Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Березанського міського суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області на її користь неотриману суддівську винагороди в сумі 7 315 647,42 грн, на яку остання має право в порядку спадкування, у зв`язку зі смертю батька - [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до рішення сесії Київської обласної ради народних депутатів наказом Київського обласного управління юстиції від 15 вересня 1993 року № 524 [PERSON] обрано і призначено на посаду судді Баришівського районного суду Київської області. Постановою Верховної Ради України від 16 листопада 2006 року № 365-V [PERSON] обрано на посаду судді безстроково. Рішенням Вищої ради юстиції від 14 червня 2011 року № 421/0/15-11 внесено подання до Верховної ради України про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області за порушення присяги судді. Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2011 року № 3787-VІ [PERSON] звільнено з посади судді Березанського міського суду Київської області у зв`язку з порушенням ним присяги судді, на підставі якої головою Березанського міського суду Київської області винесено наказ № 60-к від 14 жовтня 2011 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду за порушення присяги». Рішення про звільнення [PERSON] оскаржив в судовому порядку. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Куликов та інші проти України» від 19 січня 2017 року, яке набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року, вимоги позивачів задоволено, в тому числі задоволено заяву № 21546/12 «Роздобудько проти України», яким стосовно заявника визнано порушення статей 6, 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду справі № 800/350/17 (провадження № П/9901/315/18) від 15 березня 2018 року визнано протиправним та скасовано рішення Вищої Ради юстиції від 14 червня 2011 року № 421/0/15-11 «Про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області за порушення присяги». Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя залишено без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року залишено без змін. Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 9901/553/18 (адміністративне провадження № П/9901/553/18) від 06 вересня 2018 року визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України № 3787-VІ від 22 вересня 2011 року «Про звільнення судді», якою [PERSON] звільнено з посади судді Березанського міського суду Київської області за порушення присяги. Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/553/18 (провадження № 11-1204заі18) від 09 квітня 2019 року рішення Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року залишено без змін. Рішення набрало законної сили 09 квітня 2019 року. Наказом голови Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року № 1-к наказ про звільнення [PERSON] від 14 жовтня 2011 року № 60-к скасовано. Наказ голови Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року № 1-к «Про скасування наказу від 14 жовтня 2011 року № 60-к «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду за порушення присяги» не був оскаржений та набрав законної сили. 16 липня 2020 року рішенням Вищої ради правосуддя № 2158/015/-20 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» [PERSON] звільнено з посади судді Березанського міського суду Київської області. Рішення Вищої ради правосуддя № 2158/015/-20 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» [PERSON] оскаржив до Верховного Суду 08 серпня 2020 року (справа № 9901/229/20, адміністративне провадження № П/9901/229/20), але скарга не розглянута і провадження у справі закрито 02 листопада 2020 року, у зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 16 липня 2020 року № 2158/015/-20 наказом голови Березанського міського суду Київської області від 11 вересня 2020 року № 5/к [PERSON] відраховано зі штату Березанського міського суду Київської області. Оскільки [PERSON] на час прийняття наказу Березанського міського суду від 11 вересня 2020 року № 5/к «Про відрахування зі штату Березанського міського суду Київської області [PERSON] » був тяжко хворий, він не зміг особисто отримати та ознайомитися з даним наказом. Копію наказу Березанського міського суду Київської області № 5/к «Про відрахування зі штату Березанського міського суду Київської області [PERSON] » отримано позивачем 23 червня 2021 року. Таким чином, як вбачається з тексту наказів Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року № 1-к «Про скасування наказу від 14 жовтня 2011 року № 60-к «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду за порушення присяги» та від 11 вересня 2020 року № 5-к «Про відрахування зі штату Березанського міського суду Київської області [PERSON] » [PERSON] перебував у штаті Березанського міського суду Київської області з 14 жовтня 2011 року по 16 липня 2020 року. За період з 14 жовтня 2011 року (дата звільнення) по 03 травня 2020 року (дата скасування наказу про звільнення), а також з 03 травня 2020 року по 16 липня 2020 року (дата звільнення) [PERSON] суддівську винагороду не отримував. Фактично [PERSON] не допущено до виконання ним обов`язків та не забезпечено доступ до робочого місця. Його робочий час не табелювали, що відбулося не з його вини. Наведена ситуація спричинила моральні страждання та незручності в організації життя [PERSON] та його сім`ї. [INFO] [PERSON] помер. Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , останньою отримано свідоцтво про право на спадщину у повному обсязі в Березанській міській державній нотаріальній конторі 14 травня 2021 року. На день звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області 16 липня 2020 року, останньому не виплачено суддівську винагороду за період з 14 жовтня 2011 року по 16 липня 2020 року. На день звільнення 16 липня 2020 року [PERSON] не перебував на адміністративній посаді, наукового ступеню не мав, але на час звільнення мав отримувати доплату за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці у розмірі 10 відсотків від посадового окладу та мав 27 років стажу роботи на посаді судді. Розрахунок належних виплат на момент звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області за період з 14 жовтня 2011 року по 16 липня 2020 року позивачем здійснено особисто на підставі Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (Закону, що діє на момент здійснення розрахунків), оскільки на запит [PERSON] до Державної судової адміністрації у Київській області від 14 червня 2021 року щодо надання розрахунку суддівської винагороди, розрахунку не надано, надійшла лише відповідь від 07 липня 2021 року № 06-16/1704/21. У відповіді Територіального управління Державної судової адміністрації від 07 липня 2021 року № 02-16/1704/21 зазначено, що з моменту звільнення інших нарахувань та виплат територіальним управлінням [PERSON] не проводилося, у зв`язку з відсутністю підстав (первинних документів). Таким чином, Березанським міським судом Київської області не здійснювалося табелювання (облік) робочого часу [PERSON] та не направлено до Територіального управління Державної судової адміністрації для здійснення належних йому виплат відповідної інформації. Загальна сума належних, але не отриманих виплат [PERSON] за період з 14 жовтня 2011 року по 16 липня 2020 року складає 7 315 647,42 грн (сім мільйонів триста п`ятнадцять тисяч шістсот сорок сім гривень 42 коп.). У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] в порядку статті 1227 ЦК України набула права на отримання неотриманої [PERSON] суддівської винагороди за життя в порядку спадкування. Розпорядженням Голови Березанського міського суду Київської області від 17 серпня 2021 року № 356/354/21/2175/2021 цивільну справу за позовом [PERSON] до Березанського міського суду Київської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області про стягнення неотриманої суддівської винагороди в порядку спадкування направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності на підставі частини шостої статті 31 ЦПК України. Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до Березанського міського суду Київської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області про стягнення неотриманої суддівської винагороди визначено Дніпровському районному суду міста Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року у цивільній справі № 356/354/21 відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 29 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов відзив в якому представник відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області - Шевченко С., заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає їх безпідставними та необґрунтованими з таких підстав. Представник відповідача зазначає, що [PERSON] у період з 14 жовтня 2011 року правосуддя не здійснював, до роботи на посаді судді не приступав, до системи автоматизованого розподілу справ включений не був. У розпорядчих документах Березанського міського суду Київської області відсутнє посилання про поновлення [PERSON] на посаді судді. Також, з урахуванням положень частини першої статті 3, частини третьої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», питання про поновлення на посаді судді може бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на даний час, тобто Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом, до повноважень якого віднесено прийняття рішення про призначення судді на посаду. При цьому, [PERSON] , звертаючись до Верховного Суду з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення Вищої Ради юстиції від 14 червня 2011 року № 421/0/15-11 «Про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області за порушення присяги», а також постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2011 року № 3787-УІ «Про звільнення судді», на підставі рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України», вимог про поновлення на публічній службі (посади судді) до Вищої ради юстиції або правонаступника Вищої ради правосуддя протягом всього судового розгляду не заявлялось, а тому правомірно і не були предметом судового розгляду. Також зазначає, що спір про стягнення коштів в порядку спадкування може розглядатися у судовому порядку, тільки після розгляду у порядку адміністративного судочинства публічно - правового спору щодо права померлого [PERSON] на отримання суддівської винагороди за період з 14 жовтня 2011 року по 16 липня 2020 року. Отже, стягнення відповідних сум коштів із суб`єкта владних повноважень (зобов`язання нарахувати та виплатити) є похідним від задоволення позовних вимог про визнання дій або бездіяльності такого суб`єкта протиправними. 04 листопада 2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання Голови Березанського міського суду Київської області Капшученко І. про розгляд справи без участі представника, в якому відповідач також просив відмовити у задоволення позовних вимог [PERSON] 20 грудня 2021 року позивач подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що за життя [PERSON] не звертався до суду з позовом про поновлення його на посаді, оскільки наказ від 14 жовтня 2011 року № 60-к «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду, за порушення присяги» скасовано наказом голови Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року № 1-к, відтак, [PERSON] перебував на посаді судді Березанського міського суду Київської області, і на нього розповсюджувалися вимоги Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано в Міністерстві юстиції України належним чином завірений переклад рішення Європейського суду з прав людини у справі «Куликов та інші проти України», датованого 19 січня 2017 року, що набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року, а також витребувано від державного нотаріуса Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н.В. належним чином завірену копію спадкової справи № 108/2020 щодо майна померлого [PERSON] , 1964 року народження, який помер [INFO] . 24 березня 2022 року на електронну адресу суду надійшов лист заступника Міністра з питань європейської інтеграції відповідно до якого виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року в частині витребування належним чином завіреного перекладу рішення Європейського суду з прав людини у справі «Куликов та інші проти України», датованого 19 січня 2017 року, що набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року, не видалось можливим. 24 травня 2022 року на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копію спадкової справи № 108/2020 щодо майна померлого [PERSON] , 1964 року народження, який помер [INFO] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що [PERSON] був її батьком і вона є єдиною спадкоємицею до майна померлого. Наказ про звільнення [PERSON] від 14 жовтня 2011 року № 60-к скасовано наказом голови Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року № 1-к, разом з тим, наказу про поновлення на посаді судді [PERSON] не було. Відтак, [PERSON] фактично не допущено до роботи та не забезпечено робоче місце. Звертала увагу суду на те, що 16 липня 2020 року рішенням Вищої ради правосуддя № 2158/015/-20 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» [PERSON] звільнено з посади судді Березанського міського суду Київської області, з чого випливає, що [PERSON] до 16 липня 2020 року працював на посаді судді. Також, позивач вказувала, що [PERSON] звертався до Державної судової адміністрації з питанням про поновлення на посаді, на що отримав відповідь від 12 червня 2019 року. Представник відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України - Мокляк О.В., в судовому засіданні зазначила, що вирішення питання про поновлення судді на посаді належить до повноважень Вищої ради правосуддя, однак [PERSON] з відповідною заявою до останньої не звертався. Також питання про поновлення [PERSON] на посаді судді не було предметом судового розгляду. Більше того, резолютивна частина рішення ЄСПЛ «Куликов та інші проти України» не містить зобов`язання про поновлення [PERSON] на посаді судді Березанського міського суду Київської області. З 14 жовтня 2011 року [PERSON] не здійснював правосуддя, у зв`язку з чим останньому не нараховувалася суддівська винагорода. У розпорядчих документах Березанського міського суду Київської області відсутні посилання на поновлення [PERSON] на посаді судді. За життя [PERSON] не скористався правом на поновлення на посаді судді та стягнення неотриманої суддівської винагороди. Разом з тим, право на заробітну плату не входить до спадщини, у зв`язку з чим просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що рішенням сесії Київської обласної ради народних депутатів наказом Київського обласного управління юстиції від 14 вересня 1993 року № 524 [PERSON] обрано і призначено на посаду судді Баришівського районного суду Київської області. Указом Президента України від 27 червня 1996 року [PERSON] призначено головою Березанського міського суду Київської області. Постановою Верховної Ради України від 16 листопада 2006 року № 365-V [PERSON] обрано на посаду судді безстроково. Рішенням Вищої ради юстиції від 14 червня 2011 року № 421/0/15-11 внесено подання до Верховної ради України про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області за порушення присяги. Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2011 року № 3787-VІ [PERSON] звільнено з посади судді Березанського міського суду за порушення присяги, на підставі якої головою Березанського міського суду винесено наказ від 14 жовтня 2011 року № 60-к «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду за порушення присяги». Рішення про звільнення [PERSON] оскаржено в судовому порядку. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Куликов та інші проти України» від 19 січня 2017 року, яке набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року, вимоги позивачів задоволено, в тому числі задоволено заяву № 21546/12 «Роздобудько проти України», яким щодо заявника визнано порушення статей 6, 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду справі № 800/350/17 (провадження № П/9901/315/18) від 15 березня 2018 року визнано протиправним та скасовано рішення Вищої Ради юстиції від 14 червня 2011 року № 421/0/15-11 «Про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області за порушення присяги судді». Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя залишено без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року залишено без змін. Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 9901/553/18 (адміністративне провадження № П/9901/553/18) від 06 вересня 2018 року визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України № 3787-VІ від 22 вересня 2011 року «Про звільнення судді», якою [PERSON] звільнено з посади судді Березанського міського суду Київської області за порушення присяги. Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/553/18 (провадження № 11-1204заі18) від 09 квітня 2019 року рішення Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року залишено без змін. Рішення набрало законної сили 09 квітня 2019 року. Наказом голови Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року № 1-к наказ про звільнення [PERSON] від 14 жовтня 2011 року № 60-к скасовано. Наказ голови Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року № 1-к «Про скасування наказу від 14 жовтня 2011 року № 60-к «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду за порушення присяги» не був оскаржений та набрав законної сили. З відповіді Державної судової адміністрації України від 12 червня 2019 року на звернення [PERSON] про поновлення його на посаді судді, встановлено, що правові підстави для поновлення відсутні, оскільки вимоги про поновлення на публічній службі (посаді) до Вищої ради правосуддя протягом всього судового розгляду не заявлялися, а тому правомірно і не були предметом судового розгляду. 16 липня 2020 року рішенням Вищої Ради правосуддя № 2158/015/-20 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» [PERSON] звільнено з посади судді Березанського міського суду Київської області. Рішення Вищої ради правосуддя від 16 липня 2020 року № 2158/015/-20 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» [PERSON] оскаржив до Верховного Суду 08 серпня 2020 року (справа № 9901/229/20, адміністративне провадження № 1 229/20), але скарга не розглянута і провадження у справі закрито 02 листопада 2020 року у зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 16 липня 2020 року № 2158/015/-20 наказом голови Березанського міського суду Київської області від 11 вересня 2020 року № 5/к [PERSON] відраховано зі штату Березанського міського суду Київської області. Відповідно до листа Територіального управління Державної судової адміністрації від 07 липня 2021 року № 02-16/1704/21 з моменту звільнення інших нарахувань та виплат територіальним управлінням [PERSON] не проводилося у зв`язку з відсутністю підстав (первинних документів). [PERSON] є донькою померлого [PERSON] та єдиною його спадкоємицею, що підтверджується належним чином завіреною копією спадкової справи № 108/2020. Систематизуючи зміст заявлених позовних вимог та обставин справи, суд зазначає таке. Звертаючись до суду позивач [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з незаконним звільненням її батька [PERSON] 14 жовтня 2011 року з посади судді Березанського міського суду Київської області, що було доведено в судовому порядку і 03 травня 2020 року скасовано наказ про його звільнення, їй, як єдиному спадкоємцю до майна померлого [PERSON] , до якого відповідно належить і суддівська винагорода, підлягає виплаті неотримана суддівська винагорода за період з 14 жовтня 2011 року, тобто дати незаконного звільнення до 16 липня 2020 року, коли його було звільнено з займаної посади. Розмір суддівської винагороди позивач розрахувала самостійно, посилаючись на Закон України «Про державний бюджет» за вказаний період та Закон України «Про судоустрій і статус суддів», що склав в загальному розмірі 7 315 647,42 грн. Тобто, фактично позивач вважає, що [PERSON] поновлено на займаній ним посаді з 14 жовтня 2011 року, а тому з цього часу до дати повторного звільнення 16 липня 2020 року, підлягає стягненню суддівська винагорода у визначеному розмірі. При цьому, сама позивач зазначає, що [PERSON] фактично не було допущено до виконання ним обов`язків та не забезпечено доступ до робочого місця, його робочий час не табелювався, суддівську винагороду він не отримував. Конституційним органом, до виключної компетенції якого віднесено формування суддівського корпусу, є Виша рада правосуддя (далі - ВРП). Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначено у Конституції України, у Законі України від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402 - VIII ) та у Законі України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII). Частиною першої статті 1 Закону 1798-VIII Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів. Відповідно до статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом. Приписами статті 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, вносить подання про призначення судді на посаду, ухвалює рішення стосовно порушення суддею вимог щодо несумісності, ухвалює рішення про звільнення судді з посади, здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено, що у випадку скасування судом рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, Вища рада правосуддя розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно. Повторний розгляд справи здійснюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 цього Закону. Згідно із частиною першою статті 80 Закону № 1798-VIII призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів. Статтею 80 Закону № 1798-VIII обумовлено, що будь-які звернення щодо кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду. Викладені в таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки цих фактів. Президент України видає указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання Вищої ради правосуддя. З наведеного вбачається, що саме до повноважень ВРП належить розгляд питання щодо можливості внесення подання Президенту України про призначення суді на посаді, а не у будь який інший спосіб. Про це зазначено і у рішенні Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № П/9901/315/18, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 червня 2018 року, яким скасовано рішення Вищої ради юстиції від 14 червня 2011 року № 421/0/15-11 «Про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області за порушення присяги судді», на підставі якого постановою Верховної ради України від 22 вересня 2011 року № 3787-VI [PERSON] звільнено з займаної посади та винесено Наказ від 14 жовтня 2011 року № 60-к «Про звільнення [PERSON] з посади судді Березанського міського суду Київської області за порушення присяги судді». Також у даній постанові зазначено про те, що вимоги позивача до ВРП про поновлення його на посаді задоволенню не підлягають. З наведеного вбачається, що фактичного поновлення [PERSON] на займаній ним посаді з 14 жовтня 2011 року не відбулося, а лише визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції та постанову Верховної Ради України, на підставі яких відбулося його звільнення. Щодо посилань позивача на Наказ Голови Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року № 1-к, як на підставу доводів [PERSON] щодо поновлення її батька на роботі, то суд правову оцінку такому розпорядчому документу не надає, а лише посилається на правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року у справі № 810/4225/18, в якій щодо аналогічних спірних питань зазначено таке: «Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ. Отже, голова суду має повноваження видати наказ про зарахування судді до штату суду, однак виключно за умови наявності передбаченого законом акта про призначення судді на посаду. У спірних правовідносинах надане позивачем рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 березня 2018 року та Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2018 року не містять приписів щодо його поновлення на посаді судді Шевченківського районного суду міста Києва. За цих обставин Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що отримані головою Шевченківського районного суду міста Києва копії рішень суду касаційної інстанції не містили зобов`язання щодо поновлення позивача на посаді судді Шевченківського районного суду міста Києва, а тому не могли бути підставою для винесення головою Шевченківського районного суду міста Києва відповідного наказу як про поновлення позивача на посаді судді Шевченківського районного суду міста Києва, так і для скасування попереднього наказу від 14 березня 2011 року про звільнення [PERSON] та виключення його зі штату суддів цього суду. Крім того, Верховний Суд погоджується з зауваженням судів попередніх інстанцій про те, що до повноважень голови Шевченківського районного суду міста Києва не входить перевірка відповідності особи, яка підлягає зарахуванню до штату суду як суддя, встановленим законом вимогам, оскільки таку перевірку має бути здійснено відповідними органами та ними ж видано акт про призначення судді, а саме: прийняття остаточних рішень щодо призначення на посаду судді входить до повноважень Вищої ради правосуддя, за поданням якої Президент України видає відповідний указ. Отже, Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про відсутність повноважень відповідачів на видання наказу про поновлення позивача на посаді судді, що свідчить про відсутність з їхнього боку бездіяльності у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим цей адміністративний позов не підлягає задоволенню». Враховуючи викладену вище правову позицію Верховного Суду, винесення наказу від 03 травня 2019 року № 1-к, яким скасовано наказ від 14 жовтня 2011 року № 60-к про звільнення з посади, при цьому відсутній відповідний документ щодо поновлення батька позивача на роботі, тому у суду правових підстав вважати, що [PERSON] було поновлено на займаній посаді, введено до штату, допущено до виконання своїх посадових обов`язків та здійснювалось табелювання його праці, не має, оскільки [PERSON] не дотримано встановленої законом процедури поновлення на роботі. Крім того, суд зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації у Київській області неотриманої суддівської винагороди. Відповідно до вимог статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. З матеріалів справи вбачається, що з 14 жовтня 2011 року по 16 липня 2020 року [PERSON] правосуддя не здійснював, табелювання (облік) його робочого часу не здійснювалось, нарахувань та виплат останньому не проводилось у зв`язку з відсутністю підстав, зокрема, первинних документів, а тому право на виплату суддівської винагороди померлий не набув. Таким чином, суд приходить до висновку, що у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації у Київській області, на користь [PERSON] ненарахованої суддівської винагороди [PERSON] . Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 484/3648/16-а. Разом з тим, суд звертає увагу, що не надає оцінку аргументам позивача щодо перебування [PERSON] на посаді судді Березанського міського суду Київської області до 03 травня 2019 року, у зв`язку з видачею наказу Головою Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року № 1-к про скасування наказу голови Березанського міського суду Київської області від 14 жовтня 2011 року № 60-к про звільнення судді [PERSON] з посади та аргументам відповідача щодо можливості стягнення коштів із суб`єкта владних повноважень, виключно у разі визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності як наслідок відшкодування відповідної шкоди, а також поновлення [PERSON] на посаді судді, питання про що [PERSON] за життя не ставились та в порядку адміністративного судочинства не розглядались, оскільки дані питання не є предметом позову. Більше того, звернення до суду з вимогою про визнання дій ТУ ДСА у Київській області протиправними, у зв`язку з ненарахуванням та невиплатою [PERSON] суддівської винагороди та поновлення останнього на посаді судді Березанського міського суду Київської області є особистим немайновим правом [PERSON] , яким останній, в свою чергу, не скористався за життя. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed