Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

У березні 2021 року до суду звернулися [PERSON] (яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] ), [PERSON] із позовом до ТОВ «Прайм Строй ЛТД» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позову вказували, що 11 вересня 2020 року близько 03 год 00 хв. на 49 км.+150м. автодороги «Київ-Харків-Довжанський» сталася ДТП, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «DAF FT X5 95430» д.р.н. [NUMBER] , з напівпричепом «KRONE SD», д.р.н. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем марки «MERSEDES-BENZ 1320», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] з подальшим виїздом на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21103» д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем марки «MERSEDES -BENZ SPRINTER» д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної ДПТ пасажир [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Станом на дату ДТП - 11 вересня 2020 року відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 163871296, який діяв на момент настання ДТП. На час ДТП водій [PERSON] працював у ТОВ «Прайм Строй ЛТД». За фактом ДТП було порушено кримінальне провадження за ст. 286 КК України. Вказали, що 10 березня 2021 року представник позивачів повідомив страховика про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, у тому числі моральної шкоди. Внаслідок ДПТ вони та їх дочка отримали тілесні ушкодження, перебували на оперативному лікуванні. У своєму позові позивачі вказували, що внаслідок ДТП позивач [PERSON] втратив можливий дохід (упущену вигоду), який становить 264\~510,00 грн. і та час подачі позову до суду перебуває на лікарняному та втратив можливість сплачувати аліменти, що приносить йому моральні страждання. Крім того, позивачі змушені проходити тривалий курс реабілітації та лікування у різних лікарнях, дотримуватися певного періоду постільного режиму, що спричиняє їм додаткових моральних страждань, які продовжують тривати, у їх життєвих стосунках відбулися зміни, які потребують зусиль для їх відновлення. Розмір спричиненої їм позивачам та їх неповнолітній дочці моральної шкоди оцінили на загальну суму у 300\~000,00 грн. Враховуючи частку моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню з рахунок ПрАТ «СК «УНІКА» у 1932 грн., то решта суми моральної шкоди до стягнення та витрат на лікування, завданої позивачам, що підлягає до стягненню з відповідача становить, на думку позивачів, у 298\~068,00 грн. Розмір упущеної вигоди позивач [PERSON] оцінив у 264\~510,00 грн. Просили стягнути з відповідача: - на користь позивача [PERSON] , яка також є законним представником малолітньої дитини [PERSON] , 149\~034,00 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я, - на користь позивача [PERSON] 149\~034,00 грн. моральної шкоди та 264\~510,00 матеріальної шкоди (упущеної вигоди). Крім того, було заявлено до стягнення 10\~000,00 грн. витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Ухвалою судді від 05 травня 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено сторін у справі та третю особу, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 77). Ухвалою суду від 31 травня 2021 року визнано підготовку справи до розгляду закінченою, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін (т. 1 а.с. 90). Ухвалою суду від 28 червня 2022 року (т. 1 а.с. 237-238) визнано у справі позивачами [PERSON] та [PERSON] в їх власних інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] .. Залучено третьою особою без самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України. Зобов`язано позивачів [PERSON] та [PERSON] в строк до 15 липня 2022 року уточнити позовні вимоги щодо розмірів моральної шкоди заподіяних кожному із них та їх дитині окремими числовими показниками шляхом подання до суму заяви про уточнення позовних вимог з наданням доказів про направлення копій такої заяви іншим учасникам справи. Зобов`язано позивача [PERSON] надати суду розрахунок упущеної вигоди, докази невиплати заробітної плати та/або середнього заробітку за час перебування на лікуванні за наслідками отриманих травм під час ДТП в строк до 15 липня 2022 року. Витребувано від третіх осіб - ПрАТ «СК «Уніка» та МТСБ України інформацію та документи щодо здійснення позивачам та їх дитині виплат страхового відшкодування матеріальних та моральних шкод отриманих кожним із них в результаті ДТП, що мала місце 11 вересня 2020 року. 31 серпня 2022 року до суду від третьої особи ПрАТ «СК «Уніка» надійшли письмові докази по справі (т. 2 а.с. 28-73). У судове\~засідання позивачі\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~їх представник\~ [PERSON] \~ не\~прибули з\~невідомих суду\~причин,\~були належним\~чином повідомлені\~про час,\~дату та\~місце розгляду\~справи, просили справу розглянути за їх відсутності, позов підтримали, про що надали письмові заяви. Представник відповідача ТОВ «Прайм Строй ЛТД» у судове засідання не прибув повторно з невідомих суду причин. Керівництво відповідача було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи засобами рекомендованого поштового зв`язку та шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті «Судова влада», про причини неявки свого представника суд не повідомило. Відповідач ТОВ «Прайм Строй ЛТД» не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов, свого відношення до позову не висловив. Третя особа\~ [PERSON] \~у судове\~засідання не\~прибув, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представники третіх осіб Моторного (транспортного) страхового бюро України та ПрАТ «СК «Уніка» у судове засідання не прибули з невідомих суду причин. Були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку, у тому числі електронного. Про причини неявки своїх представників суд не повідомили. Враховуючи позовні вимоги позивачів, беручи до уваги повторну неявку відповідача, який не направив до суду свого представника та який належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, не подав відзиву на позов, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. \~ \~ \~ \~Судом достовірно встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2021 року, який набрав законного сили 09 липня 2021 року (т. 1 а.с. 216-230), [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. У вироку\~суду вказано,\~що 11\~вересня 2020\~року близько\~02\~години 40\~хв. [PERSON] , керуючи технічно-справним сідловим тягачем «DAF FT X5 95430», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «KRONE SD», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 49 км. + 150 м. проїзної частини автодороги сполученням «Київ-Харків» в смузі для руху в бік м. Києва, що в Бориспільському районі Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, та вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування в смугах руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Mercedes-Benz 1320», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попутно, в правій смузі руху в бік м. Києва. Після первинного контактування водій [PERSON] змінив напрямок руху керованого ним сідлового тягача «DAF FT X5 95430», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «KRONE SD», реєстраційний номер [NUMBER] ліворуч та шляхом пошкодження металевого колесо відбійника встановленого на розділовій смузі руху, яка поділяє транспортні потоки зустрічних напрямків руху, допустив виїзд на зустрічні смуги для руху в бік м. Харкова, де відбулося зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-2110», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку в межах правої смуги для руху в бік м. Харкова, після чого допустив зіткнення із мікроавтобусом «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який також рухався в зустрічному напрямку, в межах правої смуги для руху в напрямку м. Харкова. У результаті ДТП потерпілі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження. Потерпіла [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицьової травми: крововиливи в м`які покриви голови в лівій тім`я-скроневій ділянці, вдавлений перелом лобної та тім`яної кісток зліва, забій головного мозку, перелом латеральної та нижньої стінки лівої орбіти. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих предметів, морфологічні особливості яких не відобразились і могли утворитися в строк та за обставин, викладених в описовій частині постанови слідчого. Виявлені тілесні ушкодження об`єднані одним спільним механізмом травмами - дорожньо-транспортної пригоди, травма в салоні автомобіля і в своїй сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Потерпілий [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-лицевої травми, закритої травми грудей. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих предметів, морфологічні особливості яких не відобразились і могли утворитися в строк та за обставин, викладених в описовій частині постанови слідчого. Виявлені тілесні ушкодження об`єднані одним спільним механізмом травмами - дорожньо-транспортної пригоди, травма в салоні автомобіля і в своїй сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Потерпіла [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицьової травми, закритої травми шиї, закритої травми грудей, перелому правої променевої кістки, відкритого перелому правої мало та великогомілкової кістки в середній третині. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих предметів, морфологічні особливості яких не відобразились і могли утворитися в строк та за обставин, викладених в описовій частині постанови слідчого. Виявлені тілесні ушкодження об`єднані одним спільним механізмом травмами - дорожньо-транспортної пригоди, травма в салоні автомобіля і в своїй сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Грубе порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3 б), д) та 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді загибелі потерпілих та заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілим, в тому числі і [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із вироку суду, з копії наказу від 30.06.2020 року № 30/06 постає, що [PERSON] призначено водієм автомобільно-транспортних засобів у ТОВ «Прайм Строй ЛТД» з 01.07.2020 року. Зазначена обставина підтверджується характеристикою. У ході судового розгляду встановлено, що на час ДТП третя особа водій [PERSON] виконував роботи по перевезення вантажу ТОВ «Прайм Строй ЛТД» на автомобілі марки сідловий тягач «DAF FT X5 95430», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «KRONE SD», реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував у володінні ТОВ «Прайм Строй ЛТД» на відповідній правовій підставі. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини щодо місця, дій та їх вчинення [PERSON] , як водієм, факт перебування водія у трудових відносинах із ТОВ «Прайм Строй ЛТД» на час ДПТ, за обставин вказаних у вироку суду від 11 вересня 2020 року повторному доказуванню не підлягають. Після вчиненого ДТП, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до наявних у справі довідок, були госпіталізовані до КНМП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», де перебували на стаціонарному лікуванні з 11.09.2020 року (т. 1 а.с. 19, 22, 46) та проходили відповідні лікування і численні обстеження, виконували рекомендації лікарів щодо прийому лікарських препаратів під час лікування та після виписки їх із лікарні (т. 1 а.с. 20-21, 23-26, 29-45). Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 24.09.2020 року по 30.10.2020 року із діагнозом «Неуточнені множинні травми» (т. 1 а.с. 18). Згідно Виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 24 лютого 2021 року (т. 1 а.с. 20-21), внаслідок отриманої травми від ДТП 11.09.2020 року, [PERSON] рекомендоване поступове розширення обсягу фізичного навантаження, прийом лікарських препаратів та нагляд травматолога, сімейного лікаря та невропатолога. Відповідно до довідки МСЕК від 05.05.2021 року [PERSON] встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням (т. 2 а.с. 62) Цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу марки «DAF FT X5 95430», реєстраційний номер [NUMBER] на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до полісу № 163871296 від 13.01.2020 року. 05\~березня 2021\~року [PERSON] , як довірена особа [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із повідомленням про ДТП та виплату страхового відшкодування (т. 2 а.с. 47, 48). Страхова компанія ПрАТ «СК «Уніка» провела розрахунки суми страхової виплати [PERSON] (щодо витрат на лікування і щодо моральної шкоди). Суми страхових виплат склали відповідно 4711,26 грн. (витрат на лікування) та 236,56 грн. (моральна шкода) (т. 2 а.с. 57 (зворот), які були перераховані (за вирахуванням податків та зборів) відповідно до платіжних доручень від 23.03.2021 року (а.с. 59, 59 (зворот) [PERSON] , як довіреній особі [PERSON] 10 березня 2021 року, [PERSON] , як довірена особа [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із повідомленням про ДТП та виплату їй страхового відшкодування (т. 2 а.с. 30, 31). \~ \~ \~ \~ Страхова компанія ПрАТ «СК «Уніка» провела розрахунки суми страхової виплати [PERSON] (щодо витрат на лікування і щодо моральної шкоди). Суми страхових виплат склали відповідно 33\~876,90 грн. (витрат на лікування) та 1693,85 грн. (моральна шкода) (т. 2 а.с. 43), які були перераховані (за вирахуванням податків та зборів), відповідно до платіжних доручень від 24.03.2021 року (а.с. 44 (зворот), 45) [PERSON] , як довіреній особі [PERSON] 24 травня 2021 року [PERSON] , як довірена особа [PERSON] повторно звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про виплату їй страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності (2 група інвалідності) (т. 2 а.с. 61). Страхова компанія\~ПрАТ «СК\~«Уніка» провела\~розрахунки суми\~страхової виплати\~ [PERSON] \~(у\~зв`язку із\~втратою працездатності\~ встановлення\~2\~групи інвалідності\~та щодо\~моральної шкоди).\~Суми страхових\~виплат склали\~відповідно 90\~0000,00\~грн.\~(витрат\~на лікування)\~та 4500,00\~грн.\~(моральна\~шкода)\~(т.\~2\~а.с.\~43),\~які були\~перераховані (за\~вирахуванням податків\~та зборів),\~відповідно до\~платіжних доручень\~03\~червня 2021\~року за\~№ 224901\~(т.\~2\~а.с.\~72) [PERSON] , як довіреній особі [PERSON] . Будь-які позовні вимоги за наслідками ДТП до ПрАТ «СК «Уніка» позивачами не заявлялися. Позивачі, вказуючи на порушення відповідачем їх прав, звернулись до суду за захистом таких з даним позовом. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо відшкодування шкоди регулюються нормами права, які містяться в Цивільному Кодексі України (далі ЦК України) та Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України слідує, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, підтриманою у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц (провадження № 61-17948св19), від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц (провадження № 61-31268св18), від 5 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц (провадження № 61-11969св18). Оскільки при розгляді кримінального провадження суд установив, що на момент ДТП її винуватець [PERSON] був працівником (водієм) ТОВ «Прайм Строй ЛТД» і виконував свої трудові обов`язки, що не потребує повторного встановлення та доказування, то суд при розгляді цивільної справи дійшов висновку, що відповідно відповідальним за завдану ним шкоду є роботодавець, тобто відповідач у справі ТОВ «Прайм Строй ЛТД». Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з вимогами ст. 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина водія [PERSON] та отримання позивачами від страховика сум страхового відшкодування. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та відшкодування збитків, тобто доходів, які міг одержати [PERSON] , на його думку, за звичайних обставин, якби він працював та його право не було порушене (упущеної вигоди). Відповідно до положень ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є мірою цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням збитків, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. При цьому у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані, а відтак пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як постає із довідки по доходи позивача [PERSON] за № 25 від 12.03.2021 року, він працює у ПАТ «Кременчуцька кондитерська фабрика «Рошен» на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції, загальна сума одержаного доходу за період з січня 2020 року по серпень 2020 року становить 249\~762,50 грн. (т. 1 а.с. 47). Відповідно до довідки б/н та дати (т. 1 а.с. 48) за період з 11.09.2020 року по 21.01.2021 року [PERSON] перебував на лікарняному. Позивачем [PERSON] \~заявлено до\~стягнення з\~відповідача розмір\~упущеної вигоди\~у 264\~510,00\~грн.\~без належного\~обґрунтування такого\~розміру,\~розрахунку такого\~розміру,\~що є\~необхідною складовою.\~Крім того,\~незрозумілим є\~і часовий\~період за\~який обраховано\~суму у\~264\~510,00\~грн. Сама лише наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. У Постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)) вказано, що вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на потерпілу особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею отримані в разі належного виконання нею своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 липня 2019 року в справі № 200/14946/16-ц. Суд звертає увагу на невиконання стороною позивачів вимог ухвали суду від 28 червня 2022 року в частині покладеного судом зобов`язання позивача [PERSON] надати суду розрахунок упущеної вигоди, докази невиплати заробітної плати та/або середнього заробітку за час перебування на лікуванні за наслідками отриманих травм під час ДТП, зобов`язання позивачів уточнити їх позовні вимоги щодо розмірів моральної шкоди заподіяних кожному із них та їх дитині окремими числовими показниками шляхом подання до суму заяви про уточнення позовних вимог. З огляду на зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування збитків (упущеної вигоди) у розмірі 264\~510,00 грн. не підлягають задоволенню внаслідок їх безпідставності та необґрунтованості. Що стосується позовних вимог позивачів в частині відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України). Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що ДТП стало результатом винних дій працівника (водія) відповідача ТОВ «Прайм Строй ЛТД» - [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Відповідно ч. 1, 2 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Як встановлено у ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Враховуючи, що на момент ДТП її винуватець був водієм відповідача та виконував свої трудові обов`язки, тому обов`язок по відшкодуванню завданої внаслідок ДТП моральної шкоди покладається на ТОВ «Прайм Строй ЛТД». Звертаючись до суду із позовом в частині відшкодування моральної шкоди, позивачі вказали, що оцінюють її загальний розмір на всіх позивачів та їх неповнолітню дочку у 300 000,00 грн., позов до суду було подано позивачами [PERSON] та [PERSON] у власних інтересах, а також в інтересах їх неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Оскільки позивачами не було виконано вимоги ухвали суду в частині зобов`язання позивачів уточнити їх позовні вимоги щодо розмірів моральної шкоди заподіяних кожному із них та їх дитині окремими числовими показниками, то суд, виходить з того, що такий розмір моральної у 100 000,00 грн. обраховано позивачами та становить для кожного із позивачів та їх неповнолітньої дитини, що загалом і оцінено було ними у 300\~000,00 грн. Пославшись на часткове відшкодування страховою компанією ПрАТ «СК «Уніка» 1932,00 грн. в рахунок моральної шкоди, то решта суми моральної шкоди була обрахована позивачами у 298 068,00 грн., яку вони просили стягнути по 149 034,00 грн. на користь кожного із позивачів ( [PERSON] разом із неповнолітньою дитиною [PERSON] ) та [PERSON] . Як було встановлено судом, ПрАТ «СК «Уніка» 23 березня 2021 року приняла рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування (моральної шкоди) у розмірі 1693,85 грн. (т. 2 а.с. 43) та 03 червня 2021 року про виплату [PERSON] страхового відшкодування (моральної шкоди) у розмірі 4500,00 грн. (т. 2 а.с. 70 (зворот)). Отже, загалом страховою компанією було виплачено на користь [PERSON] страхового відшкодування (моральної шкоди) 6\~193,85 грн. (1693,85+4500,00). 23 березня 2021 року ПрАТ «СК «Уніка» приняла рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування (моральної шкоди) у розмірі 235,56 грн. (т. 2 а.с. 57 (зворот)). Доказів виплат позивачам, як законним представникам їх неповнолітньої доньки - [PERSON] , 2017 р.н., моральної шкоди, матеріали справи не містять. Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі № 821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував обставини справи, доведеність вини працівника відповідача у вчиненні ДТП, внаслідок якої позивачі та їх неповнолітня дитина отримали тяжкі тілесні ушкодження, характер та обсяг страждань, яких вони зазнали, тривале лікування позивачів та їх дитини та встановлення внаслідок ДТП позивачу [PERSON] 2 групи інвалідності. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що з ТОВ «Прайм Строй ЛТД» на користь позивача [PERSON] слід стягнути у відшкодування\~моральної шкоди\~ 93\~806,15\~грн.,\~що є\~різницею між\~оціненим позивачем\~розміром шкоди\~та сплаченим\~страховим відшкодуванням\~(100\~000,00\~ 6\~193,85),\~на користь\~ [PERSON] \~слід стягнути\~у відшкодування\~моральної шкоди\~ 99\~764,44\~грн.,\~що становить\~різницю між\~оціненим позивачем\~розміром моральної\~шкоди та\~сплаченим страховим\~відшкодуванням (100\~000,00\~ 235,56)\~та на\~користь неповнолітньої\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в інтересах\~якої діють\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 100\~000,00 грн., що є оціненим позивачами розміром моральної шкоди. Загальний розмір моральної шкоди, яка визначена судом і підлягає стягненню, становить сумарно 293570,59 грн., що не перевищує ціну позову в цій частині вимог у 298068 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи зміст позовних вимог, які не були позивачами та їх представником конкретизовані і уточнені, з дотриманням заявлених позивачами засад та підстав для відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди позивачам та їх неповнолітній дитині. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Звертаючись з даним позовом до суду, позивачі просили стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. До позовної заяви позивачами додані два витяги з договорів про надання професійної (правової) допомоги окремо [PERSON] на [PERSON] (т. 1 а.с. 60, 61) адвокатським об`єднанням «Автопоміч України». Так, відповідно до п. 4.1. цих Витягів, які є ідентичними, вартість послуг адвокатського об`єднання та порядок їх сплати передбачено в додатку (додатках) до цього договору. Станом на день розгляду справи відповідні додатки до договору в матеріалах справи відсутні, і, таким чином, заявлений позивачами у позовній заяві розмір правничих витрат у 10 тис. грн., суд вважає орієнтовним, остаточний розмір яких позивачі можуть вказати у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України шляхом подання заяви упродовж 5-ти днів після ухвалення судом рішення. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі по такій категорії спорів (позовів) звільнені від сплати судового збору на користь держави при поданні відповідного позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, позивачами до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 562\~578,00 грн., із яких позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди заявлені були загалом у розмірі 298\~068,00 грн. Судом до стягнення моральної шкоди на користь позивачів позов було задоволено у розмірі 293\~570,59 грн., 1% від яких становить - 2\~935,71 грн. (1% від 293570,59 грн.), що і підлягають стягнення як судовий збір з відповідача ТОВ «Прайм Строй ЛТД» на користь держави за ставками, що діяли на день подання позову до суду фізичними особами. Отже, за наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Необхідно стягнути з відповідача ТОВ «Прайм Строй ЛТД» на користь [PERSON] (у її власних інтересах) у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 93 806,15 грн. та на користь [PERSON] (у його власних інтересах) у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 99 764,44 грн. , та на користь [PERSON] (в інтересах [PERSON] , [INFO] ) і [PERSON] (в інтересах [PERSON] , [INFO] ) у відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] , [INFO] внаслідок ушкодження здоров`я - 100 000,00 грн. При цьому\~позивачам у\~їх власних\~інтересах та\~в інтересах\~малолітньої дочки)\~необхідно відмовити\~у задоволенні\~позову до\~відповідача \~в іншій\~частині позовних\~вимог про\~відшкодування моральної\~шкоди,\~заподіяної внаслідок\~ ушкодження\~здоров`я \~у розмірі\~4497,41\~грн.\~(298068\~грн.\~ 293570,59грн.),\~а позивачеві [PERSON] у задоволенні позову до ТОВ «Прайм Строй ЛТД» в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди (упущеної вигоди) у розмірі 264510 грн. Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Позов розглянуто в межах заявлених вимог.

Outcome: partial