Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача, просить стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, на його, [PERSON] , користь кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій начальника Першого слідчого відділу (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, Ніколайчуком Г.А. при розгляді заяви про вчинене кримінальне правопорушення за вих. №30 від 22.04.2020, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.04.2020 на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові скерував заяву про кримінальне правопорушення, у якій зазначив про вчинення злочинів в.о. прокурора Сокальського району Ільницьким М.М., однак листом начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові Ніколайчука Г. від 27.04.2020 повідомлено про відсутність підстав для вжиття заходів, передбачених ст.214 КПК України, тобто відмовив у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, мотивуючи тим, що у заяві не наведено обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення. Таку відмову позивач оскаржив в порядку, передбаченому КПК України і ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 30.04.2020 у справі №463/3772/20 зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться у заяві про вчинення кримінального правопорушення. Грубе порушення норм ст.40, 55 Конституції України та норм КПК України з боку відповідача це свідоме глузування органів державної влади України, оскільки позивач, як представник фермерського господарства, в короткі терміни не зміг захистити права, в результаті чого йому спричинено моральну шкоду, яка полягала у приниженні честі, гідності, ділової репутації,моральних переживань у зв`язку з порушенням прав, було порушено нормальні ділові зв`язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності господарства, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують, стверджуючи, що позивач не веде діяльність в межах закону, адже кожне рішення органу державної влади, яким відмовлено у задоволенні вимог говорить, що вимоги позивача як представника фермерського господарства незаконні. Враховуючи наведене для відновлення попереднього стану вимагає для відшкодування моральну шкоду в сумі 1000000 грн. Ухвалою судового засідання від 13.05.2022 постановлено заяву судді Грицка Романа Романовича про самовідвід задовольнити; відвести суддю Грицка Романа Романовича від розгляду цивільної справи № 463/3401/22 (провадження № 2/463/1126/22) за позовом [PERSON] до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові про стягнення моральної шкоди; матеріали справи передати на новий розгляд іншому судді Личаківського районного суду м.Львова, якого визначити автоматизованою системою документообігу суду в порядку ст.33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану справу передано на розгляд судді Головатому Р.Я. Ухвалою судді Головатого Р.Я. від 18.05.2022 постановлено вказану справу прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання 16.06.2022, яке було відкладено на 19.07.2022. 06.06.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що позов пред`явлено неналежним позивачем, так як обґрунтовуючи завдання моральної шкоди невнесенням відомостей до ЄРДР за його заявою про кримінальне правопорушення, позивач [PERSON] діяв лише як представник, оскільки із заявою про вчинення кримінального правопорушення звертався не особисто позивач, а Фермерське господарство «Бурка В.В.», головою якого є [PERSON] . Відтак поведінка, яка на думку позивача була протиправною, не стосувалась безпосередньо позивача, внаслідок чого він не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, а отже є неналежним позивачем. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено позовні вимоги. Так, згідно зі статтею 56 Конституції України відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Крім цього, за змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому, як зазначив Верховний Суд під час розгляду справи № 686/27967/19 (постанова від 19.05.2021) сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. Отже, сам факт задоволення скарги позивача на бездіяльність слідчого щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.04.2020 не встановлено факт заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку через не внесення слідчим до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення із шкодою, яка, на його думку, настала. Окрім як ухвали слідчого судді позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, а відтак, вважає позовні вимоги недоведеними в частині заподіяної йому шкоди та причинного зв`язку між шкодою і діями відповідача, хоча за змістом статті 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний був довести ці обставини. Крім цього, як зазначив Верховний Суд під час розгляду цивільної справи №596/818/20 (постанова від 26.07.2021) реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі. 13.06.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що є не просто представником, а членом фермерського господарства, тому відповідно йому як члену такого нанесено шкоду. Зазначає, що у позовній заяві він чітко надав докази підтвердження факту заподіяння моральної шкоди відповідачем, за яких обставин, якими діями відповідача, ступінь вини заподіювача та грошової оцінки такої. Вважає, що представник відповідача зобов`язаний був застосувати норми Конституції України як норми прямої дії та визнати позовні вимоги позивача. Крім цього, для уникнення непорозумінь при застосуванні вимог ст.56 Конституції України просить вирішити питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст.56 Конституції України,а саме: Чи він, [PERSON] , як представник та член фермерського господарства, має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, за наслідками перевірки його заяви про вчинене кримінальне правопорушення. Чи може вказане право бути обмежене, у яких випадках, на підставі яких норм Конституції України. 17.06.2022 від представника відповідача надійшли заперечення, у яких останній звертає увагу на те, що зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення, позивач просив визнати Фермерське господарство «Бурка В.В.» потерпілим у кримінальному провадженні і не вказував про необхідність визнання потерпілим члена ФГ «Бурка В.В.» - позивача по справі. Крім того, у заяві також вказується про заподіяння шкоди в розмірі 14 000 000 саме Фермерському господарству «Бурка В.В.». Щодо доказів і розподілу обов`язків доказування, то зазначає, що у вказаній справі спір стосується деліктних правовідносин заподіяння шкоди у позадоговірних зобов`язаннях (глава 82 ЦК України). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 920/715/17 (постанова від 12.03.2019) необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Однак, у справі яка розглядається позивач не надав жодного доказу про заподіяння йому шкоди як представнику Фермерського господарства «Бурка В.В.», а також не надав доказів про причинно-наслідковий зв`язок між діями та шкодою, що свідчить про безпідставність позовних вимог. З цих же підстав вважає недоречними є аргументи сторони позивача про неподання відповідачем тих чи інших доказів, оскільки у деліктних правовідносинах відповідач доводить лише відсутність своєї вини, проте за умови, що позивач довів наявність зазначених вище трьох обов`язкових умов. З урахуванням наведеного просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою підготовчого засідання від 19.07.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 30.08.2022. Позивач в судове засідання не з`явився, скерував клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача також подав заяву про проведення судового засідання без його участі, проти позову заперечив в повному обсязі і просив такий залишити без задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи); учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно зі ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно з ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. В силу вимог ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Як вбачається з матеріалів справи 22.04.2020 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, заяву про вчинення кримінальних правопорушень прокурором подав [PERSON] як представник юридичної особи - Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича», в той час як до суду із позовною заявою звернувся як фізична особа, а не представник заявника, про що свідчить також обґрунтування позовних вимог. Листом начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, від 27.04.2020 представнику Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» повідомлено, що відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки у заяві не наведено достатньо відомостей про обставини, які б свідчили про факт вчинення кримінальних правопорушень. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 30.04.2020 задоволено скаргу представників Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» та зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться в заяві про вчинення кримінального правопорушення. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а статтею 56 закріплено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. В той же час ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Незгода позивача із діями начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, при розгляді заяви Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» про вчинене кримінальне правопорушення, які були оскаржені представниками юридичної особи в порядку, передбаченому КПК України, та покладення ухвалою слідчого судді на уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, обов`язку невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться в заяві про вчинення кримінального правопорушення, самі по собі не свідчать про завдання позивачу шкоди та відповідно не є достатньою правовою підставою для її відшкодування, а свідчить про реалізацію Фермерським господарством передбаченого КПК України права на оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування та не є безумовним та безспірним доказом заподіяння позивачу шкоди. Враховуючи вищенаведене, оскільки до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди звернувся позивач в своїх інтересах як фізична особа, а не як представник, тобто не в інтересах Фермерського господарства «Бурки Віталя Володимировича», невнесення до ЄРДР відомостей на підставі заяви про вчинення кримінальних правопорушень від 22.04.2020 якого і ставиться в обґрунтування позовних вимог, а також те, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і шкодою, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Щодо клопотання [PERSON] , яке міститься у відповіді на відзив, про звернення до Конституційного Суду України із поданням щодо тлумачення статті 56 Конституції України, слід зазначити, що відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України. Разом з тим, в процесі розгляду справи судом не встановлено підстав, визначених частиною шостою статті 10 ЦПК України, для внесення подання щодо тлумачення статі 56 Конституції України, а тому клопотання [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed