Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

02.02.2022 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, просила здійснити поділ майна: квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на Ѕ означеної квартири. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, у період перебування у шлюбі з 15.12.2001 р. по 08.04.2020 р. для спільного проживання була придбана означена квартира, домовленості про добровільний поділ майна не досягнуто. Ухвалою суду від 11.02.2022 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Ухвалою суду від 18.07.2022 р. закрито підготовче провадження у справі. У судове засідання 06.09.2022 р. об 11:00 год. позивач не з'явилася, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлена, її представник [PERSON] 06.09.2022 р. звернувся із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, відсутності позивача. У судове засідання 06.09.2022 р. об 11:00 год. відповідач не з'явився без повідомлення причин. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача, її представника, відповідача і ухвалив про заочний розгляд справи та, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, знаходить позов [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 15.12.2001 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням суду від 08.04.2020 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Він шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються копіями: свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , видане 15.12.2001 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Будьонівського районного управління юстиції м. Донецька; рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2020 р. у справі № 757/57866/19-ц; свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане повторно 19.04.2019 р. Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Встановлено, що за час спільного проживання сторонами було придбано і на час розгляду справи існує майно: двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 46,10 кв.м, жилою площею 28,50 кв.м, розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку, на підставі договору купівлі-продажу квартири належить відповідачу [PERSON] , договір 26.04.2002 р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюк Ю.Е., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1232; 27.05.2002 р. зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, записано в реєстрову книгу д. 399-262 за реєстровим № 3109. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення спільного домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація права на нього (транспортний засіб) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошті не буде належними чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того з подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з прийняттям Сімейного кодексу України (далі - СК) та внесенням суттєвих змін до норм матеріального права, які регулюють правовідносини щодо укладення, припинення шлюбу, визнання його недійсним та майнових прав подружжя, з метою забезпечення правильного й однакового застосування законодавства під час вирішення справ даної категорії Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу та визнання його недійсним та поділ майна подружжя» постановив дати судам такі роз`яснення: до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) (абзац 1 пункту 24 означеної постанови). Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно пункту 25 вказаної вище постанови вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд, вирішуючи питання про поділ спільного майна подружжя відповідно до статтей 70, 71 СК України, виходить з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, враховує інтереси позивача, відповідача. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 7 179,00 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved