоката Микулика В. М. в розмірі 10 000 гривень підтверджена квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18 січня 2022 року. Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи вищенаведену норму процесуального закону, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 гривень

Outcome: approved