Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03.02.1987 є власником 54/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Власником 46/100 часток будинку за вказаною адресою є [PERSON] на підставі договору дарування від 23.06.2016, реєстровий № 692, яка зареєстрована та проживає в іншій області. У зазначеному будинку зареєстрований і відповідач у справі (син позивача), який з 2010 року по теперішній час у вказаному житлі не проживає без поважних причин, тобто в силу ч. 2 ст. 405 ЦК України є таким, що втратив право на користування цим житлом. Посилаючись на вищевказане, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком, а судові витрати просила покласти на неї. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, однак до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову не надав. Третя особа надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, письмових пояснень щодо позову не надала. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів, при заочному розгляді справи. З`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Встановлено, що на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03.02.1987 позивач є власником 54/100 часток житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 10). Власником 46/100 часток будинку за вказаною адресою є [PERSON] , третя особа по справі та дочка позивача, на підставі договору дарування від 23.06.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 692 (а.с. 7, 8, 11-12). Право власності третьої особи на 46/100 часток вказаного майно 23.06.2016 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 13-14). Власниками земельної ділянки, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (46/100 часток) та [PERSON] (54/100 часток) (а.с. 15, 16). В силу ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Витягом № 264 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.01.2022 та копією свідоцтва про народження від 12.01.1996 підтверджено те, що у вказаному будинку зареєстрований син позивача, відповідач [PERSON] (а.с. 9, 17). З комісійного акту про підтвердження факту фактичного не проживання від 19.01.2022 вбачається, що [PERSON] , 1979 року народження, з 2010 року по сьогоднішній час фактично не мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки як член сім`ї співвласника будинку відповідач понад один рік у згаданому будинку не проживає, докази поважності причин його відсутності у справі відсутні, тому його слід визнати таким, що втратив право користування цим житлом. Судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне клопотання позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved