Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач [PERSON] 29.07.2022 року, скориставшись відділенням поштового зв`язку, звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (надійшла та зареєстрована в діловодстві суду 03.08.2022 року за вх. № 10217), в якій просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою [PERSON] , котрий був зареєстрований 20.04.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис за № 248. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення вказаної позовної заяви до суду, у розмірі 992 грн. 40 коп., позивач [PERSON] залишає за собою та просить при ухваленні рішення покласти на нього. Позов обґрунтовано тим, що сім`я сторін у справі фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони у справі втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. Від спільного проживання сторони у справі мають трьох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають та залишаться проживати разом із відповідачкою [PERSON] як їх матір`ю. Позивач [PERSON] зазначає також, що він з відповідачкою [PERSON] з січня 2022 року проживають окремо та спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна у сторін у справі на даному етапі немає. Відтак позивач [PERSON] , на підставі статей 104-105, 110, 112 СК України, просить свій позов задовольнити, а їх з відповідачкою [PERSON] шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї про розірвання шлюбу не подала. Проте у своїй заяві про розгляд справи по суті за її відсутності остання зазначила, що проти задоволення вищевказаних позовних вимог не заперечує, згідна на розірвання шлюбу. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] 16.09.2022 року, скориставшись відділенням поштового зв`язку, скерував у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву (надійшла та зареєстрована в діловодстві суду 21.09.2022 року за вх. № 12344), в якій просив проводити розгляд даної справи по суті за його відсутності. Відповідачка [PERSON] 21.09.2022 року, скориставшись відділенням поштового зв`язку, скерувала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву (надійшла та зареєстрована в діловодстві суду 23.09.2022 року за вх. № 12489), в якій просила розгляд даної справи по суті проводити за її відсутності. У цій заяві відповідачка [PERSON] також зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, згідна на розірвання шлюбу. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 04.08.2022 року було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] , а також вжито заходів для звернення до відповідного центру надання адміністративних послуг й управління праці та соціального захисту населення щодо надання інформації про взяття на облік та/чи оформлення документів відповідачці [PERSON] , як внутрішньо переміщеній особі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 18.08.2022 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, а також інформації про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи й фактичного перебування, вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, на 26.09.2022 року о 09:30 год.. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі. Судом також були задоволені їх заяви про розгляд даної справи за їх відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, та причетність до порушення таких його прав [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Так, судом встановлено, щопозивач [PERSON] , який є громадянином України, та відповідачка [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, вступили у шлюб 20.04.2012 року, котрий був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис за № 248. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 28.07.2022 року (міститься у справі, а. с. 16). За час перебування у шлюбі у сторін у справі народилися син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 15.01.2013 року у відповідності до актового запису № 81 від 15.01.2013 року (копія мітиться у справі, а. с. 15), дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25.10.2016 року у відповідності до актового запису № 4533 від 25.10.2016 року (копія мітиться у справі, а. с. 14), та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 26.10.2018 року у відповідності до актового запису № 5530 від 26.10.2018 року (копія міститься у справі, а. с. 13), які станом на дату вирішення судом цієї справи та ухвалення у ній рішення, є малолітніми та після розірвання шлюбу сторін у справі залишаться проживати та перебувати на вихованні відповідачки [PERSON] як їх матері. У свою чергу, як вбачається з довідок від 24.05.2022 року за № 1304-5001642709, № 1304-5001642630 та № 1304-5001642758 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (копії містяться у справі, а .с . 9-11), а також з довідки від 25.05.2022 року за № 1304-5001642544 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (копія міститься у справі, а. с. 8), відповідачка [PERSON] та троє їх з позивачем [PERSON] малолітніх дітей як внутрішньо переміщені особи мають фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що сімейні стосунки між сторонами протягом останнього часу погіршилися, що призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між ними з січня 2022 року шлюбних відносин й переїзду відповідачки [PERSON] разом із їх з позивачем [PERSON] трьома малолітніми дітьми. Такі дії сторін у справі викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Тому позивач [PERSON] вважає, що примирення між ним та відповідачкою [PERSON] неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. У свою чергу відповідачка [PERSON] згідна на розірвання їх з позивачем [PERSON] шлюбу. Релевантні норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо права на шлюб, розірвання шлюбу чи визнання його недійсним, з іноземним елементом, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Загальною декларацією прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, а також законом України «Про міжнародне приватне право». Зокрема право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу (ст. 55 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»). У свою чергу, правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Так, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. В силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Згідно із ст. 24 зазначеного Кодексу, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає також статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із статтями 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Висновок суду за результатами розгляду справи. Оскільки дійсність шлюбу сторін у цій справі не оскаржувалась, а відповідачка [PERSON] все ще має зареєстроване місце проживання в Україні та має статус внутрішньо переміщеної особи, так як супроводжувала трьох їх з позивачем [PERSON] малолітніх дітей, які є громадянами України, то у даному конкретному випадку при вирішенні питання про розірвання між сторонами у цій справі шлюбу застосовуються вимоги чинного СК України. Тому, виконуючи вищенаведені приписи чинного СК України, з урахуванням роз`яснень, котрі містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також враховуючи ту обставину, що сторони у справі припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання цього подружжя суперечить інтересам обох сторін у цій справі, а тому їх шлюб слід розірвати. Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, слід розірвати шлюб між сторонами у справі, котрий був зареєстрований 20.04.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис за № 248, із залишенням відповідачці [PERSON] після розірвання шлюбу її прізвища « [PERSON] », оскільки остання про повернення їй прізвища, наявного у неї до реєстрації цього шлюбу, - « [PERSON] », перед судом не клопотала. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп. і підтверджуються квитанцією Західного відділення № 48 АТ «ПриватБанк», номер квитанції: 0.0.2625159888.1 від 29.07.2022 року (міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням відповідної позиції позивача [PERSON] з цього приводу, а також залишення трьох їх з відповідачкою [PERSON] малолітніх дітей на вихованні та проживанні разом із цією відповідачкою, слід залишити за позивачем [PERSON] та при ухваленні даного рішення покласти на нього. Доказів понесення учасниками даної справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved