Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , яку уточнила 01 листопада 2021 року, та остаточно просила: визнати незаконним вивезення [PERSON] з належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] без її згоди належного їй в спільній власності майна на загальну суму 51 580,00 грн. та майна, яке є її власністю, на суму 4 510,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь вартість вивезеного без її згоди належного їй майна на загальну суму 56 090,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову вказує на те, що 28 липня 2001 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя сторони мають двох дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач спільно проживали в квартирі [ADDRESS] . Сімейне життя з відповідачем погіршилось, у зв`язку з чим у вересні 2018 року вона покинула сім`ю та почала проживати окремо. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач без її згоди змінив замки у квартирі та під`їзді, не пускав її в квартиру, забороняв спілкуватись з дітьми, сховав її документи, які залишились у квартирі. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року було визнано незаконними дії [PERSON] щодо перешкоджання їй користуватися її квартирою [ADDRESS] , та суд вселив її у квартиру. 05 серпня 2020 року відповідач звільнив її квартиру та таємно без її згоди вивіз з квартири всі речі, що були у квартирі. В квартирі не залишилось нічого, викручені розетки, вимикачі світла, зірвано лінолеум, знято двері. Вивезено також і всі її особисті речі, які належали їй на праві особистої власності. Так, відповідачем з квартири було вивезено наступне майно, яке залишилось позивачу у спадок після померлої матері, на загальну суму 1 550,00 грн.: килим розміром 3м х 1м вартістю 600,00 грн.; дзеркало у кількості 1 шт. вартістю 300,00 грн.; чавунні сковороди у кількості 2 шт. загальною вартістю 300,00 грн.; стільці у кількості 4 шт. загальною вартістю 200,00 грн.; керамічні горщики для запікання продуктів у духовці у кількості 4 шт. на загальну суму 160,00 грн. Також, відповідачем було вивезено майно, яке позивачу дарували, на суму 2 950,00 грн., а саме: набір каструль у кількості 3 шт. на суму 700,00 грн.; набір стаканів у кількості 6 шт. та графін вартістю 250,00 грн.; чайні сервізи у кількості 2 шт. на суму 1 000,00 грн.; плед вартістю 1 000,00 грн. Всього відповідач вивіз з квартири особистого майна позивача на суму 4 510,00 грн. Крім того, відповідачем з квартири було вивезено наступне майно, яке є їх спільною сумісною власністю на загальну суму 103 160,00 грн., а саме: кондиціонер «Олма» вартістю 5 000,00 грн.; лінолеум 20 кв.м. на суму 2 400,00 грн.; телевізор «Самсунг» діагональ 42 вартістю 6 000,00 грн.; спальний куток вартістю 5 600,00 грн.; котел газовий двухконтурний вартістю 27 000,00 грн.; стінка меблева вартістю 4 500,00 грн.; холодильник «НТЗИТ» вартістю 8 000,00 грн.; ноутбук «Асус» вартістю 8 000,00 грн.; колонки для телевізора вартістю 4 500,00 грн.; фотоапарат «Кенон» вартістю 2 000,00 грн.; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт. вартістю 400,00 грн.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті вартістю350,00 грн.; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м) вартістю 300,00 грн.; гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м вартістю 200,00 грн.; постільна білизна у кількості 6 комплектів вартістю 4 000,00 грн.; рушники банні у кількості 10 шт. вартістю 700,00 грн.; рушники для обличчя у кількості 10 шт. вартістю 400,00 грн.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт. вартістю 500,00 грн.; електрочайник вартістю 200,00 грн.; музичний центр вартістю 2 500,00 грн.; тумба для телевізора вартістю 400,00 грн.; акваріуми у кількості 2 шт. вартістю 700,00 грн.; комп`ютер ПК вартістю 5 000,00 грн.; крісло для комп`ютера вартістю 300,00 грн.; пилосос вартістю 2 500,00 грн.; вимикачі для світла у кількості 5 шт. на суму 130,00 грн.; подвійні розетки у кількості 2 шт. на суму 180,00 грн.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця) вартістю 2 000,00 грн.; хлібопіч вартістю 1 200,00 грн.; мультиварка вартістю 2 500,00 грн.; міжкімнатні двері у кількості 2 шт. на суму 2 000,00 грн.; вхідні двері у квартиру дерев`яні вартістю 1 000,00 грн.; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт. на суму 900,00 грн. При цьому, зі спільного сумісного майна позивача та відповідача частка позивача становить половину, тобто 51 580,00 грн. Позивач претендує на половину майна, яке є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, та бажає отримати вартість цього майна в грошовому еквіваленті. Представник позивача зустрічався в відповідачем для врегулювання спору мирним шляхом, однак відповідач відмовився від цього. У зв`язку з викладеним [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. 14 грудня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] він не визнає, вважає їх безпідставними, недоведеними та необґрунтованими. З тих обставин, які викладені у позовній заяві, він визнає тільки те, що у шлюбі з позивачем, який був укладений [INFO] , в них народилося двоє дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року шлюб між ними було розірвано. Він також визнає, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року позивач була вселена у квартиру [ADDRESS] , в яку вона самостійно вселилася у його та дочок відсутність ще до того, як це рішення набрало законної сили. З моменту вселення позивача дану квартиру не відвідує. Інші викладені у позовній заяві обставини відповідач не визнає. У зв`язку з викладеним просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 24 січня 2022 року представник позивача - [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначено наступне. Наведені у відзиві на позовну заяву пояснення відповідача є неправдою. Сусіди, які проживають в будинку [ADDRESS] бачили, як [PERSON] неодноразово вивозив речі з квартири. Те, що саме відповідач вивіз з квартири речі, підтвердили і їх спільні з відповідачем дочки. Відповідач з липня по 05 серпня 2020 року вивіз з квартири всі належні їй, відповідачу та дочкам речі, про що її не повідомив. У зв`язку з відсутністю у неї ключів від квартири, тільки 12 серпня 2020 року, викликавши майстра, вона змогла потрапити до своєї квартири зі своїм чоловіком [PERSON] та майстром, який відкрив квартиру. Тоді вона і побачила, що з квартири забрані всі речі. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Допитана в судовому засіданні 15 лютого 2022 року у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її матір`ю, а відповідач [PERSON] - батьком. До початку серпня 2020 року вона, її сестра та батько проживали у квартирі [ADDRESS] , яка належить матері. Вони з сестрою також зареєстровані у цій квартирі. Її мати хотіла, щоб батько з`їхав з цієї квартири. Батько орендував будинок в смт Таромське, куди вона, її сестра та батько переїхали проживати. Коли вони переїжджали, то у квартирі більше ніхто не залишився проживати, речі та меблі залишались у квартирі. Їй відомо, що батько хотів вивезти речі та меблі з даної квартири в смт Таромське. Приблизно в середині серпня 2020 року її батько перевіз в смт Таромське речі, які були у квартирі [ADDRESS] , а саме: кондиціонер, шафи, дивани та інші дрібні побутові речі, а також їх з сестрою особисті речі та меблі. З батьком вона проживала ще приблизно рік після переїзду, а 08 серпня 2021 року з`їхала від батька. Зараз в квартирі [ADDRESS] проживати не можна, по фотографіям видно, що квартира непридатна для проживання, зірваний лінолеум. У цій квартирі після переїзду вона не бувала. В смт Таромське зараз знаходяться речі, які до переїзду були у квартирі по [ADDRESS] , а саме: килим розміром 3м х 1м; дзеркало у кількості 1 шт.; чавунні сковороди у кількості 2 шт.; стільці у кількості 4 шт.; керамічні горщики для запікання продуктів у духовці у кількості 4 шт.; набір каструль у кількості 3 шт.; набір стаканів у кількості 6 шт. та графін; чайні сервізи у кількості 2 шт.; плед; холодильник, телевізор, кондиціонер, спальний куток, стінка меблева, ноутбук, бокали для мартіні та шампанського, набір тарілок, штори та гардини, штори та гардини, банні рушники, рушники для обличчя, кронштейни для телевізору, музикальний центр, тумба для телевізора, два акваріума, персональний комп`ютер, крісло для комп`ютера, пилосос, набір кухонний м`який куток, мультиварка, двері міжкімнатні, вхідні двері в квартиру, москітні сітки. Не всіма з цих речей вони користуються на теперішній час, деякі стоять у гаражі. Газовий котел, лінолеум, фотоапарат, колонки для телевізора, електрочайник, вимикачі для світла, розетки, хлібопіч вона не бачила в смт Таромське, але вона пам`ятає, що ці речі під час їх проживання у квартирі по [ADDRESS] були в цій квартирі. На наявних в матеріалах справи фотознімках дійсно зображена квартира [ADDRESS] . В приміщеннях на фото № 1 раніше на полу був застелений лінолеум, в приміщенні на фото № 2 до їх з батьком переїзду знаходився газовий котел. Їй достеменно відомо, що холодильник, телевізор, ноутбук, мультиварку, кондиціонер, кухонний уголок, ліжка, робочій стіл для комп`ютера, шафи та інші меблі були придбані її батьками ще в той період, коли вони проживали як одна родина. Частина речей з переліку належить матері особисто, це речі, які їй дарували та дістались від бабусі. Її батько казав їй, що речі, які він забрав з квартири, це для неї з сестрою. Допитаний в судовому засіданні 15 лютого 2022 року у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] є його дружиною, а відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком його дружини. З [PERSON] вони почали проживати разом однією сім`єю з 2019 року, а у 2021 році зареєстрували шлюб. Йому відомо, що відповідач вивіз всі речі з квартири позивача у серпні 2020 року. Вперше у належну позивачу квартиру [ADDRESS] він попав разом з [PERSON] та слюсарем у серпні 2020 року, довелось викликати слюсаря, оскільки ключі від квартири [PERSON] позивачу не віддавав. Коли він вперше зайшов у квартиру, то в ній вже не було жодних речей та меблів, лінолеум був зірваний, у стінах діри від кондиціонера, квартира непридатна для проживання. Зі слів дружини йому відомо, що всі речі з квартири вивіз колишній чоловік дружини - [PERSON] . До серпня 2020 року у квартирі позивача він не був. Йому також відомо, що позивач зверталась до відповідача з вимогами повернути майно, вивезене з квартири, однак відповідач їй в цьому відмовив. На наявних в матеріалах справи фотознімках дійсно зображена квартира позивача - [ADDRESS] , саме в такому стані дана квартира була, коли вони з дружиною зайшли туди вперше у серпні 2020 року. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дошлюбне прізвище позивача [PERSON] - « [PERSON] », яке остання змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 27 серпня 2021 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 917 (а.с. 16). З 28 липня 2001 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 510 (а.с. 7). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року по справі № 204/7604/18 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 8). Вказане рішення суду набрало законної сили 14 грудня 2018 року. У рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року по справі № 204/7604/18 було встановлено, що від подружнього життя позивач та відповідач мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час перебування сторін у шлюбі позивач та відповідач разом з дітьми проживали у квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 квітня 2006 року, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-1173. Після розірвання шлюбу позивач проживала окремо, а відповідач з дітьми продовжував проживати у квартирі [ADDRESS] . Відповідач чинив позивачу перешкоди у користуванні належною останній квартирою, а саме: змінив замок в квартирі, не надав їй нові ключі, не пускав у квартиру. Вищевказані обставини були встановлені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року по справі № 204/302/20 (а.с. 9-10), а тому вони не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року по справі № 204/302/20 було частково задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядженням власним майном, шляхом визнання дій незаконними та вселення. Визнано незаконними дії [PERSON] по перешкоджанню [PERSON] користуватися її власністю, а саме: квартирою [ADDRESS] . Вселено [PERSON] в належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на послуги БТІ та послуги банка у розмірі 578,41 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 260,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 840,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Як наполягала у своїй позовній заяві позивач та підтвердила допитана під час розгляду справи свідок [PERSON] , під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано наступне майно: кондиціонер «Олма»; лінолеум 20 кв.м.; телевізор «Самсунг» діагональ 42; спальний куток; котел газовий двухконтурний; стінка меблева; холодильник «НТЗИТ»; ноутбук «Асус»; колонки для телевізора; фотоапарат «Кенон»; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м); гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м; постільна білизна у кількості 6 комплектів; рушники банні у кількості 10 шт.; рушники для обличчя у кількості 10 шт.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт.; електрочайник; музичний центр; тумба для телевізора; акваріуми у кількості 2 шт.; комп`ютер ПК; крісло для комп`ютера; пилосос; вимикачі для світла у кількості 5 шт.; подвійні розетки у кількості 2 шт.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця); хлібопіч; мультиварка; міжкімнатні двері у кількості 2 шт.; вхідні двері у квартиру дерев`яні; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до роз`яснень п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідач у відзиві на позовну заяву оспорював поширення правового режиму спільного сумісного майна на вищевказані речі та меблі, перелік яких вказувала у своїй позовній заяві позивач. Більш того, відповідач у відзиві на позовну заяву взагалі заперечував викладені позивачем у позовній заяві обставини, в тому числі факт придбання спільно з позивачем під час шлюбу таких речей і меблів, а також факт того, що він без згоди позивача забрав ці речі з квартири. Так, з Акта обстеження умов проживання від 18 лютого 2020 року, складеного Управлінням-службою у справах дітей Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, вбачається, що на підставі заяви [PERSON] комісією було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , в квартирі додержано санітарно-гігієнічні норми, є необхідні меблі, побутова техніка, електро-, водо-, газопостачання в наявності, опалення автономне. Для дітей облаштована одна з кімнат, де є два окремих спільних місця, місця для виконання навчальних завдань, шафи для зберігання особистих речей, одягу. Комісія прийшла до висновку, що умови проживання за адресою: [ADDRESS] задовільні, умови для перебування дитини - належні (а.с. 54). Отже, з викладеного можна дійти висновку, що квартира [ADDRESS] на час проживання там відповідача з дітьми знаходилась в належному стані, були наявні меблі та техніка, а також додержано санітарно-гігієнічні норми. З показань допитаного під час розгляду справи свідка [PERSON] судом встановлено, що до серпня 2020 року все вищезазначене майно, яке було придбано позивачем та відповідачем під час шлюбу, знаходилось у квартирі [ADDRESS] , де на той час проживав відповідач з дітьми. Після прийняття Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська рішення по справі № 204/302/20, на початку серпня 2020 року відповідач разом з дітьми виїхав з квартири [ADDRESS] . При цьому, до переїзду відповідача з дітьми з вищевказаної квартири позивач у цю квартиру потрапити не могла, ключів від квартири у неї не було, так як відповідач змінив в квартирі замок та у квартиру її не пускав. З показань допитаного під час розгляду справи свідка [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] разом з позивачем потрапили у квартиру [ADDRESS] вперше у серпні 2020 року за допомогою слюсаря, який відкривав замок на вхідних дверях, у квартирі не було жодних речей чи меблів, лінолеум зірваний, квартира непридатна для проживання. В матеріалах справи наявні фотознімки (а.с. 41-43), на яких зображена квартира в незадовільному стані, без речей та меблів. Допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що на наявних в матеріалах справи фотознімках зображена саме квартира [ADDRESS] . Свідок [PERSON] також підтвердила, що речі та меблі з квартири позивача вивіз саме відповідач, який перевіз їх в смт Таромське, де на теперішній час проживає. Більшістю речей та меблів відповідач разом з дітьми користувались в орендованому будинку в смт Таромське, а частина з речей просто зберігається в гаражі. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що під час перебування сторін у шлюбі ними дійсно було придбано наступне майно: кондиціонер «Олма»; лінолеум 20 кв.м.; телевізор «Самсунг» діагональ 42; спальний куток; котел газовий двухконтурний; стінка меблева; холодильник «НТЗИТ»; ноутбук «Асус»; колонки для телевізора; фотоапарат «Кенон»; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м); гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м; постільна білизна у кількості 6 комплектів; рушники банні у кількості 10 шт.; рушники для обличчя у кількості 10 шт.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт.; електрочайник; музичний центр; тумба для телевізора; акваріуми у кількості 2 шт.; комп`ютер ПК; крісло для комп`ютера; пилосос; вимикачі для світла у кількості 5 шт.; подвійні розетки у кількості 2 шт.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця); хлібопіч; мультиварка; міжкімнатні двері у кількості 2 шт.; вхідні двері у квартиру дерев`яні; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт. При цьому, суд вважає встановленим, що вищевказане майно на теперішній час знаходиться у володінні відповідача. Той із подружжя, який порушує питання про спростування презумпції віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України особа зобов`язана довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору банківського вкладу були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності сумісного майна подружжя згідно приписів ст. 60 СК України та не доведено належними та допустимими доказами, що вищезазначене майно належало останньому на праві особистої приватної власності. Згідно зі ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено. Оскільки вищезазначене майно було нажито сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі за рахунок доходів від трудової діяльності та спільної праці обох сторін, очевидним є висновок про те, що воно належить їм на праві спільної сумісної власності, та їх частки у праві власності на вказане майно є рівними і дорівнюють по Ѕ частині за кожним з них. У частині 1 статті 71 СК України зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У частині 4 статті 71 СК України також закріплено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У позовній заяві [PERSON] просила, зокрема, стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки у спільній власності на наступне майно: кондиціонер «Олма»; лінолеум 20 кв.м.; телевізор «Самсунг» діагональ 42; спальний куток; котел газовий двухконтурний; стінка меблева; холодильник «НТЗИТ»; ноутбук «Асус»; колонки для телевізора; фотоапарат «Кенон»; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м); гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м; постільна білизна у кількості 6 комплектів; рушники банні у кількості 10 шт.; рушники для обличчя у кількості 10 шт.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт.; електрочайник; музичний центр; тумба для телевізора; акваріуми у кількості 2 шт.; комп`ютер ПК; крісло для комп`ютера; пилосос; вимикачі для світла у кількості 5 шт.; подвійні розетки у кількості 2 шт.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця); хлібопіч; мультиварка; міжкімнатні двері у кількості 2 шт.; вхідні двері у квартиру дерев`яні; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт. З метою визначення вартості спірного майна, оскільки визначена позивачем вартість спірного майна відповідачем не визнавалась, за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] ухвалою суду від 29 березня 2022 року (а.с. 73-74) у вказаній справі було призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Дніпропетровської торгово-промислової палати Жученко Діані Сергіївні (свідоцтво № 2045, видане Міністерством юстиції України згідно з рішенням кваліфікаційної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 07 вересня 2020 року), на вирішення якої було поставлено наступне питання: 1) Яка ринкова вартість станом на дату проведення експертизи наступного майна: килим розміром 3м х 1м; дзеркало у кількості 1 шт.; чавунні сковороди у кількості 2 шт.; стільці у кількості 4 шт.; керамічні горщики для запікання продуктів у духовці у кількості 4 шт.; набір стаканів у кількості 6 шт. та графін; чайні сервізи у кількості 2 шт.; плед; кондиціонер «Олма»; лінолеум 20 кв.м.; телевізор «Самсунг» діагональ 42; спальний куток; котел газовий двухконтурний; стінка меблева; холодильник «НТЗИТ»; ноутбук «Асус»; колонки для телевізора; фотоапарат «Кенон»; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м); гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м; постільна білизна у кількості 6 комплектів; рушники банні у кількості 10 шт.; рушники для обличчя у кількості 10 шт.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт.; електрочайник; музичний центр; тумба для телевізора; акваріуми у кількості 2 шт.; комп`ютер ПК; крісло для комп`ютера; пилосос; вимикачі для світла у кількості 5 шт.; подвійні розетки у кількості 2 шт.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця); хлібопіч; мультиварка; міжкімнатні двері у кількості 2 шт.; вхідні двері у квартиру дерев`яні; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт. З метою проведення експертизи зобов`язано відповідача [PERSON] надати експерту доступ до об`єктів дослідження. Однак, 05 серпня 2022 року від судового експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати Жученко Д.С. до суду надійшло повідомлення про неможливість дати висновок експерта № 476/03-19-Г від 29 липня 2022 року, в якому судовий експерт Жученко Д.С.,

Outcome: partial