Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

29.08.2022р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області - про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] (спадкодавець)., який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою, [PERSON] та онукою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 14.05.2003 року та довідкою Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області (копії зазначених документів додаються, оригінали перебувають у Позивача). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, крім іншого, право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складається з наступних земельних ділянок: № [NUMBER] , площею 2,1984 га (рілля); № 1874, площею 0,3183 га, (сіножать); № 2874, площею 0.4288 га (пасовище), які знаходяться в адміністративних межах Студениківської сільської ради Семенівського Старостинського округу Бориспільського району Київської області. За життя [PERSON] заповіту не склав. Позивач 12.05.2003 року прийняла спадщину після померлого [PERSON] . Інших спадкаемців, крім позивача, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернулась до Приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Воробей Оксани Михайлівни, проте, 05.08 2022 року нотаріус виніс Постанову №115-02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в КСП "Семенівка" у звя`зку з відсутністю правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай). У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який просила задовільнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 31.08.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 20.09.2022р. 14.09.2022р. на адресу суду надійшла заява представника відповідача -Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області - щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача. 29.09.2022р. на адресу суду надійшла заява представника позивача - Коцупатрого О.М. - щодо розгляду справи у відсутність позивача та її представника. Позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовільнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області - у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, з позовним вимогами погодились у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.05.1971 р. ( а.с. 11). Зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.12.2005р. вбачається, що [PERSON] 16.12.2005р. уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] » ( а.с. 12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області 14.05.2003р. ( а.с.13). Згідно рішення Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області № 47 від 12.07.2005р., «Про попередній розгляд та затвердження списків власників сертифікатів на земельну частку ( пай), які написали заяви на вихід з колективного підприємства і оформлення державного акту на право власності на землю», затверджено список з 968 громадян, які виявили згоду на отримання державних актів на право приватної власності на землю. Під номером 49 у вказаному списку зазначено [PERSON] ( а.с.14-15). Згідно довідки виконавчого комітету Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області № 681 від 07.12.2021р.,земельні ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва ( пай) померлого [PERSON] згідно розподілу становлять: -рілля - № 0125 - 2,1984га; -сіножать - №1874 - 0,3183 га; -пасовище - № 2874 - 0,4288 га ( а.с. 16). Зі змісту виписки з господарської книги № 659 від 22.12.2021р. вбачається, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ( а.с. 17-18) З листа головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-0.3-2549/2-22 від 30.06.2022р. вбачається, що « в архіві відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Київській області відсутні другі примірники державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договори оренди землі які велись Відділом до 2013р. Також відсутня документально підтверджена інформація щодо виготовлення та видачі сертифікатів на право на земельну частку на території Семенівської сільської ради Бориспільського району Київської області на ім`я [PERSON] » ( а.с. 19). Згідно архівної довідки, наданої на адвокатський запит, №79 від 01.08.2022р., у документах архівного фонду СТОВ «Семенівське» (до 26.09.2002р. - ТОВ СНВА « Терра-Віта»; до 11.04.2000р. КСП « Семенівка»; до 23.09.1994р. - радгосп « Семенівський») є відомості про те, що [PERSON] був зарахований на роботу в радгосп «Семенівський» з 06 січня 1986р. на посаду тракториста. Звільнений з посади тракториста 01 лютого 2001р. (а.с.20). Згідно довідки Студениківської сільської ради Семенівського Старостинського округу Бориспільського району Київської області №445 від 19.08.2022р., на день смерті [PERSON] у спадковому будинку. За адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та фактично проживали: дочка - [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Бориспільського району Київської області Воробей О.М. № 115-02-31 від 05.08.2022р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність сертифікату на земельну частку (пай) ( а.с. 21). Виходячи із змісту статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 55. 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи, що спадкодавець помер до набрання чинності Цивільним Кодексом України, а саме до 01.01 2004 року, тому, відповідно до ст. 5 ЦК України, до даних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, який регулював відносини спадкування на момент смерті спадкодавця. Позивач на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем, тобто є спадкоємцем за законом першої черги, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому відповідно до ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР прийняла спадщину. Системний аналіз положень Розділу VII «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять уст права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За таких підстав, відповідно до ст. 529 та ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємець, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] . Таким чином, з моменту відкриття спадщини вважаються, що Позивач отримала право на земельну частку (пай), яка за життя належала її батьку. Підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) є відсутність у спадкоємиця правовстановлюючого документа, а саме оригіналу сертифікату на право на земельну частку. Спадкодавець, [PERSON] , за життя, як член КСП «Семенівка» увійшов до списку громадян, які виявили згоду на отримання державних актів на право приватної власності на землю та списку власників сертифікатів, які померли, що був затверджений Рішенням Семенівської сільської ради № 47 від 12.07.2005 року. Отже, [PERSON] набув право на земельну частку (пай), але за життя не оформив ані сертифікат, ані державний акт на право власності. Згідно вимог ч. 1 ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Відповідно до ч.5 ст. 25 Земельного кодексу України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). На підставі ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно підприємства належить на прав спільної частково власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Згідно вимог ч. 1. 5 ст. 10 зазначеного Закону, земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", (далі за текстом Закон № 899-IV). У відповідності до абз. 2 ч.1. ст.1 Закону № 899-IV, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств сільськогосподарських кооперативів сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч 1, 2 ст. 2 Закону № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацію Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є - свідоцтво про право на спадщину; - посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). На підставі ч.1, 2 ст. 3 Закону № 899-IV, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкаемців за законом. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина i батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та здійснення ним певних дій. За таких обставин, оскільки отримати дублікат виданого сертифікату в позасудовому порядку не можливо та враховуючи, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовляється лише в одному примірнику, тому є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. За змістом статті 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року( чинної а час відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним. Отже, Позивачем доведено вступ в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи неможливість оформлення прав на земельну частку (пай) через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів, позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, що цілком узгоджується з вимогами діючого законодавства. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved