Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,420 га, розташованої на території Михайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1224885000:01:002:0142. Заповіту дружина не залишила і спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є позивач, як чоловік, їх спільні діти: [PERSON] , [PERSON] , а також діти дружини від інших шлюбів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, кожних із спадкоємців має право на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Діти позивача [PERSON] і [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача. Таким чином, позивач має право на Ѕ частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті дружини. Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з ненаданням документів, підтверджуючих право власності дружини позивача на вказану земельну ділянку. Позивач зазначає, що оригінал державного акту на право приватної власності на землю був втрачений, однак у відділі №8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області він отримав належним чином завірену копію державного акту. Крім того, у державному акті на право приватної власності на землю було зроблено помилку в написанні імені спадкодавця, а саме зазначено « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Позивач просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документа, визнавши, що державний акт на право приватної власності на землю належить [PERSON] та визнати за ним право власності на Ѕ частину вищезазначеної земельної ділянки. Позивач завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідачі завчасно надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився по невідомим суду обставинам. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Копією свідоцтва про укладення шлюбу підтверджується факт того, що 04 травня 1992 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу позивач і [PERSON] народилися діти - [PERSON] , [PERSON] , а також діти дружини позивача від інших шлюбів мала дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказаний факт випливає із копії спадкової справи №384/2020. Копією державного акту на право приватної власності на землю підтверджується факт належності [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,420 гектарів, розташованої на території Михайліфвської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. У зазначеному державному акті ім`я власника зазначено як « [PERSON] », тоді як згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, а також копії свідоцтва про смерть вірне ім`я спадкодавця « [PERSON] ». Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, невірне зазначення у державному акті на право приватної власності на землю імені спадкодавця створює перешкоди спадкоємцеві для оформлення спадщини, тому позовні вимоги щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається з копії спадкової справи діти позивача [PERSON] і [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, а діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері шляхом подання нотаріусу письмових заяв про прийняття спадщини. Таким чином, позивач має право на Ѕ частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті дружини Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини згідно ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ст.1223 ЦК України зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування мають спадкоємці за законом. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини, про що вказано у ч.1 ст.1270 ЦК України. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Отже, оскільки позивач своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, він вважається таким, що прийняв спадщину за законом після її смерті. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved