Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

До Карлівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] з 2006 року до 05.03.2012 року, тобто не менше 5 років до часу відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . Позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що її батько [PERSON] одружився з [PERSON] . Разом вони проживали за адресою: [ADDRESS] . [INFO] батько позивачки помер. Після його смерті [PERSON] продовжувала проживати за вказаною вище адресою. Починаючи з 2005 року [PERSON] періодично зверталася до позивачки з пропозицією переїхати до неї для спільного проживання, оскільки звичайні побудові речі почали ставати в тягар для [PERSON] та вона потребувала допомоги. У січні 2006 року [PERSON] погодилася і в цьому ж місяці переїхала для постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . За вказаною вище адресою позивачка проживала разом з [PERSON] , разом вели спільне господарство, доглядали за будинком, прибудинковою територією, займались підсобним селянським господарством, спільно харчувались, готували їжу, вели спільний бюджет за який здійснювали утримання будинку та інше. Позивачка стверджує, що вона зі своєю мачухою проживали спільно однією сім`єю. [INFO] [PERSON] померла. Організацією поховання займалася позивачка за допомогою сина. Після смерті [PERSON] вести господарство та доглядати самостійно за будинком [PERSON] стало важко, тому у грудні 2012 року вона повернулася для проживання в м. Полтаву. Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні педставник позивачки позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити в повному обсязі. Також від адвоката Павлюка І. В. в інтересах позивачки надійшло клопотання про поновлення строку позовної давності, в якому зазначає, що [PERSON] проживала за своєю мачухою з січня 2006 року до дня смерті останньої. З огляду на норму ст. 1264 ЦК України позивачка вважала, що входить до четвертої черги спадкування та прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, шляхом проживання постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті. З огляду на викладене, 14 липня 2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . У відповідь на свою заяву [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що позивачкою пропущено шестимісячний термін на прийняття спадщини та не надано документів, які б підтверджували родинні зв`язки або факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років до відкриття спадщини. З моменту отримання вказаної вище постанови позивачці стало відомо про необхідність встановлення фактів, викладених у позовній заяві. За таких обставин, представник позивачки вважає, що пропуску строку для звернення до суду є поважними. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Від них надійшла заява про розгляд справи без участі представника виконавчого комітету Карлівської міської ради. Заперечень та клопотань по вказаній справі не мають. У судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які стверджували, що в період з січня 2006 року по день смерті [PERSON] позивачка проживала з нею разом за адресою: [ADDRESS] . Також підтвердили доводи позивачки стосовно того, що вона разом з [PERSON] вели спільне господарство, доглядали за будинком і прибудинковою територією, займались підсобним селянським господарством та спільно харчувались. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідив подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що батько позивачки є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 6). 29 січня 1974 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 8). [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . З січня 2006 року та до дня смерті останньої [PERSON] проживала разом з померлою, вони вели спільне господарство, доглядали за будинком і прибудинковою територією, займались підсобним селянським господарством, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , а також копією договору про надання послуг (а.с. 21-25). В якості доказів спільного проживання позивачкою надано довідку, видану депутатом Карлівської міської ради та довідку, видану старостою Лип`янського старостинського округу, з яких вбачається, що [PERSON] починаючи з початку 2006 та до кінця 2012 року постійно проживала однією сім`єю, вела спільне господарство та інше, за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Карлівського) району Полтавської області разом зі своєю мачухою [PERSON] , [INFO] (а.с.18, 26). Відповідно до довідки № 109/01-16 від 18.05.2022 року, виданої державним нотаріусом Яковлєвою С. А., після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину є дочка померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 17). 14 липня 2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . У відповідь на свою заяву [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що позивачкою пропущено шестимісячний термін на прийняття спадщини та не надано документів, які б підтверджували родинні зв`язки або факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років до відкриття спадщини (а.с.9-10). Звернення позивачки до суду обумовлено необхідністю встановлення в судовому порядку факту спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , починаючи з 2006 року і до моменту смерті останньої, та факту спільного проживання з нею на момент відкриття спадщини. Без встановлення даного факту позивачка позбавлена можливості здійснити оформлення спадкового майна. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Необхідною умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання [PERSON] та померлої [PERSON] , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років. Суд, із урахуванням наведених норм матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши письмові докази, показання свідків та пояснення учасників справи, дійшов висновку про доведеність [PERSON] факту проживання однією сім`єю із [PERSON] в період з січня 2006 року і до 05.03.2012 року, тобто на момент відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд констатує наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті 256 та 257 ЦК України). Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У зв`язку з тим, що позивачка дізналася про необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем 14 липня 2022 року, клопотання представника позивача слід задовольнити, причини пропуску строку позовної давності вважати поважними та поновити строк позовної давності у даній справі. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що причини пропуску строку позовної давності слід визнати поважними, а позов, з огляду на його обґрунтованість - задовольнити повністю.

Outcome: approved