Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» звернулось до [PERSON] про стягнення штрафу за кредитним договором, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» штраф за порушення умов кредитного договору № 400102031318005 від 11.11.2011 року у розмірі 148813,24 грн. та 134672,80 грн. за порушення умов договору іпотеки від 11.11.2011 року. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем були порушені умови кредитного договору п.3.3.1, 3.3.2, 3.3.4, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.10, 3.3.11, 3.3.12 та договору іпотеки від 11.11.2011 року, оскільки починаючи з 11.11.2014 року відсутні страхові платежі, документи, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язань (сплати) щорічних чи квартальних страхових платежів за договором страхування, щодо страхування ризиків відносно предмету іпотеки. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача Шеремет М.О. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві та просили застосувати до даних правовідносин позовну давність. Суд, вислухавши представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, з огляду на наступне. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що 11.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №400102031318005 (а.с. 4-7). Згідно з п. 1.1. Кредитного договору від 11.11.2011 р., кредитор надав відповідачу кредит в сумі 437686,00 грн., зі строком погашення до 11.11.2026 року (включно) та із сплатою 16,9 відсотків річних. Згідно з п. 1.2 Кредитного договору, кредит надавався на придбання однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору, встановлено, що забезпеченням виконання даного договору є іпотека однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим, 11.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір (а.с. 8-11). Відповідно до п. 3.3.6. кредитного договору позичальник зобов`язаний застрахувати майно, що буде передано в іпотеку, в повному обсязі в страховій компанії ТДВ «Страхова компанія «АКСОР». Страхування майна від настання збитків здійснюється згідно ризиків, вказаних в п. 1.3.2.1. цього договору. Строк дії договору(ів) страхування повинен дорівнювати строку дії цього договору плюс 90 днів періодичність поновлення страхування повинна бути узгоджена з банком. Відповідно до п.5.1 кредитного договору, у разі порушення позичальником умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2 договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 25 процентів від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору, у разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п.п. 3.3.2.-3.3.1. цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 проценту від суми кредиту, визначеної п.1.1 цього договору за кожний випадок порушення. Відповідно до п. 3.4 договору іпотеки від 11.11.2011 року, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п.3.4 цього договору, він сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 20 % від вартості предмету іпотеки що передбачена п.1.3 цього договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що загальний розмір штрафу за кредитним договором № 400102031318005 від 11.11.2011 року, становить 283486,04 грн., із розрахунку: 39391,74 грн. штраф передбачений п.п. 3.3.2, 3.3.3, 3.3.4, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.10, 3.3.11, 3.3.12, 3.3.14 кредитного договору; 109421,50 грн. штраф передбачений п. 5.1 кредитного договору; 134672,80 грн. штраф передбачений п.п. 3.4 договору іпотеки від 11.11.2011 року; Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 04.02.2020 року між ПАТ «Астра Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 2145/К відповідно до умов якого, до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 400102031318005 від 11.11.2011 року (а.с. 12-14). 07.02.2019 року ПАТ «Дельта Банк», правонаступником ПАТ «Астра Банк» було направлено на адресу [PERSON] повідомлення про усунення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків ( страхування нерухомого майна - предмета іпотеки) за кредитним договором № 400102031318005 від 11.11.2011 року та іпотечним договором від 11.11.2011 року (а.с. 81). Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що кредитний договір та договір іпотеки було укладено 11.11.2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] . Однак звертаючись до суду з даним позовом позивачем надано суду договір № 2145/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс», та не надано доказів відступлення права вимоги за кредитним договором № 400102031318005 від 11.11.2011 року від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк». Як вбачається з додатку № 1 до договору № 2145/К про відступлення права вимоги від 04.02.2020 року, загальний розмір заборгованості за кредитним договором від 11.11.2011 року № 400102031318005 становить 224446,79 грн., з яких 223385,77 грн. заборгованість по тіло кредиту, 1061,02 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитом, що свідчить про те, що жодних штрафних санкцій банком нараховано не було і не було включено до договору про відступлення права вимоги. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 14.02.2020 року в позасудовому порядку позивачем ТОВ «Мегаінвест Сервіс» у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 14.02.2020 року (а.с. 132-133). З огляду на правову позицію ВП ВС та практику застосування Верховним Судом положень ч. 4 ст. 36 Закону «Про іпотеку», у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку кредитор позбавляється можливості звернути стягнення на непогашену частину заборгованості за основним зобов`язанням. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовна заява ТОВ «Мегаінвес Сервіс» до [PERSON] про стягнення штрафу за кредитним договором не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не надано доказів щодо зазначених позовних вимог не доведено підстави та правомірність нарахування штрафу за кредитним договором у розмірі визначеному позивачем у позові. Крім того, представником відповідача [PERSON] заявлено вимогу про застосування позовної давності до даних правовідносин. Проте, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, а тому заява позивача про компенсацію сум судових витрат залишена без розгляду.

Outcome: dismissed