Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

В липні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування майнової шкоди (збитки) у розмірі 3975,42 грн. та у відшкодування моральної шкоди 10000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 серпня 2017р. між сторонами було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс № АК/7355026, відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Тoyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] . 19 липня 2018р. мало місце дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участі забезпеченого автомобіля. Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2018р., позивача було визнано винним у даному ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУАП. Відповідачем було сплачено суму страхової відшкодування на користь потерпілої особи. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі № 465/6666/19 від 22 лютого 2021р. регресний позов ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було задоволено, та в межах примусового виконання зазначеного рішення суду з [PERSON] було стягнуто на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна» 1775,42 грн., та 200, 0 грн. витрати виконавчого провадження. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2021р. зазначене заочне рішення від 22 лютого 2021р. було скасовано, і в подальшому рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 січня 2022р. у задоволенні позову ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було відмовлено. На думку позивача [PERSON] , відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» діяв недобросовісно, оскільки ним не були порушенні положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та своєчасно повідомлено відповідача про настання страхового випадку, при цьому позивач вважає, що відповідач спричинив йому збитки у вигляді витрат виконавчого провадження у розмірі 200,0 грн.; безпідставно отримані кошти відповідачем, як стягувачем у виконавчому провадженні - 1775,42 грн. та витрати позивача у розмірі 2000,0 грн. витрати на професійну правничу допомогу на стадії примусового виконання рішення суду. Також, позивач вважає, що своїми неправомірними діями відповідач спричинив йому моральні страждання, у зв`язку з чим оцінив моральну шкоду в розмірі 10000,0 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15 серпня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що позивач процесуально обрав неналежний спосіб захисту, і повинен був звертатись до суду, який ухвалив рішення з заявою про поворот виконання, а не з позовом про відшкодування майнової шкоди. Крім того, на думку сторони відповідача стороною позивача не доведено належними доказами заподіяння позивачу моральної шкоди. 19 серпня 2022р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в який сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, і заперечила проти доводів наведених у відзиві на позов, зазначивши, що відповідачем не враховані положення ст. 444 ЦПК України, а також те, що позивачем не було допущено бездіяльність на стадії виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення суми страхового відшкодування. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 23 серпня 2017р. між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс № АК/7355026, відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Тoyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] . 19 липня 2018р. мало місце ДТП, за участі забезпеченого автомобіля, під керуванням позивача. Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2018р., позивача було визнано винним у даному ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУАП. 18 січня 2019р. філія ПАТ «Державний Експортно-Імпортний Банк України» (потерпілий у ДТП) звернулась до відповідача із Заявою про виплату страхового відшкодування. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем було складено Страховий Акт та Розпорядження № UА2018071900052/L01/01 на виплату ПАТ «Державний Експортно-Імпортний Банк України» страхового відшкодування за пошкодження автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] у розмірі 13073,63 грн. Страхове відшкодування було перераховано у повному обсязі на користь потерпілої особи. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова по цивільній справі № 465/6666/19 від 22 лютого 2021р. позов ПрАТ СК «ПЗУ Україна» до [PERSON] про стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування - задоволено у повному обсязі. 06 травня 2021р. старшим державним виконавцем Франківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65328201 з примусового виконання виконавчого листа № 465/6666/19, виданого 12 квітня 2021р., на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова по цивільній справі № 465/6666/19 від 22 лютого 2021р. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2021р. заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2021р. було скасовано, а справу призначено до судового розгляду. Рішенням Франківського районного суду м. Львова по цивільній справі № 465/6666/19 від 27 січня 2022р. у задоволенні позову ПрАТ СК «ПЗУ Україна» до [PERSON] про стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування - відмовлено. Судом встановлено, і це не заперечувалося сторонами, що позивачем, як боржником у виконавчому провадженні № 65328201, було сплачено 200,0 грн. - витрати виконавчого провадження та на виконання зазначеного вище рішення суду від 22 лютого 2021р. - 1775,42 грн. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. За змістом ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимог про відшкодування майнової шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1975,42 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення у відшкодування майнової шкоди 2000,0 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки стороною позивача не надано суду належних і допустимих доказів, на підтвердження цих вимог. Доводи сторони відповідача щодо положень ст. 444 ЦПК України є помилковим. Щодо заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, то суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема доказів протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Як і не було надано стороною позивача будь-якого доказу на підтвердження реального розміру цієї шкоди. З урахуванням викладеного суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,4 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки стороною позивача не надано до суду доказів понесення цих витрат.

Outcome: partial