Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~01.02.2021 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до за позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївни, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила наступне. 06.07.2004 року між [PERSON] \~та АБ\~«Таврика» було\~укладено кредитний\~договір,\~в забезпечення\~якого 06.07.2004\~було укладено\~договір іпотеки\~№1853,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Шевчук\~Зоєю Миколаївною\~(об`єкт\~обтяження -\~квартира [ADDRESS] ).22.11.2004 року [PERSON] \~було повністю\~погашено кредитні\~зобов`язання перед\~АБ «Таврика»,\~з огляду\~на що\~за заявою\~АБ «Таврика»\~приватним нотаріусом\~КМНО Шевчук\~З.М.\~22.11.2004\~було вилучено\~обтяження.29.12.2004 року предмет іпотеки\~-\~квартиру [ADDRESS] ,\~ [PERSON] \~було подаровано\~ [PERSON] ,\~який [INFO] \~помер.Спадщину за померлим [PERSON] прийняла його жінка - [PERSON] . Водночас,\~як наразі\~з`ясувалося [PERSON] ,\~22.11.2004\~приватним нотаріусом\~КМНО Шевчук\~З.М.\~не було\~припинено іпотеку\~у відповідному\~реєстрі.Згідно відомостей\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно,\~відносно квартири\~ [ADDRESS] \~існує запис\~про державну\~реєстрацію іпотеки,\~номер запису\~про іпотеку:\~61013;\~зареєстровано:12.07.2004 року о 14:18:40 реєстратором: Приватний нотаріус Шевчук З.М.; підстава обтяження : договір іпотеки, 1853, 06.07.2004 [PERSON] , приватний нотаріус; іпотекодержатель: АБ «Таврика»; іпотекодавець: [PERSON] ; строк виконання: 05.07.2005. Таким чином, 22.11.2004 у зв`язку з виконанням кредитних зобов`язань [PERSON] за кредитним договором приватним нотаріусом КМНО Шевчук З.М. 22.11.2004 було вилучено обтяження,\~однак,\~не було\~припинено іпотеку\~з відповідного\~реєстру.Звернувшись у\~вересні 2020\~року до\~приватного нотаріуса\~КМНО Шевчук\~З.М.\~з відповідною\~заявою про\~припинення іпотеки,\~було отримано\~відповідь,\~з якої\~вбачається неможливість\~припинення іпотеки,\~оскільки для\~розгляду питання\~про припинення\~іпотеки необхідно\~подати документи,\~що є\~підставою для\~припинення іпотеки,\~зокрема,\~заява кредитора\~про припинення\~іпотеки.Разом з тим, як відомо, АБ «Таврика» ліквідовано, про що опубліковано в газеті «Голос України» №57 (5557) від 26.03.2013 (роздруківка із сайту ФГВФО долучається до позову). 19.10.2019\~року на\~адресу Фонду\~гарантування вкладів\~фізичних осіб\~було направлено\~адвокатський запит,\~у якому\~порушувалися наступні\~питання:У кого у віданні перебувають кредитний договір від 06.07.2004 та іпотечний договір від 06.07.2004 та яким чином можливо отримати їх дублікати; Хто наразі уповноважений подати документи, які є підставою для припинення іпотеки (квартира [ADDRESS] ). У відповідь\~на вказаний\~адвокатський запит\~від Фонду\~гарантування вкладів\~фізичних осіб\~надійшла відповідь\~№27-13512/20\~від 27.10.2020,\~у якому\~зазначено про\~те,\~що відповідно\~до приписів\~частини 3\~статті 53\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб»\~28.11.2018\~до Єдиного\~державного реєстру\~юридичних осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань внесено\~запис №10741110050000723\~про проведення\~державної реєстрації\~припинення ПУБЛІЧНОГО\~АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА\~«БАНК «ТАВРИКА»\~як юридичної\~особи,\~а,\~отже,\~ліквідація банку\~вважається завершеною,\~а сам\~банк ліквідованим.Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора АТ «БАНК «ТАВРИКА» припинено, а документи АТ «БАНК «ТАВРИКА» передані на зберігання до Національного банку України. Окрім того, 19.10.2020 на адресу\~Національного банку\~України було\~направлено адвокатський\~запит,\~у якому\~порушувалися аналогічні\~питання,\~що і\~порушувалися у\~адвокатському запиті\~до Фонду\~гарантування вкладів\~фізичних осібУ кого\~у віданні\~перебувають кредитний\~договір від\~06.07.2004\~та іпотечний\~договір від\~06.07.2004\~та яким\~чином можливо\~отримати їх\~дублікати;Хто наразі уповноважений подати документи, які є підставою для припинення іпотеки (квартира [ADDRESS] ). У відповідь на вказаний адвокатський запит від Національного банку України надійшла відповідь №20-0006/61707 від 26.10.2020, у якій зазначено про те, що відповідно до приписів частини 3 статті 53 Закону про систему гарантування 28.11.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №10741110050000723 про проведення державної реєстрації припинення АТ «БАНК «ТАВРИКА» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. На виконання вимог статті 52 Закону про систему гарантування Фонд гарантування вкладів фізичних осіб передав, а Національний банк України прийняв документи неплатоспроможного АТ «БАНК «ТАВРИКА» на зберігання. Кредитна справа (кредитний договір) на ім`я [PERSON] в описах архівних справ АТ «БАНК «ТАВРИКА» не значиться та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором АТ «БАНК «ТАВРИКА» не передавалася. Щодо надання відповіді на друге питання адвокатського запиту, Національним банком України зазначено про те, що іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору та роз`яснено положення щодо права особи звернутися до суду. Таким чином, [PERSON] , яка є належним власником квартири [ADDRESS] , наразі позбавлена права повноцінно розпоряджатися своїм майном, з урахуванням наявної у відповідному реєстрі іпотеки. Поряд з цим, АТ «БАНК «ТАВРИКА», який уповноважений був звернутися із заявою при припинення іпотеки, ліквідований, водночас, документи, що є підставою для припинення іпотеки, відсутні, що вбачається з вищезазначених відповідей на адвокатські запити. Однак, підтвердженням того, що виконаними є зобов`язання за укладеним 06.07.2004 між [PERSON] та АБ «Таврика» кредитним договором є те, що обтяження за заявою АБ «Таврика» приватним нотаріусом КМНО Шевчук З.М. 22.11.2004 було вилучено, та 29.12.2004 [PERSON] було подаровано квартиру [ADDRESS] , [PERSON] . Позивачка просила скасувати запис про державну реєстрацію іпотеки: номер запису про іпотеку 61013 від 12.07.2004 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з нерухомого майна [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6426990. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.02.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.05.2021 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. 01.06.2021 року відповідачем приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоєю Миколаївною до суду подано повідомлення в якому відповідач зазначила, що не визнає та заперечує щодо задоволення позовної заяви в повному обсязі з наступних підстав. До неї, 17 вересня 2020 року звернулась від імені [PERSON] , в особі її представника [PERSON] , із заявою про припинення запису про іпотеку на квартиру [ADDRESS] , який був внесений на підставі договору іпотеки, укладеним між [PERSON] та АБ «Таврика», та посвідченим мною 06.07.2004 року за реєстровим №1853. Нею, у встановленому законодавством порядку, було надано письмову відповідь на вказане звернення та повідомлено наступне. Згідно п.6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України 'Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Відповідно до п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки, заявником є іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи. Оскільки установою банку не було подано повідомлення про виключення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку щодо квартири [ADDRESS] , у нотаріуса не було будь-яких підстав для проведення реєстрації виключення відповідного запису з Державного реєстру іпотек. Також нотаріус зазначила, що не є належним відповідачем у справі, оскільки нотаріус є публічною особою та не має процесуальної заінтересованості в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Назаренко М.В. про залучення співвідповідача по цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївни, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно задоволено та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Національний банк України. 28.12.2021 року представник співвідповідача Національного банку України Калугіна Ольга подала до суду відзив, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначила наступне. На вказаний адвокатський запит Національний банк України надав відповідь №20-0006/61707 від 26.10.2020, у якій зазначено про те, що відповідно до приписів частини 3 статті 53 Закону про систему гарантування 28.11.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №10741110050000723 про проведення державної реєстрації припинення АТ «БАНК «ТАВРИКА» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. На виконання вимог статті 52 Закону про систему гарантування Фонд гарантування вкладів фізичних осіб передав, а Національний банк України прийняв документи неплатоспроможного АТ «БАНК «ТАВРИКА» на зберігання. Представник співвідповідача зазначив, що Національний банк України є не належним відповідачем по справі та просив відмовити у задоволенні позову в частині задоволення вимог до НБУ, а в іншій частині винести рішення у справі на підставі доказів та документів, що містяться в матеріалах справи. У судовому засідання представник позивача Назаренко М.В. позовні вимоги підтримала, просила задовільнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник співвідповідача НБУ Донченко О.Г. проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог до НБУ, а в іншій частині винести рішення у справі на підставі доказів та документів, що містяться в матеріалах справи. У судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна не з`явилась, у поясненнях наданих нею 01.06.2021 року просила відмовити в задоволенні позову та визначити нотаріуса не належним відповідачем по справі. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до довідки №219275877 від 06.08.2020 року та Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] з 01.03.2015 року належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно довідки №219275877 від 06.08.2020 року та інформації з Державного реєстру іпотек на підставі договору іпотеки №1853 від 06.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоєю Миколаївною, зареєстровано іпотечне обтяження за № 61013 відносно об`єкта обтяження - квартири [ADDRESS] . Іпотекодержателем зазначено АБ «Таврика» (ЄДРПОУ: 19454139), а іпотекодавцем [PERSON] . Строк виконання до 05.07.2005 року. Відповідно до Договору дарування квартири від 29.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області , зареєстрованого в реєстрі за № 2-3414, [PERSON] передав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 18.02.2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] помер [INFO] , про що Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 2973 від 18.02.2020 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.08.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М. , зареєстрованого в реєстрі за № 15-463, дружина померлого [PERSON] [PERSON] , [INFO] , отримала після смерті чоловіка спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] , про що була заведена спадкова справа № 622/2020. Наразі, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відносно квартири [ADDRESS] існує запис про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку: 61013; зареєстровано: 12.07.2004 року о 14:18:40 реєстратором: Приватний нотаріус Шевчук З.М.; підстава обтяження : договір іпотеки, 1853, 06.07.2004 [PERSON] , приватний нотаріус; іпотекодержатель: АБ «Таврика»; іпотекодавець: [PERSON] ; строк виконання: 05.07.2005. Звернувшись у вересні 2020 року до приватного нотаріуса КМНО Шевчук З.М. з відповідною заявою про припинення іпотеки, було отримано відповідь, з якої вбачається неможливість припинення іпотеки, оскільки для розгляду питання про припинення іпотеки необхідно подати документи, що є підставою для припинення іпотеки, зокрема, заява кредитора про припинення іпотеки. Відповідно до публікації в газеті «Голос України» №57 (5557) від 26.03.2013 та роздруківки із сайту ФГВФО, АБ «Таврика» ліквідовано. Відповідно до\~відповіді Фонду\~гарантування вкладів\~фізичних осіб\~ №27-13512/20\~ від\~27.10.2020\~року на\~запит адвоката,\~відповідно до\~приписів частини\~3\~статті 53\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб»\~28.11.2018\~до Єдиного\~державного реєстру\~юридичних осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань внесено\~запис №10741110050000723\~про проведення\~державної реєстрації\~припинення ПУБЛІЧНОГО\~АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА\~«БАНК «ТАВРИКА»\~як юридичної\~особи,\~а,\~отже,\~ліквідація банку\~вважається завершеною,\~а сам\~банк ліквідованим.Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора АТ «БАНК «ТАВРИКА» припинено, а документи АТ «БАНК «ТАВРИКА» передані на зберігання до Національного банку України. У відповіді Національного банку України №20-0006/61707 від 26.10.2020, зазначено, що відповідно до приписів частини 3 статті 53 Закону про систему гарантування 28.11.2018 до Єдиного\~державного реєстру\~юридичних осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань внесено\~запис №10741110050000723\~про проведення\~державної реєстрації\~припинення АТ\~«БАНК «ТАВРИКА»\~як юридичної\~особи,\~а,\~отже,\~ліквідація банку\~вважається завершеною,\~а сам\~банк ліквідованим.На виконання\~вимог статті\~52\~Закону про\~систему гарантування\~Фонд гарантування\~вкладів фізичних\~осіб передав,\~а Національний\~банк України\~прийняв документи\~неплатоспроможного АТ\~«БАНК «ТАВРИКА»\~на зберігання.Кредитна справа\~(кредитний\~договір)\~на ім`я\~ [PERSON] в\~описах архівних\~справ АТ\~«БАНК «ТАВРИКА»\~не значиться\~та на\~архівне зберігання\~до Національного\~банку України\~ліквідатором АТ\~«БАНК «ТАВРИКА»\~не передавалася. Іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору та роз`яснено положення щодо права особи звернутися до суду. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою, що передбачено ч.1 ст.546 ЦК України. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 Цивільного кодексу України). Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відповідно до ст.516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Зважаючи на те, що кредитна справа не значиться та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалася, суд приходить до висновку про те, що зобов`язання за укладеним 06.07.2004 між [PERSON] та АБ «Таврика» кредитним договором було повністю виконані, з урахуванням того, що АБ «ТАВРИКА» було ліквідовано, а кредитора не змінено. Окрім того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, строк виконання іпотечного обмеження на нерухоме майно, відносно квартири [ADDRESS] встановлено до 05.07.2005 року. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. За змістом ч.2 ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Вимогами ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Слід також зауважити, що в своїй постанові від 07 лютого 2018 року в справі №522/11850/15-ц, Верховний Суд звернув увагу на те, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Наведене узгоджується з положеннями самого договору іпотеки. Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна. Відповідно ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. На підставі ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку», якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання для нього небажаних наслідків, а боржник вважається таким, що належно виконав свої зобов`язання. В силу вимог ст.516 Цивільного кодексу України, позивачка [PERSON] , виконавши свої зобов`язання за кредитним договором перед первісним кредитором вважається такою, що належно виконала свої зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Натомість, в порушення викладених вимог закону обтяжувач АБ «ТАВРИКА» не виконав свої зобов`язання та не подав реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру, а в подальшому припинив свою діяльність. Відповідно до ст.609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Суд також враховує, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У відповідності до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право на судовий захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. З наведеної норми вбачається, що судовому захисту підлягає немайнове або майнове право чи інтерес особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виключенням є чітко встановлені межі здійснення цивільних прав, зокрема дії, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Так, відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу. З наведеного випливає, що метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту, який би вичерпував себе. Способами захисту права є передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист такого права. Конституційний Суд у своєму рішенні від 30 січня 2003 року, №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви. Одночасно, аналізуючи позовні вимоги позивача по відношенню до відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни, як відповідача, слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача Національного банку України. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду № 519/77/18 від 14 серпня 2019 року. Враховуючи викладене, аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] по відношенню до відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни, оскільки останній не є належним відповідачем у даній справі. Разом з тим, за встановлених обставин, суд вважає вимоги позивача пред`явлені до Національного банку України правомірними, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що іншого шляху, окрім припинення обтяження на належне позивачці нерухоме майно в судовому порядку немає, враховуючи ліквідацію АБ «ТАВРИКА», закінчення строку дії іпотечного договору, який встановлено до 05.07.2005 року, відсутність правонаступників вказаного банку за іпотекою, оскільки наявність вказаних відомостей про іпотеку та обтяжень нерухомого майна створюють перешкоди у здійсненні права власності позивачці, щодо нерухомого майна, заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений при поданні позову судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved