Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

У травні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до\~відповідачки про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.06.2020 він позичив відповідачці гроші в сумі 36 800 грн, які вона зобов`язалася повернути до 16.09.2020, що підтверджується нотаріально посвідченим договором, однак взяті на себе зобов`язання повністю не виконала, повернула лише 7 200 грн., решту просив стягнути з неї в судовому порядку. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача в письмовій заяві просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не прибула, про дату слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов не скористалася, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 16.06.2020 [PERSON] позичив [PERSON] \~грошові кошти в сумі 36 800 грн., які\~остання зобов`язалася повернути до 16.09.2020. Факт отримання [PERSON] коштів підтверджується наявним у матеріалах справи нотаріально посвідченим договором позики. Отримання ж від позивача суми коштів, визначених у пункті 1 договору, відповідачкою спростовано не було. Відповідно ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Предметом позову [PERSON] є зобов`язання, що випливають з позикових правовідносин, а його підставами фактичні обставини (юридичні факти) укладення договору позики, виконання його умов позикодавцем та неналежне виконання зобов`язань позичальником. Згідно ст.526 ЦК України\~\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовідносини, що випливають з договору позики, регулюються статтями 1046-1053 ЦК України. Змістом договору позики є передача однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів (речей) та зобов`язання останнього повернути позикодавцю суму позики на певних умовах (стаття 1046 ЦК). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ст.1047 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана його письмова форма, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У вказаний в договорі строк відповідачка борг не повернула. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України). Як встановлено\~в судовому\~засіданні та\~підтверджено матеріалами\~справи, відповідачка не повністю виконала умови укладеного із позивачем договору позики, повернувши останньому лише частину позичених коштів (а саме 7 200 грн.), факт отримання спірної суми коштів не спростувала, а тому суд приходить до висновку, що вона зобов`язана повернути позивачу решту суми основного боргу в розмірі 29 600 грн. Окрім того, наявність оригіналу договору у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Враховуючи наявність\~у відповідачки\~боргових зобов`язань\~перед позивачем,\~їх неналежне\~невиконання і не повернення всієї отриманої суми позики, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 06.07.2015 у справі «Заїченко проти України»). У своєму рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (28.12.2002) Європейський суд зазначив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з задоволенням позову, з відповідачки належить стягнути судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду. Останні складаються з судового збору в розмірі 992,40 грн., 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, підтверджені квитанцією банку від 12.05.2022, квитанцією №009260 від 17.05.2022.

Outcome: approved