Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення сином 23 років, за умови що він буде продовжувати навчання. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час син досяг повноліття, але продовжує навчання у «Фаховому коледжі правління економіки і права Полтавської державної аграрної академії». Син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. У зв`язку з навчанням сина, позивач самостійно несе витрати на оплату за навчання, гуртожиток, на проїзд, харчування, купівля одягу. Зараз син потребує допомоги з боку відповідача, який добровільно її не надає, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 20 квітня 2022 року провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 09 червня 2022 року визнано поважними причини неподання відповідачем доказів у встановлений законом строк та встановлено відповідачу додатковий строк для подання доказів. Зобов`язано надати до суду: 1) ТОВ «Нова пошта» - інформацію про види та розмір доходів (заробітку), який отримує [PERSON] за період часу з 01.01.2022 і по теперішній час; 2) ТОВ Фірма «Посад» - інформацію про види та розмір доходів (заробітку), який отримували [PERSON] та [PERSON] за період часу з 15.04.2020 по 15.04.2022 включно. Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким зазначає, що позовна заява містить посилання лише на загальний перелік таких потреб, що на думку позивача є витратами, які вона несе самостійно, у зв`язку з навчанням сина, а саме: оплата за навчання, гуртожиток, на проїзд, харчування, купівлю одягу. Доказів, що підтверджують перелік витрат, які несе позивач та самостійність характеру виконання такого обов`язку саме позивачем не надано. Довідка за місцем проживання позивача про перебування на її утриманні сина [PERSON] не є належним та достовірним доказом. До позову не надані документи, що підтверджують факт мешкання [PERSON] у гуртожитку під час навчання та розмір таких витрат, не вказують на види витрат на навчання, на проїзд у зв`язку з навчанням або інші потреби. На час розлучення з позивачем син [PERSON] був повнолітнім, проте між ними була досягнута усна домовленість щодо його утримання на час продовження його навчання, що й виконувалось відповідачем добросовісно та своєчасно до цього часу. Суперечок щодо неналежного виконання такої домовленості між сторонами не виникало, жодних претензій щодо цього не отримував. Способами виконання обов`язків щодо матеріального утримання сина на час продовження навчання були як надання у щотижневий термін продуктів харчування, коштів як в готівковій так і безготівковій формі на оплату проживання у гуртожитку, купівлю одягу, поповнення рахунку мобільного оператора, проїзд та інші потреби. Також зазначає, що позивач не повідомила суд про свої доходи та про те, що син працював у літній період, а тому мали та мають безпосередню можливість приймати участь у задоволенні потреб, пов`язаних з навчанням. Відповідач зазначає, що він також сплачує за рішенням суду аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також має на утриманні мати [PERSON] , 1952 року народження, яка є пенсіонеркою та особою, яка хворіє, а тому потребує постійної соціальної допомоги. Щодо свого доходу відповідач повідомляє, що доплати та інші компенсації та заохочувальні види заробітних плат має мінливий характер та не залежить від його суб`єктивного ставлення, а виключно від продуктивності виробництва підприємства вцілому. Крім того ці доплати нараховувались в мирний час. Позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, згідно з яким повідомляє, що син [PERSON] навчається на контрактній основі, навчання на рік складає 14850 грн, оплата за гуртожиток з 01.01.2022 - 604 грн. Позивач самостійно здійснює оплату зі свого рахунку щомісячно різними сумами, оскільки не в змозі заплатити суми відразу за рік навчання та за гуртожиток. Платежі здійснені з її рахунку де відправником зазначала сина [PERSON] . Добровільно відповідач надавав матеріальну допомогу сину за період з 01.09.2021 по 13.05.2022 в сумі 29000 грн, тобто приблизно 360 грн на місяць. Надані квитанції відповідачем на підтвердження переведення коштів не відповідають дійсності, оскільки рахунок на який переводились кошти не є рахунком сина. Позивач несе також і витрати по покупці одягу на ринку. Повідомляє, що дійсно працює та отримує мінімальну заробітну плату, але вона є недостатньою, оскільки також несе витрати і по утриманню молодшої доньки. Заявлений нею розмір аліментів вважає адекватним, і твердження відповідача, що на його утриманні знаходиться його мати [PERSON] , яка є пенсіонеркою, що хворіє та потребує посторонньої соціальної допомоги, то відповідно до довідки Кегичівської селищної ради [PERSON] перебуває на обслуговуванні відділенням соціальної допомоги вдома за рахунок бюджету селищної ради. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, за яким заперечував проти прийняття судом наданих позивачем доказів, у зв`язку з пропуском стадії їх подання, вважає, що надані докази не підтверджують факту несення позивачем витрат на утримання сина за весь час його навчання, а лише часткові періоди, в тому числі і після подання позову до суду. Наполягає на відсутності розрахунку позовних вимог позивача, доказів на підтвердження її доходу. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить їх задовольнити на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON] подав до суду клопотання за яким просить судові засідання проводити без його участі, за участю його представника. Повідомив, що на виконанні раніше заявлених клопотань щодо витребування відомостей про заробітну позивача та сина не наполягає. Представник відповідача, адвокат Ковток О.В., подала заяву про розгляд справи без її участі. При вирішенні справи просила врахувати позицію відповідача, яка полягає у наступному. Відповідач [PERSON] вважає позовні вимоги позивача завищеними, оскільки вона не довела належними та достовірними доказами, що розмір аліментів у виді 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача є співрозмірні з витратами щодо вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Крім того відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини свого доходу на утримання їх спільної з позивачем дитини. Разом з тим вважає, що розмір аліментів не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому відповідач погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду на захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області. На сьогодні повнолітній син [PERSON] навчається з 01 версня 2021 у відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж управління, економіки і права Полтавської державної аграрної академії» на 2 курсі денного відділення, термін навчання закінчується 31.01.2024, що підтверджується довідкою №14 від 04 квітня 2022 року. Син [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Кегичівської селищної ради №10-10/299/4 від 11.04.2022. В судовому засіданні також досліджені надані відповідачем до відзиву та заперечення довідка про його доходи видана за місцем роботи відповідача, документи посвідчуючі особу його матері [PERSON] , їх родинний зв`язок, про дохід матері та виписка із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , а також банківські довідки про здійснення операцій з перерахунку грошових коштів з рахунку відповідача, довідка щодо перебування [PERSON] на обслуговуванні відділення соціальної допомоги вдома і отримання соціально-побутової послуги за рахунок бюджету селищної ради та неотримання нею фінансової підтримки від центру. Також досліджені документи надані позивачем до заперечення на відзив: довідка за реквізитами банківського рахунку [PERSON] , квитанції з рахунку позивача про оплату за навчання, за гуртожиток, скріншоти з перепискою щодо плати за навчання, довідка про рух коштів на рахунку [PERSON] , довідка ТЦ Соціального обслуговування Кегичівської селищної ради щодо перебування на обслуговуванні [PERSON] , товарні чеки з придбання речей. За наданою на виконання ухвали суду інформацією ТОВ «Нова Пошта» від 27.06.2022 №954 вих-22 [PERSON] не є їх працівником. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. Повнолітній син проживає з позивачем, позивач несе основні витрати по його утриманню, проте її доходу не вистачає для повного забезпечення всім необхідним. Добровільна допомога відповідача щодо утримання сина не носила регулярний характер та не була на достатньому рівні для задоволення першочергових потреб сина, який продовжує навчання та залежала виключно від бажання відповідача її надавати. Як вбачається з матеріалів справи повнолітній син сторін на даний час навчається. В зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку батька. Відповідач позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів визнав частково, а саме погодився на сплату їх в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановивши обставини справи та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що повнолітній син сторін по справі потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а в силу ст. 199 СК України відповідач, як його батько, може і зобов`язаний утримувати сина шляхом сплати щомісячно аліментів на його утримання. Судом при визначенні розміру аліментів враховано, що відповідач має постійне місце роботи, стабільний дохід, який дає можливість сплачувати аліменти і на утримання сина на період його навчання. Відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача суду не повідомлені, відповідні докази не надані. Враховано перебування на його утриманні молодшої дитини сторін на яку він сплачує аліменти в розмірі 1/6 частки свого доходу, а також наявність непрацездатної матері. Разом з тим сплата відповідачем аліментів на утримання їх з позивачем молодшої дитини не позбавляє його можливості сплачувати аліменти і на утримання повнолітнього сина на достатньому рівні. Наявність у відповідача матері пенсіонерки та надання їй матеріальної допомоги є добровільною ініціативою відповідача. Відомості про розмір цих витрат, їх необхідність та обов`язковість відповідачем не надано. Матір, згідно з наданих суду довідок ТЦ Соціального обслуговування Кегичівської селищної ради, перебуває на обслуговуванні відділення соціальної допомоги вдома і отримує соціально-побутові послуги за рахунок бюджету селищної ради. Зазначене свідчить про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/7 частки заробітку доходу. Такий розмір аліментів надасть можливість на достатньому рівні задовольняти першочергові потреби повнолітнього сина, який продовжує навчання та достатній рівень матеріального забезпечення самого платника аліментів. Щодо вимоги позивача про встановлення граничних розмір аліментів, який не може бути менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, то суд зазначає, що ця границя встановлюється при призначення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та не розповсюджується на аліменти на утримання повнолітніх сина, дочку. Суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Визначаючи період стягнення аліментів суд виходить з положень ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 199 СК України, відповідно до яких, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову і право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Аліменти можуть бути присуджені до досягнення повнолітніми сином, дочкою двадцяти трьох років. З матеріалів справи судом вбачається, що днем пред`явлення позову позивачем є 14 квітня 2022 року. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача за позовом.

Outcome: partial