Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивачів (третьої особи), відповідачів. [PERSON] звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до Галицької міської ради, [PERSON] третьої особи [PERSON] та просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 54.1 кв.м., житловою площею 42.7 кв.м., з господарськими будівлями: літнею кухнею, стайнею та спорудами: воротами, огорожею, що за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] . За життя, 18 жовтня 1995 року мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. До спадкової маси входить житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] Спадщину він прийняв, подавши нотаріусу заяву про прийняття такої та видачу свідоцтва про право про право на спадщину. Однак, нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. [PERSON] у свою чергу звернулась з позовом до [PERSON] , Галицької міської ради та просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та повністю на господарські будівлі: літню кухню та стайню, що за адресою: [ADDRESS] в порядку визнання частки на майно колгоспного двору та поділу майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14 червня 1990 року одружилась з [PERSON] . Шлюб розірвано 08 лютого 2017 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області. Вона, чоловік [PERSON] та її свекруха [PERSON] проживали разом у спірному будинку. Даний будинок належав до соціальної категорії колгоспний двір, членами якого були всі троє. Категорії колгоспний двір припинена враховуючи прийняття Закону України «Про власність». Частки кожного із членів у майні - по 1/3. Після смерті [PERSON] вона успадкувала Ѕ майна такої, тобто 1/6 частку спірного будинку. Відтак, наявні підстави для визнання за нею права власності на Ѕ частку спірного будинку. Окрім цього, перебуваючи у шлюбі за власні кошти нею побудовано в 1992 році стайню, в 1996 році літню кухню. В будинку проведено заміну вікон, дверей. До літньої кухні підведено водопостачання, облаштована ванна кімната. Враховуючи будівництво стайні та літньої кухні за власні кошти, такі об`єкти не слід відносити до спільного майна подружжя, такі є її особистою власністю, право власності на які слід визнати за нею. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Раврик І.Д. позов [PERSON] підтримав з підстав викладених у такому. З тих же підстав позов [PERSON] заперечив. Представник відповідача [PERSON] за позовом [PERSON] , адвокат Свирида Г.С. позов [PERSON] визнала. Представник [PERSON] адвокат Шевчук Н.М. позов довірительки підтримала, позов [PERSON] заперечила. Додатково зазначила, що спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами слід віднести до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки мало місце покращення такого та істотне збільшення вартості такого в період спільного проживання сторін. Галицька міська рада, будучи належно повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не скерувала. 2.Вчинені процесуальні дії у справі, рішення щодо подальшого руху справи. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року, постановленою в складі судді Максимчина Ю.Д., відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Вікторівської сільської ради, [PERSON] про визначення права власності на спадкове майно. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року, постановленою в складі судді Максимчина Ю.Д. справу за позовом [PERSON] до Вікторівської сільської ради, [PERSON] про визначення права власності на спадкове майно і справу за позовом [PERSON] до [PERSON] та Вікторівської сільської ради про поділ спільного сумісного майна подружжя об`єднано в одне провадження. Залучено в якості третьої особи [PERSON] в справі за позовом [PERSON] . Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року, постановленим в складі судді Максимчина Ю.Д., позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини господарських споруд стайні та літньої кухні, які входять до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Визнати спільною сумісною власністю подружжя та виділено [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, у приватну власність визначене в рішенні рухоме майно. В решті в позові відмовлено. Позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини господарських споруд: стайні та літньої кухні, які входять до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Визнано спільною сумісною власністю подружжя та виділено [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, у приватну власність визначене в рішенні рухоме майно. Житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями (літньою кухнею, стайнею, воротами, огорожею), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - залишено у спільній частковій власності. В решті в позові відмовлено. Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2018 року рішення Галицького районного суду від 15 січня 2018 року в частині поділу рухомих речей скасувати. Ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного рухомого майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено [PERSON] та [PERSON] у приватну власність визначене у постанові рухоме майно. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та позовних вимог [PERSON] про поділ домоволодіння за адресою: [ADDRESS] як спільного майна подружжя скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2020 року, постановленою в складі судді Гаполяка Т.В. справу в частині позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та позовних вимог [PERSON] про поділ домоволодіння по [ADDRESS] як спільного майна подружжя прийнято до свого розгляду. Розгляд справи розпочато з початку в порядку загального позовного проваження. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2020 року, постановленою в складі судді Гаполяка Т.В. призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової будівельно-технічної експертизи та повернення справи до Галицького районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2021 року, постановленою в складі судді Гаполяка Т.В. поновлено провадження у справі. Враховуючи зміну адміністративного поділу колишнього Галицького району Івано-Франківської області, належного відповідача у справі залучено правонаступника Вікторівської сільської ради Галицьку міську раду. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області постановленою в складі судді Гаполяка Т.В. від 10\~лютого 2022\~року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. За життя, а саме 18 жовтня 1995 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Виконавчого комітету Вікторівської сільської ради (т.1 а.с. 8). [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 9). Нотаріусом Галицької районної державної нотаріальної контори Кіщук Л.І. за заявою [PERSON] заведено спадкову справу після [PERSON] . Відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (т. 1, а.с. 10-11). Характеристики житлового будинку за адресою: [ADDRESS] наступні: загальна площа 54.1 кв.м., житлова площа 42.7 кв.м., з господарськими будівлями: літнею кухнею, стайнею та спорудами: воротами, огорожею (т. 1, а.с. 12-17). З 14 червня 1990 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2017року (т. 1, а.с. 7). За відомостями погосподарської книги № 7 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є господарством колгоспників. Головою будинковолодіння була [PERSON] зареєстроване місце [PERSON] за даною адресою з 29 червня 1990 року., що стверджується довідкою Вікторівської сільської ради від 19 травня 2017 року N° 396/02.2-18 (т. 1, а.с. 45). [PERSON] працювала в колгоспі «Здобуток жовтня» с. Вікторів, Галицького р-ну, Івано-Франківської області будучи членом такого з 1951 року, що стверджується довідкою Вікторівської сільської ради від 12 грудня 2017 року N° 1241/02.2-18 (т. 1, а.с. 108). Первинний документ - рішення зборів членів колгоспу про прийняття [PERSON] у члени колгоспу в матеріалах справи відсутнє. Судовим експертом Максимчином А.Д. встановлено, що: -в період з 08 березня 2005 року по 08 лютого 2017 року було проведено покращення будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] (заміна п`яти вікон з підвіконням, трьох дерев`яних дверей, одних вхідних металевих відомості з дослідницької частини (т. 2 а.с. 156)); -вартість на час проведення експертизи будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] в стані наявному на 08 березня 2005 року (до покращення) могла б становити 305\~620 гривень; -вартість на час проведення експертизи будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] в стані наявному на 08 лютого 2017 року (після покращення) могла б становити 327\~209 гривень (107 % від вартості до покращення) (т. 2 а.с.153-182). 4.Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 5 статті 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. «Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до частини першої статті 1269 (в редакції, чинній на час смерті спадкодавця), частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.\~Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15 зазначено, що «спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим». Згідно зі статтею 60, частиною першою статті 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно,\~набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] \~\~спільною сумісною власністю подружжя і визнання за нею права власності на 1/3 частину цього майна, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вартість спірного будинку істотно збільшилася в результаті здійснених за час шлюбу поліпшень, проведення ремонтних робіт, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 62 СК України як спеціальна норма. Наведений висновок судів є помилковим з огляду на таке. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами статті 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту набуття спільної сумісної власності, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Встановлюючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17. При вирішенні спору в частині визнання спірного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя судами не враховано, що майно, яке після смерті спадкодавця стало належати одному з подружжя відповідно до статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок обставин, передбачених законом. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Однак судами попередніх інстанцій не встановлено, якою була вартість домоволодіння на час його успадкування [PERSON] , тобто судами не визначено ту частину майна, яка істотно збільшилася внаслідок його поліпшення. Як зазначено вище, збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення. Питання про істотне збільшення вартості майна в період шлюбу є визначальним при ухваленні судом рішення. Якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку одного з подружжя - не власника, і разом з тим, не визнає такі витрати істотними - дана особа не позбавлена права вимагати грошової компенсації. (Висновки Верховного Суду, в зв`язку з якими скасовано судове рішення, наведені в постанові від 26 лютого 2020 року, ухваленій у даній справі). Взявши до уваги досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що спірний житловий будинок, збудований [PERSON] за власні кошти, не відноситься до\~суспільної групи господарств - колгоспний двір, враховуючи відсутність в матеріалах справи рішення зборів членів колгоспу про прийняття [PERSON] у члени колгоспу, у зв`язку з чим [PERSON] не має права на частку у праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК Української РСР. Відповідно до частини першої статті 1269 (в редакції, чинній на час смерті спадкодавця), частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.\~Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що: - спірний житловий будинок належав [PERSON] ; - смерть такої - 08 березня 2005 року; - віднесення спірного будинку до спадкової маси померлої [PERSON] ; - наявність заповіту, яким [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] ; - факт прийняття спадщини [PERSON] в спосіб спільного проживання зі спадкодавцем та подання в шестимісячний строк після відкриття спадщини до Галицької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, спірний будинок з часу відкриття спадщини з 08 березня 2005 року належить [PERSON] 28 квітня 2017 року [PERSON] було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок. Відтак, питання визнання права власності на спірний будинок дискреція суду. З часу набуття у власність [PERSON] спірно будинку з 08 березня 2005 року в період перебування у шлюбі з [PERSON] 08 лютого 2017 року мало місце покращення майна спірного будинку. вартість такого становила 107 % від вартості до покращення. Збільшення вартості спірного будинку на 7% не слід вважати істотним збільшенням вартості такого. Відтак, відсутні правові підстави віднесення спірного будинку (частини) до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на частку такого в порядку поділу майна подружжя. Відтак, позов [PERSON] про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування слід задовольнити. В позові [PERSON] про поділ спільного майна подружжя спірного будинку слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: approved