Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

Описова частина І. Стислий виклад обставин справи: Громадянин [PERSON] (надалі Позивач) звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.05.2016р. Мостиським ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016140230000416 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.194 КК України. Вказує, що 19 жовтня 2017 року слідчим СВ Мостиського ВП ГУНП у Львівській області йому, Позивачу, у даному кримінальному провадженні оголошено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.194 КК України. Згідно повідомлення про підозру він підозрювався у тому, що 28.05.2016р. близько 02:00 год., маючи умисел на умисне знищення чужого майна, а саме приміщення магазину « Чумак », що знаходиться в с.Гостинциве, вул.Центральна,53 , що належить ТзОВ «Чумак», та матеріальних цінностей, що знаходились в середині магазину, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з використанням заздалегідь заготовлених предметів, а саме: пристроєм для бортування коліс розбив шибку у вікні вказаного магазину і підпаливши пляшку з сумішшю нафтопродуктів (бензин, дизельне пальне з мінеральною моторною оливою) закинув таку в середину магазину, спричинивши загоряння приміщення магазину вартістю 532тис.101грн., та матеріальних цінностей вартістю 162 тис. грн., загальною вартістю 694тис.101грн. Однак, свій злочинний намір не довів до кінця, так як працівниками Мостиського РС ГУ ДСМС України, які прибули на місце події, вказана пожежа була ліквідована. В подальшому кримінальне провадження було скеровано до суду. Зазначає, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2019р. його, Позивача, визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.15-ч.2ст.194 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, - у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Надалі, прокурор та представник потерпілої особи оскаржили даний вирок, подавши апеляційні скарги відповідно. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 17.12.2019 року апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої особи залишені без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20 серпня 2019 року залишено без змін. Стверджує, що не погодившись і з рішенням суду апеляційної інстанції прокурор подав касаційну скаргу на вказаний вирок місцевого суду. Згідно постанови Верховного Суду від 08.10.2020р. вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20 серпня 2019р. та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 грудня 2019 р. залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Таким чином зазначив Позивач те, що його повністю реабілітовано у незаконному звинуваченні. Покликається на те, що внаслідок незаконного притягнення його, Позивача до кримінальної відповідальності, незаконними діями органу досудового слідства йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 213 677 грн., і вважає, що саме ця сума моральної шкоди буде достатньою та розумною, виходячи з часу незаконного його перебування під слідством та судом. Також вказує, що протягом 35 місяців 19 днів він, Позивач позбавлений був можливостей у повному обсязі реалізовувати свої звички і бажання, переніс глибокі психологічні хвилювання внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, оскільки значний проміжок часу повинен був витрачати на явки до органів досудового слідства, до суду, вживати заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення. Крім того сам факт незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності принизив його людську гідність, понизив авторитет серед родичів та друзів, дуже негативно вплинув на ділову репутацію. Все це в сукупності негативно відобразилось на соціальному статусі та перспективах на майбутнє, порушило звичайний душевний стан, призвело до зниження самооцінки, стійкої недовіри до оточуючих, а віра у закон і захист з боку держави були підірвані. З огляду на наведене, просив суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, на його, [PERSON] користь компенсацію моральної шкоди заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в розмірі 213 677 грн. 19.11.2021 року від сторони Відповідача - Львівської обласної прокуратури на адресу суду надійшов відзив на вищевказаний позов. У даному відзиві сторона Відповідача повністю заперечує щодо позовних вимог Позивача. При цьому зазначає, що розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необґрунтованим і безпідставним. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що перебував під слідством і судом в період з 19.10.2017р. по 08.10.2020р., тобто повних 35 місяців та 19 днів, чим йому завдано моральної шкоди, яку він оцінив в 213 677 гривень. Однак підрахунок часу перебування Позивача під слідством і судом розрахунок сум які підлягають до стягнення не є аргументованими в контексті встановленого мінімального розміру виплат встановлених законом на 2021 рік. Також даний розрахунок спростовується тим, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.12.2019 року, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої особи залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. У пунктах 1.1, 1.2 рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/2373 1/1 5-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суд, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. За таких обставин строк перебування Позивача під судом і слідством закінчився в день набрання законної сили ухвалою Львівського апеляційного суду області від 17.12.2019 (зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 12.02.2020 у справі №295/692/17). Також, Позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. В матеріалах справи відсутні докази того, що завдані Позивачу душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану його здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат. Відтак, на думку сторони Відповідача, Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою. У зв`язку з наведеним, сторона відповідача - Львівська обласна прокуратура, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 25.11.2021 року від сторони Відповідача - ГУНП у Львівській області на адресу суду надійшов відзив на вищевказаний позов. У даному відзиві сторона Відповідача повністю заперечує щодо позовних вимог Позивача. При цьому зазначає, що важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди, є наявність доказів. Це факти, що підтверджують страждання фізичної особи, про які йдеться у вищезазначеній статті 23 ЦК України. Відтак доказами заподіяння Позивачу моральної шкоди мають слугувати висновки психолого - психіатричної експертизи, однак жодної експертизи на підтвердження отримання Позивачем фізичних чи душевних страждань не проводилося. Вказують, що у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить. Відсутність принаймні одного з вказаних вище елементів виключає можливість покладення відповідальності на конкретного суб`єкта - ГУНП у Львівській області. У позові позивачем [PERSON] не доведено наявності вини їх установи, безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними, на думку позивача, діями їхньої установи та заподіяною моральною шкодою. Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно надивши суб`єкта такої відповідальності. З огляду на ними викладене, просили суд у задоволенні позову відмовити. 26.11.2021 року від сторони Відповідача - Державної казначейської служби України на адресу суду надійшов відзив на вищевказаний позов. У даному відзиві сторона Відповідача повністю заперечує щодо позовних вимог Позивача. Щодо залучення органу Казначейства до участі у справі в якості співвідповідача, то з даного приводу зазначає те, що останнє може бути залучено до участі у справі виключно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, зважаючи на те, що на органи Казначейства покладено функції з виконання судових рішень по даній категорії справ, а саме: безспірне списання коштів Державного бюджету за бюджетною програмою 3504030 для виконання судових рішень про стягнення коштів для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду, тощо. Сам факт стягнення коштів з Державного бюджету не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейства чи його територіального органу. Окрім цього зазначає, що органи державної виконавчої служби не залучають до участі у справах, виконання судових рішень по яких входить до їх компетенції. В даному випадку Казначейство виступає органом на який покладено виконання судових рішень по даній категорії справ. Щодо стягнення моральної шкоди, то Позивачем не надано достатніх і допустимих доказів на підтвердження наявності завданої йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діями відповідачів. Стверджує, що Позивачем також не вірно вказано період розрахунку під час перебування під слідством та судом, оскільки, у випадку задоволення позову, слід рахувати період з 19.10.2017 року по 17.12.2019 року, а не по 08.10.2020 року і не вірно вказана сума моральної шкоди, яка явно безпідставно завищена. З огляду на ними викладене, просили у задоволенні вказаного позову відмовити. 30.11.2021 року, а також від 06.12.2022 року від сторони позивача на адресу суду надійшли відповіді на відзиви відповідачів - Львівської обласної прокуратури, ГУНП у Львівській області та Державної казначейської служби України. У вказаних відповідях сторона позивача наголошує на тому, що саме заявлена моральної шкоди буде достатньою та розумною, виходячи з часу незаконного перебування [PERSON] під слідством та судом та виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Покликається, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством та судом, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України. При цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством і судом позивача [PERSON] з 19 жовтня 2017року (з часу незаконного повідомлення про підозру) по 08 жовтня 2020року (до часу залишення в силі виправдувального вироку Мостиського районного суду Львівської області від 28 серпня 2019року та ухвали Львівського апеляційного суду від 17 грудня 2019р.) протягом 35 місяців і 19 днів є доведеним виправдувальним вироком суду, ухвалою суду апеляційної інстанції та постановою суду касаційної інстанції. Щодо тверджень Державної казначейської служби України, що така не може бути відповідачем у даній справі, то з даного приводу зазначає те, що відповідно до правових висновків Верховного Суду «Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)). Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, з огляду на викладене відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України». ІІ. Пояснення учасників справи: Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що оскільки йог вироком суду, залишеним без змін апеляційною і касаційною інстанціями визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинених кримінальних правопорушень, то останньому завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що у нього, внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування, прокуратури та суду на підставі необґрунтованого кримінального переслідування, погіршились відносин із рідними, друзями, які почали його засуджувати, що відносно нього поширювалась недостовірна інформація, яка завдала шкоди його репутації, підірвала довіру оточуючих до нього, що він пережив стрес, який супроводжувався переживаннями, що пригнічувало його морально. Він почувався розгублено, відчував тривогу та безпорадність. Вважає розмір моральної шкоди, зазначений ним у позовній заяві, співрозмірним із обсягом спричиненої йому шкоди. Представник позивача [PERSON] , - адвокат Вілінська Г.М., (Ордер серії ВС №1105516), в судове засідання не з`явилась. На попередніх судових засіданнях позовні вимоги свого довірителя [PERSON] підтримувала, просила суд такі задоволити в повному обсязі. Представник відповідача - Львівської обласної прокуратури - Білозір О.М., у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачем [PERSON] не доведено причинно-наслідкового зв`язку між притягненням його до кримінальної відповідальності і отриманням моральної шкоди. Крім цього моральна шкода позивачем не доведена належними і допустимими доказами. Представники відповідачів - Головного управління національної поліції у Львівській області та Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явилися без поважних причин, будучи повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином. У поданих ними відзивах на адресу суду просили суд у задоволенні позову сторони Позивача відмовити в повному обсязі. Відповідно до статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання,суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відтак, суд дійшов висновку, що неявка в судове засідання належним чином повідомлених представників відповідачів - Головного управління національної поліції у Львівській області та Державної казначейської служби України, не є перешкодою у розгляді справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі: 05.10.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Білоусу Ю.Б. 04.11.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.11.2021 року задоволено клопотання сторони Позивача про витребування доказів. 30.12.2021 року, 28.01.2022 року та 22.02.2022 року задоволено клопотання сторони Відповідача - ГУНП у Львівській області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Мотивувальна частина ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін: Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору,

Outcome: partial