Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

20.09.2021 р. позивач [PERSON] звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, в якій просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 622 від 20.01.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором № 500350110 від 06.03.2013 року в сумі 32096,03 грн. В обґрунтування позову зазначила, що в серпні 2021 року вона отримала від Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві копію постанови від 18.08.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 66536093 з виконання виконавчого напису № 622 від 20.01.2020 року, виданого приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. щодо стягнення з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" боргу за кредитним договором, укладеним 06.03.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та нею, в сумі 32096,03 грн. Зазначила, що дійсно між ПАТ «Альфа-Банк» та нею 06.03.2013 року був укладений кредитний договір № 500350110, згідно якого банк надав позивачу у користування грошові кошти в сумі 15789 грн., а позивач зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти, комісійну винагороду відповідно до графіка погашення кредиту. Строк кредитного договору був визначений у три роки з останнім погашенням кредиту 07.03.2016 року. На теперішній час вона в повному обсязі кредитні кошти та проценти за користування ними банку не повернула. Вказала, що згідно з даними, які містяться в виконавчому написі, право вимоги за кредитним договором № 500350110 на теперішній час належить відповідачу ТОВ "Фінансова компанія управління активами". Повідомила, що на її переконання заборгованість за кредитним договором не є безспірною тому, що: 1) на адресу позивача не надходило вимоги та повідомлення про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу; 2) на адресу позивача не надходило повідомлень про відступлення прав вимоги за кредитним договором на підтвердження законних правових підстав звертати стягнення за кредитом ТОВ «Кредитні ініціативи» та враховуючи те, що всі платежі з погашення кредиту здійснювалися позивачем на користь та за реквізитами ПАТ «Альфа Банк», а не ТОВ «Кредитні ініціативи». Позивач також зазначила, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. стосовно заборгованості, яка виникла за період з 08.10.2016 по 20.01.2020 включно, а отже приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. запропоновано звернути стягнення на заборгованість з дня виникнення права вимоги якої минуло більше трьох років. Вказала, що з дня виникнення права вимоги за кредитним договором минуло більше трьох років. Відповідно до умов кредитного договору остаточною датою повернення кредиту є 01.06.2015 року (п.2.3. розділу 1 кредитного договору) - тобто на момент складання виконавчого напису з моменту виникнення права вимоги минуло 4,5 роки. Посилаючись на вказані обставини, позивач звернулася в суд з даним позовом. 21.09.2021 р. ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва була задоволена заява [PERSON] про забезпечення позову, згідно з якою були вжиті заходи для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за ВП № 66536093, відкритого на підставі виконавчого напису № 622, вчиненого 20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія правління активами" заборгованості в розмірі 32096,03 грн. Ухвалою суду від 23.09.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку, встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідач - ТОВ "Фінансова компанія управління активами" був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов. Надав суду заяву про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідач - приватний нотаріус Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини його неявки суду не відомі. Третя особа - представник Корабельного відділу ДВС у м. Миколаєві в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, заяву із зазначенням причин неявки суду не надав. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, під час розгляду справи було встановлено, що 20.01.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. виданий виконавчий напис № 622 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості за кредитним договором № 500350110 від 06.03.2013 р. на загальну суму 32 096,03 грн. На виконання зазначеного виконавчого напису державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18.08.2021 р. була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 66536093. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України "Про нотаріат" вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року No 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України No 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 29.01.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року No 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 20.01.2020 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Стягнута за виконавчим написом сума не є безспірною через одночасне стягнення пені та комісії, що є подвійним притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення умов договору. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Згідно з приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, які узгоджуються з вимогами ч. З ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн. при зверненні до суду з позовною заявою, а також судовий збір в сумі 454,00 грн. за подачу заяви про забезпечення вказаного позову, всього на суму 1 362,00 грн. 50% від вказаної суми судових витрат складає 681,00 грн., які підлягають до стягнення з відповідача.

Outcome: approved