Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 91759, 42 грн. за період з 01.08.2013 року по 30.06.2021 року, 3% річних у сумі 1865,26 грн., інфляційні витрати у сумі 4428,29 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами. Зазначає, що відповідач не в повному обсязі сплачувала вартість наданих послуг за період з 01.08.2013 року по 30.06.2021 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 91\~759,42 грн., на яку у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України нараховано 3% річних у сумі 1865,26 грн. та інфляційні витрати у сумі 4428,29 грн.. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Повідомила суду, що на теперішній час не є власником квартири [ADDRESS] . При цьому посилалась на відсутність цивільних правовідносин між сторонами через відсутність індивідуального договору. Також вважала безпідставними розрахунки позивача щодо розміру заборгованості та не доведеними належними доказами. Крім того зазначала про відсутність факту надання позивачем послуг з теплопостачання, про що нею неодноразово з 2006 року надсилались відповідні до різних інстанцій. З 2016 року по теперішній час жодного разу у будинку [ADDRESS] вчасно не розпочинався опалювальний сезон. Вважає, що сам факт підключення будинку до теплопостачання не підтверджує факт надання відповідних послуг безпосередньо відповідачу, оскільки квартиру було відключено від централізованого опалення влітку 2008 року за згодою КП «Жилкомсервіс». А отже і відсутній обов`язок зі сплати таких послуг. Також зазначає про необґрунтованість нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Крім того вказує на неадекватність сум нарахування фінансовому забезпеченню відповідача через низький рівень пенсії. У відзиві також зазначала щодо пропуску позивачем трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якому заначив про необґрунтованість та безпідставність відзиву на позовну заяву. Зокрема зазначає, що укладення договору про надання послуг з централізованого опалення є обов`язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам чинного законодавства. Договір з надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання є публічним, пропозиція укладення договору викладена в платіжних квитанціях, які кожного місяця надходять споживачам послуг з теплопостачання. На підставі зазначеного договору позивачем надаються послуги споживачам, які не уклали письмового договору з постачальником цих послуг, але користуються послугами та не відмовлялись від їх надання. Крім того, обов`язок відповідача по оплаті послуг з теплопостачання випливає з норм законодавства. Законодавець не ставить в залежність від укладення договору обов`язок по оплаті за надані послуги. Типовий договір опубліковано на сайті підприємства. Також вказує, що інфляційні збитки та три процента річних нараховано відповідачу підприємством з урахуванням діючого законодавства України. При цьому зазначає, що відповідачем не доведено на якій підставі вона звільнена від обов`язку сплати за послуги з теплопостачання. На підставі викладеного вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких наполягала на відсутність договірних відносин з позивачем з приводу надання останнім послуг з теплопостачання, відсутність доказів фактичного надання позивачем таких послуг. Сторони (їх представники) в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись. Представник позивача просила справу розглянути у її відсутність, підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач, а також її представник неодноразово надавали до суду заяви, в яких просили відкласти розгляд справи з різних підстав. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, які діяли на час спірних правовідносин між сторонами, позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 червня 2018 року № 2189-VIII (далі - Закон 2189) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або до затверджених нормативів (норм) споживання. У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»\~встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону №2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Крім того, статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Частиною 1 ст.639 ЦК України\~передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Типовий договір позивачем опубліковано на сайті підприємства. Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання здійснюється на підставі Типового договору, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 вказаного Закону, споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані позивачем комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Судом встановлено, що в період з 1997 року по 27.04.2021 року [PERSON] була власником житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] оснащений єдиною централізованою системою опалення, а отже відповідач є\~споживачем послуг\~з надання\~централізованого опалення та користується\~наданими позивачем\~послугами з\~теплопостачання,\~у зв`язку\~з чим\~сторони перебувають\~у зобов`язальних\~відносинах та\~у них\~виникають відповідні\~ цивільні\~права та\~обов`язки. Доказів зворотнього матеріали справи не містять. Надані позивачем письмові та електронні докази не спростовують факту надання позивачем послуг з теплопостачання. Як свідчать акти підключення споживача до джерела теплової енергії від 07.10.2017 року №173/14525, від 09.10.2018 №173/20134, від 07.10.2019 №173/22665, від 13.10.2020 №173/26300 та акти відключення споживача від джерела теплової енергії від 06.04.2018 року №173/19379, від 08.04.2019 №173/20880, від 06.04.2020 №173/25681 та від 12.04.2021 року №173/28479 житловий будинок [ADDRESS] у зазначені періоди підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, а отже, і житлове приміщення відповідача також було підключено до центрального опалення. [PERSON] споживала послуги з опалення, оскільки система опалення відповідача єдина із системою опалення вказаного житлового будинку. Таким чином, позивачем виконано свої зобов`язання, щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач по справі зобов`язана оплатити надані послуги, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена в ухвалах ВССУ від 20 листопада 2013 року по справі № 6-29503св13, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-6707св14 та в ухвалі від 15 жовтня 2014 року по справі № 6-29394св14. Статтями 319 та 322 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Як встановлено вище, позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з централізованого опалення, що підтверджено матеріалами справи. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач не виконувала свої обов`язки належним чином, у зв`язку з чим у період з 01.08.2013 року по 26.04.2021 року включно утворилась заборгованість за надання послуг з теплопостачання перед позивачем, яка за підрахунками позивача станом на дату подання заяви складає 91\~653,60 грн. Разом із цим, статтею 256 ЦК України закріплено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч.3 ст.267 ЦК України та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України\~встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.\~\~Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідач у відзиві на позовну заяву та в окремій заяві просила застосувати строк позовної давності у три роки. Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з даним позовом 10.08.2018 року, суд вважає за необхідне застосувати трирічний строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача за період з 01.08.2013 року по 09.08.2018 року у розмірі 44\~699,56 грн., а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності і відсутністю поважних причин пропуску цього строку. Доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять та не надані представником позивача в судовому засіданні. Враховуючи викладене, позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» щодо стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 43\~343,41 грн., яка виникла за період з 01.10.2011 року по 31.07.2018 року задоволенню не підлягають через пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. Щодо доводів відповідача про те, що вона не споживає послуги з теплопостачання у зв`язку з відключенням, суд зазначає наступне. Згідно п. 6, 33, 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги повинні відповідати нормативній температурі повітря в приміщеннях квартири, за умови їх утеплення споживачами і виконання власником ( балансоутримувачем) будинку та\\або виконавцем заходів щодо утеплення місць загального користування будинку. У разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі, за допомогою телефонного зв`язку або у письмовій формі за адресами, які наведені в договорі. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання послуг, який підписується споживачем і представником виконавця. Пунктом 5 Порядку проведення перерахунку розміру плати за надання послуг з централізованого опалювання, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151 передбачено здійснення перерахунку нарахувань у разі невідповідності нормативної фактичної температури у житлових приміщеннях. Всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України належних та достовірних доказів надання неякісних послуг з теплопостачання у спірний період відповідачем не надано. Безпідставними є і посилання у відзиві на відключення від системи централізованого опалення. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Порядок передбачає звернення власників житлового будинку до постійно діючої міжвідомчої комісії створеної органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади, прийняття комісією рішення щодо відключення будинку, оформленого протоколом, надання комісією переліку організацій для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання, затвердження комісією акту відключення після закінчення робіт по відключенню будинку від мережі централізованого опалення. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до Порядку, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком процедури. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15. Таким чином, оскільки відповідачем не дотримано визначеної Порядком процедури та не надано до суду акта встановленої форми, затвердженого комісією з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення, який є підставою для перегляду умов договору про надання комунальних послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем здійснено самовільне відключення від мереж централізованого опалення, що не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 вересня 2019 року у справі 215/1724/16-ц. Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку\~із простроченням\~відповідачем зобов`язання,\~позивачем нараховано\~3%\~річних на\~суму заборгованості\~за період\~з серпня\~2018\~року по\~квітень 2021\~року у\~розмірі 1865,26\~грн.,\~а також\~суму витрат\~від інфляції\~за період\~з серпня\~2018\~року по\~квітень 2021\~року у\~розмірі 4428,29\~грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, з яким погоджується суд. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача також підлягає 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з серпня 2018 року по квітень 2021 року у розмірі 1865,26 грн., а також інфляційні витрат від інфляції - за період з серпня 2018 року по квітень 2021 року у розмірі 4428,29 грн.. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми заборгованості за період з 10.08.2018 року по 26.04.2021 року у розмірі 46\~954,04 грн., 3% річних у розмірі 1865,26 грн. та інфляційні витрати у розмірі 4428,29 грн.. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України\~та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги результат розгляду справи, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1205,35 грн.. На підставі викладеного,\~

Outcome: partial