Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

ТОВ «Будинок Комфорту» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди майна з правом викупу від 26.06.2021 у розмірі 121406,78 грн. Позов обґрунтовано тим, що 26.06.2021 між ТОВ «Будинок Комфорту» та відповідачем укладено договір №1144210626044 оренди майна з правом викупу, згідно умов якого позивач передав [PERSON] у строкове платне володіння та користування майно, а саме Smart/tel Xiami Mi 6/128 GB Cosmic Black, з наступним переходом права власності на такий об`єкт оренди від орендодавця до орендаря на умовах, передбачених договором. При цьому відповідач зобов`язався прийняти об`єкт оренди у строкове платне володіння та користування, а згодом і у власність, а також сплачувати ТОВ «Будинок Комфорту» орендну плату. Відповідно до п. 2 договору строк оренди майна за договором складає 24 місяці, щомісячний платіж за договором - 2499 грн.; вартість об`єкта оренди при його викупі за 24 місяці - 59976,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, передавши відповідачу об`єкт оренди 29.06.2021. Разом з тим, відповідач не виконав належним чином договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті вартості об`єкта оренди, яка станом на 28.01.2022 становить 121406,78 грн. та складається із: прострочених орендних платежів у розмірі 59976 грн., пені за прострочені орендні платежі у розмірі 29988 грн., штрафу (50% вартості об`єкта оренди) у розмірі 29988 грн., інфляційних втрат у розмірі 1144,22 грн., 3% річних за несвоєчасне\~погашення основного\~боргуу розмірі 310,56 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 26.06.2021 між ТОВ «Будинок комфорту» та [PERSON] укладено договір №1144210626044 оренди майна з правом викупу, за умовами якого позивач зобов`язався передати у строкове платне володіння та користування майно, а саме Smart/tel Xiami Mi 6/128 GB Cosmic Black, з наступним переходом права власності відповідачу, а останній зобов`язувався прийняти у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, та сплачувати орендну плату. Відповідно до п. 2 договору строк оренди майна за договором складає 24 місяці, щомісячний платіж за договором - 2499 грн.; вартість об`єкта оренди при його викупі за 24 місяці - 59976 грн. ТОВ «Будинок Комфорту» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, відповідно до умов договору надало орендареві у строкове платне володіння та користування майно об`єкт оренди, шляхом направлення відповідачу об`єкт оренди оператором поштового зв`язку «Нова пошта», про що свідчить експрес-накладна №20450406624254 від 29.06.2021 та витяги з веб-сайту «Нова пошта», що підтверджують отримання відправлення особисто відповідачем 30.06.2021 (а.с.25-26). Позивач звертався до відповідача з вимогою про дострокове розірвання договору та необхідність сплати заборгованості від 01.11.2021, проте відповідач зобов`язання за договором не виконав (а.с.31). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №\~524/5556/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Приписами ст. 12 цього закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ). Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ст. 763 ЦПК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного суду в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) вказувала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що відповідач не виконав належним чином договірні зобов`язання, а також беручи до уваги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом\~якої,\~якщо строк\~(термін)\~виконання боржником\~обов`язку визначений\~моментом пред`явлення\~вимоги,\~кредитор має\~право вимагати\~його виконання\~в будь-який\~час,\~порушене право\~позивача підлягає\~захисту шляхом\~стягненняз відповідача на користь позивача прострочених орендних платежів у розмірі 59976 грн., інфляційних втрат у розмірі 1144,22 грн., 3% річних за несвоєчасне\~погашення основного\~боргуу розмірі 310,56 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача штрафу та пені за прострочені орендні платежі, то слід зазначити таке. Відповідно до п.п. 8.4, 8.5 договору за прострочення орендних платежів орендар зобов`язується сплатити на користь орендодавця пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з другого дня прострочення, але не більше 50% від загальної суми оренди за цим договором, а також штраф у розмірі 50 % від вартості загальної суми прострочених орендних платежів. Згідно з ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2015 №6-2003цс15 та Верховного Суду викладеній у постанові від 25.07.2018 у справі №2-2171/11. Тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення штрафу у розмірі 29988 грн. не підлягає задоволенню. З огляду на наведені вище правові норми та встановлені обставини у справі, відсутність заперечень відповідача або доказів сплати ним орендної плати чи частини цієї плати, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги товариства підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає заборгованість станом на 28.01.2022 в сумі 91418,78 грн. та складається із: прострочених орендних платежів у розмірі 59976 грн., пені за прострочені орендні платежі у розмірі 29988 грн., інфляційних втрат у розмірі 1144,22 грн., 3% річних за несвоєчасне\~погашення основного\~боргуу розмірі 310,56 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1868,18 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial