Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

02.08.2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.08.1952 р.н. При укладенні шлюбу позивач змінила прізвище, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.07.1975 (повторно запис поновлено 06.07.2021 за № 4, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). [INFO] [PERSON] помер, про що 22.06.2021 року складено відповідний актовий запис № 4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.06.2021 та рішенням Індустріального районного м. Дніпропетровська від 18.06.2021 у справі №202/3594/21 про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги на спадщину, що відкрилася після смерті її батька. 25.06.2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварової М.О. зі заявою про прийняття спадщини після свого батька. Проте, 25.06.2021 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом відмовлено позивачу у прийнятті спадщини, оскільки остання не звернулась до нотаріальної контори в шестимісячний строк для прийняття спадщині, чим порушила ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Зокрема, розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 р. № 79-р) місто Макіївка Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Спадкодавець мешкав та помер в м. Макіївка Донецької області, що підтверджується копією паспорту останнього. Оскільки документи, які підтверджують факт смерті спадкодавця, видані установою на тимчасово непідконтрольній Україні території, ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків, у зв`язку з чим, позивач була змушена у судовому порядку встановлювати факт смерті батька на тимчасово окупованій території, та змогла отримати свідоцтво про смерть лише після винесення рішення судом - 22.06.2021 року. Крім того, починаючи з березня 2020 року внаслідок поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» від 11 березня 2020 р. №211, на території України були введені певні карантинні обмеження (зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та ряд інших обмежень), що призвело до закриття КПВП на лінії розмежування з тимчасово окупованою територією, у зв`язку з чим, позивач не мала змоги бути присутньою при похованні батька та, у зв`язку з продовженням карантинних заходів тривалий час не могла потрапити на тимчасово окуповану територію України, щоб отримати будь - які документи щодо смерті спадкодавця. У свою чергу, отримати документи щодо смерті батька позивач змогла лише влітку 2021 року, після чого одразу звернулась до суду для встановлення факту смерті спадкодавця. Таким чином, позивач не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з поважних причин. Таким чином, смерть спадкодавця на тимчасово непідконтрольній України території та необхідність звернення до суду з приводу встановлення факту смерті батька, що значно ускладнилося закриттям КПВП на лінії зіткнення через карантинні заходи під час пандемії короновірусної інфекції є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця для подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, причини пропуску строку звернення позивача до нотаріуса є поважними. Питання щодо місця відкриття спадщини, яка знаходиться на непідконтрольній Україні території, регламентується ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та ст.9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». У зв`язку з тим, що заява про прийняття спадщина подана до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварова М.О., тому у даній справі місцем відкриття спадщини є територія м. Дніпра, отже в даному випадку у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців, відповідачем є Дніпровська міська рада, місцезнаходженням якої є пр. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро. На підставі вищевикладеного просить визначити [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , строком в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 року, справа передана судді Лукіновій К.С. Ухвалою від 05.08.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. У зв`язку з закінченням відрядження судді Лукінової К.С. на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 24.11.2020 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2022 року, справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою від 02.06.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, судове засідання провести без участі позивача та представника позивача. Представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог по цивільній справі не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.08.1952 р.н. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22.06.2021 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та рішенням Індустріального районного м. Дніпропетровська від 18.06.2021 у справі №202/3594/21 про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги на спадщину, що відкрилася після смерті її батька. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.08.1952 року, Кировським відділом РАГС м. Макіївка, Донецкої області, актовий запис № 942, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.07.1975 Кировським відділом РАГС м. Макіївки, Донецкої області (повторно запис поновлено 06.07.2021 за № 4, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м.Дніпро), [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] ». 25.06.2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварової М.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи. Як вбачається з Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 25.06.2021 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Уварова М.О. відмовила позивачу [PERSON] у прийнятті спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , з посиланням на пропущення спадкоємцем встановленого законом строку для прийняття спадщини. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. В рішенні ЄСПЛ у справі «ОСОБА 2 проти Бельгії» від 13.06.1979 року зазначено, що, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. З матеріалів справи встановлено, що позивачем пропущено строк для подання заяви для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку про прийняття спадщини, посилається на те, що вона його пропустила з поважних причин, оскільки спадкодавець мешкав та помер в м. Макіївка Донецької області, що підтверджується копією паспорту та копією свідоцтва про смерть останнього. Оскільки документи, які підтверджують факт смерті спадкодавця, видані установою на тимчасово непідконтрольній Україні території, ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків, у зв`язку з чим, позивач була змушена у судовому порядку встановлювати факт смерті батька на тимчасово окупованій території, та змогла отримати свідоцтво про смерть лише після винесення рішення судом - 22.06.2021 року. Крім того, починаючи з березня 2020 року внаслідок поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» від 11 березня 2020 р. №211, на території України були введені певні карантинні обмеження (зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та ряд інших обмежень), що призвело до закриття КПВП на лінії розмежування з тимчасово окупованою територією, у зв`язку з чим, позивач не мала змоги бути присутньою при похованні батька та, у зв`язку з продовженням карантинних заходів тривалий час не могла потрапити на тимчасово окуповану територію України, щоб отримати будь - які документи щодо смерті спадкодавця. У свою чергу, отримати документи щодо смерті батька позивач змогла лише влітку 2021 року, після чого одразу звернулась до суду для встановлення факту смерті спадкодавця. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем є поважними, оскільки смерть спадкодавця на тимчасово непідконтрольній України території та необхідність звернення до суду з приводу встановлення факту смерті батька, що значно ускладнилося закриттям КПВП на лінії зіткнення через карантинні заходи під час пандемії короновірусної інфекції є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця для подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2, 3 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (це положення було доповнено Законом від 12.02.2015 № 189-УІІІ, який набув чинності 04.03.2015). Питання щодо місця відкриття спадщини, яка знаходиться на непідконтрольній Україні території, регламентується ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та ст.9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Положенням ст. 11-1 Закону України: «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Згідно з ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом (абз.1). Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз.2). Так само, згідно з Інформаційним листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. У зв`язку з тим, що заява про прийняття спадщина подана до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварова М.О., тому у даній справі місцем відкриття спадщини є територія м. Дніпра, отже в даному випадку у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців, тому належним відповідачем є Дніпровська міська рада, місцезнаходженням якої є пр. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Зважаючи на поважність причин пропуску позивачкою строку для подання заяви про отримання спадщини, суд вважає, що є підстави для задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку в два місяці для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Проте оскільки міська рада залучена як відповідач формально, тобто уособлює собою територіальну громаду, причому жодних прав та інтересів відповідачем не порушено, судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved