Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

18 липня 2022 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Колективного підприємства «Комбінат виробничих підприємств» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у період з 03.03.1993 року по 29.04.2022 року перебував у трудових відносинах із КП «Комбінат виробничих підприємств». 29.04.2022 року наказом №2 від 18.04.2022 року він був звільнений за ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням. В порушення вимог ст.ст. 47,116 КЗпП України відповідач при звільнені і до теперішнього часу не провів з ним повний розрахунок по заборгованості по заробітній платі, яка починаючи з 2020 року по день його звільнення 29.04.2022 року становить 503615,88 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач, посилаючись на ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 42005,60 грн, розрахований на день подання позову до суду- на 18.07.2022р., але по день ухвалення судового рішення, а також судові витрати у розмірі 3992,40 грн. Ухвалою суду від 22.07.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін на 23.08.2022 року. Сторонам визначено строк для подачі відзиву на позовну заяву і відповіді на відзив. 23.08.2022 року сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач подав заяву про витребування у відповідача довідки про заборгованість по заробітній платі на день його звільнення і довідки про розрахунок середньоденної заробітної плати. Відповідач причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Ухвалою суду від 23.08.2022 року задоволена заява позивача про витребування доказів: довідки про заборгованість по заробітній платі на день звільнення [PERSON] і довідки про розрахунок середньоденної заробітної плати [PERSON] . Вказана ухвала суду була направлена судом на електронну адресу відповідача і отримана ним 26.08.2022 року, однак на час розгляду справи відповідач ухвалу суду не виконав. У сьогоднішнє судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі і участі позивача в заочному порядку, просив суд позов задовольнити стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 503615,88 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на день ухвалення судового рішення на 21 вересня 2022 року у сумі 75420,72 грн., з розрахунку середньоденної заробітної плати 732,24 грн. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, відповідно до вимог ст. 280, ч.2 ст. 247 ЦПК України, розглядає справу за відсутності учасників провадження, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в заочному порядку, за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке. Згідно зі\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно зі\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено із трудової книжки позивача [PERSON] , що він дійсно з 03 березня 1993 року по 29 квітня 2022 року знаходився у трудових відносинах з Колективним підприємством «Комбінат виробничих підприємств». На підставі наказу №2 від 18 квітня 2022 року був звільнений з посади головного інженера підприємства за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. У позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач при звільненні не надав йому довідки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на час звільнення, тому розрахунок невиплаченої заробітної плати він розрахував виходячи з довідки форми ОК-5, виданої Пенсійним Фондом України. За його підрахунком заборгованість за період з 01.01.2020 року по 29.04.2022р. становить 503615,88 грн., що підтверджується довідкою Пенсійного Фонду України форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» від 13.07.2022 року. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом ст. 116 КЗпП України,\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, а саме: -\~основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; -\~додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; -\~інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Проаналізувавши зазначені норми, суд приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач звернувся до суду в строк, визначений ст.233 КЗпП України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 503615,88 грн. підлягають задоволенню, оскільки з ним не проведений повний розрахунок по заробітній платі при його звільненні. Вказана сума до стягнення визначена без відрахування обов`язкових податків і платежів. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення, який за підрахунком представника позивача, виходячи з середньоденної заробітної плати 732,24 грн., становить 75420,72 грн., тобто за 103 дні затримки розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пунктом\~20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач не надав суду довідки про розрахунок середньоденної заробітної плати позивача. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Таким чином, оскільки відповідач до цього часу не виплатив позивачу усі належні йому до виплати суми заробітної плати на час звільнення, тому із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 75420,72 грн. Вказана сума до стягнення визначена без відрахування обов`язкових податків і платежів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивачем у цій справі було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. і судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується квитанціями 38223185 від 18.07.2022 р. і № 77 від 15.07.2022р. Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума судових витрат 3992,40 грн. Крім того, згідно ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за вимогу майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Виходячи з загальної суми задоволених судом позовних вимог майнового характеру - 579036,60 грн. (503615,88+75420,72) загальна сума судового збору має становити 5790, 37 грн. Таким чином з відповідача на користь держави підляже стягненню судовий збір у сумі 4797,97 грн. (5790,37 992,40). На підставі викладеного,

Outcome: approved