Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

у липні 2022 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, мотивована тим, що позивачка є власницею житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачка разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані у цьому будинку, однак фактично не проживають у ньому з 2012 року, комунальні платежі не сплачують, участі в утриманні житла не беруть. Позивачка стверджує, що реєстрація відповідачів у її будинку перешкоджає їй вільно розпоряджатися своєю власністю,\~а тому\~вонапросить визнати їх такими, що втратили право користування її житловим будинком. Ухвалою від 01.08.2022 суддя відкрила провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Одночасно залучила до участі в справі як третю особу на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей виконавчого комітету Машівської селищної ради Полтавської області, оскільки спір стосується інтересів неповнолітніх дітей, та про це заявила позивачка (а.с. 15). У судове засідання учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно (а.с.23-25, 24-39). При цьому позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.37). Відповідачі причини неявки не повідомили, відзив на позов не подали. Представник третьої особи начальник Службу у справах дітей виконавчого комітету Машівської селищної ради Полтавської області Пасхалова О.М., 25.08.2022 подала до суду письмові пояснення, відповідно до яких при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Одночасно зазначає, що відповідачі тривалий час не з`являються в с. Кошманівка та малолітні діти не відвідують навчальні заклади села, родина перебуває за межами України (а.с.38). Ураховуючи викладене, суд вирішив розглянути справу за відсутності учасників справи та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач є власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 29.09.2011 державним нотаріусом Машівської державної нотаріальної контори Асановою Р.Ш., зареєстрованого в реєстрі за № 1887, а також Витягом про державну реєстрацію прав № 32136989 (а.с. 7, 8). За цією ж адресою позивачка і зареєстрована, що вбачається з відмітки у її паспорті (а.с. 5-6). Також за цією адресою зареєстровані і відповідачі: [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про що свідчить довідка Кошманівського старостинського округу Машівської селищної ради від 01.07.2022 (а.с. 9). Натомість відповідно до акта від 22 липня 2022 року, складеного комісією у складі: депутата селищної ради Остаха В.І., в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживають з 2012 року (а.с. 10). Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 150\~Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із частиною четвертою статті 156 Житлового кодексу Української РСР(далі - ЖК УРСР), до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені\~\~в частині другій статті 64 ЖК УРСР. Положеннями частини другої статті 64 ЖК УРСР, передбачено, до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 317\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини першої статті 405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з частиною другою статі 405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд уважає, що оскільки відповідачі з 2012 року, тобто десять років без поважних причин не проживають в належному позивачці житловому будинку, де вони зареєстровані, тим самим порушують її право на користування та розпорядження своїм майном, відповідачі не надали доказів того, що позивач чинить їм перешкоди у проживанні у спірному житлі чи вони не могли там проживати з інших об`єктивних причин, а тому дійшов висновку, що відповідачів потрібно визнати такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивачки потрібно стягнути сплачений останньою судовий збір в розмірі 992,40 грн за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved