Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що згідно з свідоцтвом про право приватної власності на будівлю від 10 липня 1991 року їй належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , також право приватної власності на вказану квартиру було зареєстроване в бюро технічної інвентаризації. Проте, у свідоцтві про право приватної власності відсутня печатка органу, що його видав, і відповідно цей факт позбавляє її права розпоряджатись своєю приватною власністю на власний розсуд. Вона звернулась до відповідача з приводу виправлення даної помилки, однак їй рекомендовано звернутись до суду з цим питанням. Зважаючи на те, що вона не може розпоряджатися майном на власний розсуд, вважає що її право порушено, а тому просить суд визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву, де просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ухвалою суду від 01 квітня 2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 05 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд, витребувано докази. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Згідно з реєстраційним посвідченням КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 13 березня 1991 року житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано мовою оригіналу за ЖСК «Ингулец-10» (а.с.5). Відповідно до ордеру на житлове приміщення №15, який виданий на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу від 19 травня 1988 року [PERSON] отримала право на зайняття квартири [ADDRESS] , складається із двох кімнат (а.с.5, 5 зворотній бік). Як видно із копії свідоцтва про прав особистої власності, виданого 10 липня 1991 року районним відділом комунального господарства виконавчого комітету Інгулецької районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу, згідно з рішенням виконкому районної Ради народних депутатів №137 від 10 червня 1988 року позивачу належить 16/1000 частин домоволодіння [ADDRESS] , підпис і гербова печатка завідуючого відділу комунального господарства відсутні (а.с.4). Відповідно до Акту огляду квартири [ADDRESS] та копії технічної документації загальна площа квартири складає 44,3 кв. м., житлова площа 27,7 кв. м.(а.с.6-11). Згідно з довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 23 травня 2022 року, відповідно до даних архівної справи, станом на 31 грудня 2012 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на ім`я мовою оригіналу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10 липня 1991 року районним відділом комунального господарства виконавчого комітету Інгулецької районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу, згідно з рішенням виконкому районної Ради народних депутатів від 10 липня 1988 року №137 (а.с.40). Позивач 02 лютого 2022 року звернулась до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради з питанням про виправлення помилки у свідоцтві про право власності на квартиру та листом від 04 лютого 2022 року отримала відповідь, де відмовлено у засвідченні свідоцтва, запропоновано звернутись до суду (а.с.13,15). Як видно із звіту про оцінку майна вартість квартири [ADDRESS] станом на 02 лютого 2022 року складає 73 800,00 грн (а.с.14). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо захисту права власності, які регулюються нормами ЦК України. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. За приписами ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власники володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Нормами ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону визначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Зазначений нормативний акт передбачав, що реєстрацію будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих з подальшою видачею реєстраційних документів. Відповідно до п.20 Інструкції на підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) власникові видається свідоцтво про це або реєстраційне посвідчення. Згідно з п.21 вказаного порядку Бюро технічної інвентаризації в своїй роботі по реєстрації будинків і домоволодінь зобов`язані: а) ознайомитись з документами, поданими установами, підприємствами, організаціями і окремими громадянами на підтвердження їх права власності на будинок (домоволодіння); б) з`ясувати підстави виникнення і порядок переходу до установи, підприємства, організації чи громадянина права власності, правильність оформлення документів, число учасників спільної власності і частку, яка належить кожному із співвласників. Відповідно до п. 23 вказаного порядку на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. Судом встановлено, що позивачем було проведено державну реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок на підставі чинної на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, у зв`язку з чим її право власності є дійсним. Також відповідачем не оспорюється факт видачі свідоцтва про право власності позивачу на квартиру [ADDRESS] та не заперечується набуття позивачем права власності на вказану квартиру. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що за наявності технічної помилки у виді відсутності підпису завідувача відділу житлово-комунального господарства, затвердженого печаткою у свідоцтві про право власності на квартиру позивач позбавлена можливості нею розпорядитися, оскільки її право власності не визнається. При цьому, судом не встановлено незаконність набуття позивачем права власності на спірну квартиру, а тому за умови, що оригінал правовстановлюючого документу не містить підпису та печатки, суд вважає, що єдиною можливістю оформити право власності на квартиру для позивача є звернення до суду із цим позовом. На підставі вищезазначеного суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, витрати по сплаті судового збору покладаються на неї.

Outcome: approved