Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-13 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності до відповідача [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на Ѕ частку будинку розташованого в [ADDRESS] ; на частку земельної ділянки, площею 0,0665 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136300:13:003:0092, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] 20.09.2021 року позивач [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори, Сапиги К.І., та на підставі її заяви була заведена спадкова справа, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66492523 від 20.09.2021 року. Однак, 25.02.2022 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №194/02-31/457/2021 від 25.02.2022 року. Зокрема у постанові зазначається, що видати свідоцтво про право на спадщину на частку земельної ділянки не можливо, оскільки з державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ №755694 виданого Чернівецькою міською радою 15.06.2006 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформований за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру 20 грудня 2021 року, за № НВ-7306610122021, вбачається, що вона є у спільній сумісній власності співвласників [PERSON] та [PERSON] , що не дає нотаріусу можливості визначити частку спадкодавця [PERSON] у спільній сумісній власності, а тому видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка перебуває у спільній сумісній власності без встановлення учасників спільної сумісної власності та визначення (виділення) їх часток є таким, що не відповідає вимогам закону. Просить визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0665 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , під номером [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 755694 від 15.06.2006 року, виданого на підставі рішення 41 сесії Чернівецької міської ради від 16.02.2006 року №946; кадастровий номер 7310136300:13:003:0092 - [PERSON] РНОКПП [NUMBER] та спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є рівними кожного та становлять по Ѕ (одна друга). Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.08.2022 року відкрито провадження по справі. 08.09.2022 року на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день час і місце розгляду справи. Представик позивача [PERSON] адвокат Трифаненко А.І. скерувала до суду заяву, де зазначає, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить провести розгляд справи за її та позивача відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленою про день час і місце розгляду справи; у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності; позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Згідно з частиною третьоюстатті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положеннямист. 4 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Згідно зістаттею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першоюстатті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно достатті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. Дослідженні судом докази та застосовані норми права. Судом належними доказами установлено що що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12) Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с.10) Згідно довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 12.01.2022 року №49 (а.с.15) вбачається, що згідно наявних реєстрових книг та архівної справи будинок [ADDRESS] право власності зареєстровано за [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка) згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 09.06.1981 року реєстровий №3429 та внесено в книгу за №28, сторінка 136, дата реєстрації 11.06.1981року. (а.с.13-15) Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , замовник технічної інвентаризації\~ [PERSON] (а.с.16-18) Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №755694, виданого Чернівецькою міською радою 15.06.2006 року (а.с.19) вбачається, що земельна ділянка, площею 0,0665 га, (кадастровий номер 7310136300:13:003:0092), розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення 41 сесії Чернівецької міської ради IV скликання від 16.02.2006 року №946 (а.с.16) була передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №66492523 від 20.09.2021 року (а.с.21) встановлено, що 20.09.2021 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Сапига К.І. заведена спадкова справа №68329532, номер у нотаріуса 457/2021; спадкодавець: [PERSON] (а.с.21) Встановлено, що [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори Сапига К.І., проте нотаріусом, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом на частку земельної ділянки, яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , в зв`язку з тим, що не визначені частки у спільній сумісній власності. (а.с. 22) Відповідно дост. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зіст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зіст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною першоюст. 1297 ЦК Українивстановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Статтею 1218 Цивільного кодексу Українивизначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зіст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч. 2ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно дост. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Невизначеність часток не може позбавляти спадкоємця права на спадщину. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ч. 1ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідност. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Підпунктом ґ) пункту 18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 визначено, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України і статті 120 Земельного кодексу України. Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-2цс15, від 13.04.2016 року у справі №6-253цс 16, від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс 16, від 22.06.2017 року у справі №569/4806/15-ц, від 14.03.2018 року у справі №359/2801/15-ц та від 21.03.2018 року у справі №686/9580/16-ц. Відповідно до частини першоїстатті 2 Цивільного процесуального кодексу Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд вважає, що позивач самостійно обрав той спосіб захисту порушених прав, який на його думку є ефективним і передбачений спеціальним законодавством. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (Постанова Верховного суду №683/1540/16-ц від 03 вересня 2018 року). Згіднорішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved