Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

18\~серпня 2022\~року позивач\~ [PERSON] ,\~в особі\~представника \~адвоката Тимошенка\~А.В.,\~який діє\~на підставі\~ордеру на\~надання правничої\~(правової)\~допомоги серії\~АР №\~1043021\~від 16\~серпня 2022\~року,\~звернувся до\~Жовтневого районного\~суду міста\~Запоріжжя з\~позовною заявою\~до Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Еліт\~Фінанс» про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~Обґрунтовуючи позовні\~вимоги,\~представник позивача\~зазначає,\~що в ході\~надання правової\~допомоги позивачу\~ [PERSON] \~в рамках\~виконання договору\~про надання\~правової допомоги\~від 09\~серпня 2022\~року,\~представником позивача\~-\~адвокатом Тимошенко\~А.В.\~здійснювався моніторинг\~сайту реєстру\~боржників,\~в результаті\~чого,\~представником позивача\~було встановлено\~факт відкриття\~16\~листопада 2021\~року приватним\~виконавцем виконавчого\~округу міста\~Запоріжжя Проценко\~А.Ю.\~відносно позивача\~ [PERSON] \~виконавчого провадження\~№ 67530318\~на підставі\~виконавчого напису\~нотаріуса Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенка\~Є.М.\~за №\~118124\~від 09\~червня 2021\~року.\~У позові\~також зазначено,\~що представником\~позивача було\~направленоадвокатський запит від 09 серпня 2022 року на адресу приватного виконавця\~виконавчого округу\~Запорізької області\~Проценка А.Ю. з приводу підстав відкриття вищевказаного виконавчого провадження № 67530318 від 16 листопада 2021 року, на який було надано ідентифікатор доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження, з якої представником позивача були самостійно виготовлені необхідні витяги та копії, а також направлено адвокатський запит від 09 серпня 2022 року на адресу приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенка Є.М. з приводу підстав вчинення ним виконавчого напису за № 118124 від 09 червня 2021 року, відповідь на який представнику позивача не було надано. У позовній заяві також вказано, що сторона позивача володіє матеріалами виконавчого провадження № 67530318 від 16 листопада 2021 року, наданими приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю., з огляду на які, представник позивача вважає, що виконавчий напис № 118124 від 09 червня 2021 року є таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказує, що позивачу жодних повідомлень від відповідача, за весь час існування\~спірних правовідносин\~не надходило,\~в тому\~числі щодо\~порушення позивачем\~умов кредитного\~договору.Крім того, у відповіді на особистий запит позивача, приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М. не надав жодного підтвердження направлення подібних повідомлень відповідачем. Представник позивача вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус при його вчиненні не перевірив безспірність вимог стягувача. Крім того, представник позивача вказує, що спірний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, що не відповідає положенням Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в частині переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати виконавчий напис від 09 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості у розмірі 13475 грн. 65 коп., таким, що не підлягає виконанню. Також представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1488 грн. 60 коп. (сума судового збору сплачена позивачем при зверненні до суду) та витрати на правову допомогу у розмірі 12000 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19 серпня 2022 року задоволено заяву [PERSON] в особі представника - адвоката Тимошенка Андрія Володимировича про забезпечення позову шляхом зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 67530318 що знаходиться в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко А.Ю., згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 листопада 2021 року (а.с.42-43). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, проте надіслав до суду письмову заяву про визнання позову, в якій просить суд задовольнити позов та повернути позивачу з державного бюджету 50 % судових витрат (а.с.54-55). Крім того, відповідач надіслав клопотання про зменшення розміру витрат на оплату професійно-правничої допомоги адвоката. У клопотанні про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач просить зменшити суму вказаних витрат, обґрунтовуючи свою позицію тим, що попередньо заявлена вимога позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу є неспівмірною складності справи, завищеною і необґрунтованою. Вважає при цьому, що відшкодування витрат позивача на правову допомогу можливе в обсязі 1000 гривень. Ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надсилалася також третім особам: приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. (за адресою: місто Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, будинок №7 (а.с. 50) і приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Проценку А.Ю. (за адресою: місто Запоріжжя, бульвар Вінтера, будинок № 26, офіс №1.11 (а.с.48). Між тим, заяви, заперечення та клопотання від сторін до суду не надходили. Частиною 2 статті 247\~ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 грудня 2013 року [PERSON] відкрив в ПАТ Банк «ТРАСТ» поточний рахунок з використанням кредитної карти № [NUMBER] , з встановленим розміром кредитного ліміту на суму 9500 гривень, з копії якого вбачається, що даний договір є нотаріально не посвідчений (а.с.19). Як вбачається з додатку № 1 до Договору № R091.0039590 від 11 грудня 2013 року, [PERSON] отримав кредит на суму 9500 грн. під річну процентну ставку 44,99 %, строком погашення до 10.01.2015 року, відповідно до вказаного додатку позивач в період з 15.01.2014 року по 10.01.2015 року повинен був здійснювати погашення кредиту у відповідності до розрахунку (а.с.20). 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», якому ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25 травня 2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 18102020-ФК від 18 жовтня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ « ФК «СІТІ ФІНАНС» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1/ПТБ від 15 жовтня 2020 року, якому ПАТ Банк «ТРАСТ» на підставі Договору факторингу № 1 від 18 травня 2018 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № R091.0039590 від 11 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ Банк «ТРАСТ» та [PERSON] , заборгованості в розмірі: 9500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2025 грн. 65 коп. заборгованість за відсотками та комісією; 1900 грн. заборгованість за штрафними санкціями; 50 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 13475 грн. 65 коп., та зареєстрований в реєстрі за № 118124 (а.с.22). 26 серпня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» направило приватному виконавцю Проценку А.Ю. заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого документа та оригіналом кредитного договору (а.с.21). Судом також встановлено, що 16 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю., на підставі виконавчого напису № 118124 від 09.06.2021 року, було винесено постанову серії ВП № 67530318 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 13475 грн. 65 коп. (а.с.23). 16 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю., на підставі виконавчого напису № 118124 від 09.06.2021 року, було винесено постанову серії ВП № 67530318 про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 1347 грн. 57 коп. (а.с.24). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. До таких актів, зокрема відноситься, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Згідно пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Правилами статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Положеннями п.п. 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що його вчинено на підставі п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку в первісній редакції від 29.06.1999 року не передбачав можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах. 26.11.2014 року в Перелік було внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, якою доповнено Перелік п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Проте, вказану постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визнано незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року в справі № 826/20084/14. Згідно п.\~10.2.\~постанови Пленуму\~Вищого адміністративного\~суду України\~№ 7\~від 20.05.2013\~року «Про\~судове рішення\~в адміністративній\~справі»,\~визнання акту\~суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові по справі № 910/13233/17 від 29.01.2019 року. Крім того, у постанові № 158/2157/17 від 15.04.2020 року Верховний Суд України, спираючись на те, що виконавчий напис було вчинено після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, а також на те, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, дійшов висновку про те, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 09 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, до того ж укладений між ПАТ Банк «ТРАСТ» та [PERSON] договір кредиту № R091.0039590 від 11 грудня 2013 року не був посвідчений нотаріально. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заява про визнання позовних вимог подана відповідачем 07 вересня 2022 року, тоді як судовий розгляд по суті був розпочатий 22 серпня 2022 року. Отже, оскільки заява про визнання позовних вимог подана відповідачем після початку судового розгляду, то підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відсутні. Також, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п.1) ч.3 ст.133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.4) ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Аналізуючи вищевикладене, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат, у даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за заявленими позовними вимогами в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Тимошенко А.В. 09 серпня 2022 року укладено Договір про надання правової допомоги, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.8-9). Також повноваження представника у даній справі підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1043021 від 16 серпня 2022 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). Представником позивача Тимошенко А.В. на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: розрахунок вартості юридичних послуг від 09 серпня 2022 року (а.с.25); акт приймання - передачі виконаних робіт (надання юридичних послуг) від 09 серпня 2022 року (а.с.26) та від 17 серпня 2022 року (а.с.27), прибутковий касовий ордер від 09 серпня 2022 року (з.с.а.с.26) та від 17 серпня 2022 року (з.с.а.с.27). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом Тимошенко А.В., складність справи, яка розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, виклику сторін, а також враховуючи її малозначність, суму заборгованості позивача, яка складає 13475 грн. 65 коп. суд частково погоджується з клопотанням представника відповідача щодо зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, та враховуючи співмірність розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з обсягом виконаних адвокатом робіт, суд приходить до висновку, що понесені позивачем [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 4000 гривень. Дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, з урахуванням складності справи, яка є малозначною, суд вважає, що необхідний фактичний обсяг правової допомоги є значно меншим, ніж зазначено у розрахунку адвоката, витрати є не співмірними із складністю справи, а тому, відсутні підстави для відшкодування витрат у такому розмірі, який зазначений в розрахунку вартості юридичних послуг від 09 серпня 2022 року (а.с.25). З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 4000 гривень. Підстав для стягнення з відповідача ще додатково 8000 гривень суд не вбачає. Разом з тим, відповідно до п.1) ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача. Тому, заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судових витрат у вигляді судового збору, суд вважає необхідним, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, задовольнити та стягнути з відповідача понесені позивачем та документально ним підтверджені судові витрати з оплати судового збору в сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією від 17.08.2022 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.36), та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 496 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією від 17.08.2022 року, копія якої є в матеріалах справи (а.с.37), а всього стягнути 5488 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial