Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~24.02.2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців боржника. \~ \~ \~ \~Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 07.04.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNK0GK00000044. \~ \~ \~ \~За умовами цього договору позивач зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 232300,00 грн. на придбання житла та 31360,50 грн. на сплату страхових платежів, позичальник в свою чергу зобов`язався повернути надані кредитні кошти, сплатити відсотки та інші передбачені кредитним договором платежі. \~ \~ \~ \~В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором , того ж дня був укладений договір іпотеки № DNK0GK00000044, за умовами, якого позичальник надав в іпотеку банку квартиру, що належала йому на праві власності, розташовану за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. В свою чергу відповідач не виконував зобов`язання за кредитним договором. Вказані дії призвели до звернення банку до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення (справа № 2-759/10). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2010 року, позовні вимоги банку задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, задоволено позовну вимогу про виселення позичальника з іпотечного майна. \~ \~ \~ \~Зазначене вище рішення суду виконано не було. Як стало відомо з витягу, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого працівниками банку 13.10.2020 року, відповідачі отримали в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] по 1/6 часток у праві власності на предмет іпотеки, виданих Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою, у зв`язку з чим з боку позивача, 08.11.2020 була направлена претензія, проте відповіді від відповідачів на момент подання позову на неї не надано. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, станом на 14.07.2021 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 4647080,82 грн. З вищевикладених підстав підготовлено та подано до суду даний позов. Ухвалою від 15.03.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.09.2021 року прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог. Крім того, задоволено клопотання представниці позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 15.08.2022 року закрито підготовче провадження. Під час розгляду даної справи відповідачі своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористались. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій прохав розглядати справу у його відсутність та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі належним чином викликалися до суду, однак у судове засідання не з`явилися, причини неявки до суду не повідомили, письмових заяв чи клопотань не надали. Правом на подання відзиву на позов не скористався. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, за наявними у справі матеріалами. Через це суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07.04.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNK0GK00000044. За умовами цього договору позивач зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 232300,00 грн. на придбання житла та 31360,50 грн. на сплату страхових платежів, позичальник в свою чергу зобов`язався повернути надані кредитні кошти, сплатити відсотки та інші передбачені кредитним договором платежі. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором , того ж дня був укладений договір іпотеки № DNK0GK00000044, за умовами, якого позичальник надав в іпотеку банку квартиру, що належала йому на праві власності, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2010 року по справі № 2-759/10, позовні вимоги банку задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, задоволено позовну вимогу про виселення позичальника з іпотечного майна. Даним рішенням встановлено факт укладення кредитного договору, факт надання кредиту, факт порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором, факт наявності заборгованості позичальника за кредитним договором, факт наявності заборгованості позичальника за кредитним договором. Рішення набрало законної сили 28.12.2010 р., однак рішення суду не виконано. Після смерті, [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується Апостилем РАЦС м. Жирона, Іспанії, засвідченого 07.02.2018 у м. Барселона, Іспанія, свідоцтвом про смерть виданим 01.02.2018 року, відкрилась спадщина. Згідно відповіді Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, отриманої 27.10.2021 р., заведено спадкову справу № 787/2016 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою 29.12.2016 року видані свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно - 1\\2 частина квартири [ADDRESS] . Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором укладеним між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] заборгованість станом на 14.07.2021 року становить - 4647080,82 грн., яка складається з: 240810,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1007910,06 грн. - заборгованість за процентами, 184845,73 грн. - заборгованість зі сплати комісії, 3213514,18 грн. заборгованість з пені. Часом відкриття спадщини відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинялися в наслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу (6 місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Враховуючи вищенаведені норми права, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та їх підтвердження зібраними по справі доказами. При цьому суд враховує, що беручи до уваги принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 12 ЦПК України в діючій редакції та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року прийнятій у справі № 640/6274/16-ц. Однак, вирішуючи питання про розмір суми заборгованості за кредитним договором DNK0GK00000044 від 07.04.2006 року яка підлягає стягненню з відповідачів, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами п.1.1 договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до 06.04.2021 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 06.04.2021 року позичальник (спадкодавець) мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 28 числа кожного місяця (п.1.1 договору). Починаючи з 07.04.2021 року, позичальник (спадкодавець) мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Таким чином припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.12.2010 року прийнятим у справі № 2-759/10 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором DNK0GK00000044 від 07.04.2006 року. Вказаним рішенням також встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором DNK0GK00000044 від 07.04.2006 року станом на 30.10.2008 року становить 279 341,46 грн., та складається з наступного: основний борг 228266,65 грн., відсотки 33574,66 грн., комісія 11782,23 грн., пеня 5717,92 грн. Згідно п.2.3.3. «а» кредитного договору DNK0GK00000044 від 07.04.2006 року, при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, банк на власний розсуд має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення. При цьому згідно ст.212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за кредитним договором. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.12.2010 року прийнятим у справі № 2-759/10 яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором DNK0GK00000044 від 07.04.2006 року набрало законної сили 28.12.2010 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року прийнятій у справі № 444/9519/12 зазначила наступне: «Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (п.90 Постанови). Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.91 Постанови)». Відповідно до правового висновку, зазначеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням вищенаведених позицій Великої Палати Верховного Суду, суд розглядаючи дану справу зазначає, що право позивача на нарахування відсотків та неустойки за користування кредитними коштами за кредитним договором DNK0GK00000044 від 07.04.2006 року припинилось 29.12.2010 року, тобто з моменту набрання законної сили рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.12.2010 року прийнятим у справі № 2-759/10, оскільки даним рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором DNK0GK00000044 від 07.04.2006 року, що за своєю суттю є пред`явленням до позичальника вимоги про дострокове виконання умов договору. З розрахунку заборгованості за кредитним договором DNK0GK00000044 від 07.04.2006 року, здійсненим на 14.07.2021 року та наданим позивачем вбачається, що загальний залишок заборгованості станом на 29.12.2010 року становить: за процентами - 157007,12 грн., за комісією 41981,23 грн., за пенею 140556,99 грн. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивача, у рівних частинах, суми заборгованості за кредитним договором DNK0GK00000044 від 07.04.2006 року в загальному розмірі 580356,19 грн., з яких: заборгованості за процентами - 157007,12 грн.; заборгованість з основного боргу (тіло кредиту) - 240810,85 грн.; заборгованість з комісії - 41981,23 грн.; заборгованість із пені - 140556,99 грн. В решті заявлених позовних вимог суд доходить до висновку про відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає 8706,31 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial