Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. У лютому 2021 року до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява, в якій позивач: [PERSON] просить суд: - встановити факт не проживання [PERSON] на час відкриття спадщини постійно з спадкодавцем [PERSON] , 1948 року народження, яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила наступне. [INFO] померла позивача [PERSON] , третьої особи [PERSON] та відповідачки [PERSON] , мати - [PERSON] , 1948 року народження. У зв`язку з її смертю на належне їй майно відкрилася спадщина, яка складалася з 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 вересня 2007 року, виданого Управлінням комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради згідно з розпорядженням від 24 вересня 2007 року №5/3367-р належала на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17048151 від 13 грудня 2007 р. кожному з співвласників на правів спільної часткової власності належить по 1/3 частці зазначеної квартири. На теперішній час прізвище [PERSON] змінилося на [PERSON] , оскільки 28 лютого 2009 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб про що 28 лютого 2009 р. в книзі реєстрації одружень Дніпровського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис № 74, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Прізвище відповідача [PERSON] (дівоче [PERSON] ) обумовлено реєстрацією 10 липня 1993 р. шлюбу [PERSON] з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Дніпровського відділу ЗАГСу м. Дніпродзержинська 10 липня 1993 р. зроблено запис № 559, і зміною прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Під час визначення нотаріусом кола спадкоємців та оформлення свідоцтва про право на спадщину, з урахуванням того, що заповіт померлою не складався, з`ясувалося, що спадкове майно повинно бути розподілене між трьома спадкоємцями, а саме: [PERSON] - доньки спадкодавця, [PERSON] - сина спадкодавця, та [PERSON] - доньки спадкодавця, з огляду на те, що вони відповідно ч.1 ст.1261 ЦК України відносяться до спадкоємців першої черги. При цьому наявність у [PERSON] права на спадкування, окрім того, що вона є спадкоємцем першої черги, також обумовлюється тим, що на момент відкриття спадщини вона була зареєстрована разом з спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Як роз`яснив нотаріус, який видавав свідоцтво про право на спадщину - відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, але він повинен враховувати [PERSON] , як спадкоємця, який прийняв спадщину навіть не зважаючи на те, що вона до спливу встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячного строку не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, при тому, що [PERSON] заяви про відмови від спадщини не подавала і відповідно до довідки за підписом директора ТОВ «Оселя» на день смерті її матері вона ( [PERSON] ) була зареєстрована і мешкала разом з нею. Зазначаю, що ніхто з спадкоємців, які є учасниками даної справи, в шестимісячний строк не подавали заяви про прийняття спадщини, але при цьому спадкоємці [PERSON] і [PERSON] дійсно на час відкриття спадщини були не тільки зареєстровані разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а також і фактично проживали разом з матір`ю за цією адресою, на відміну від відповідачки [PERSON] , яка була лише зареєстрована за цією адресою, але на той час (час відкриття спадщини) вже на протязі чотирьох років, тобто з грудня 2005 року, фактично проживала за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , - разом зі своїм батьком [PERSON] . Таким чином, місце фактичного проживання відповідачки [PERSON] на час відкриття спадщини не відповідало місцю її реєстрації. З урахуванням вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, які факт прийняття спадщини без подання в шестимісячний строк відповідної заяви про її прийняття пов`язують не з місцем реєстрації спадкоємця разом зі спадкодавцем, а саме з місцем його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то відповідач [PERSON] вважається такою, що спадщину не прийняла, оскільки, відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, при цьому відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Віднесення відповідача до кола спадкоємців, які прийняли спадщину і мають права на неї, порушує права [PERSON] та [PERSON] успадкувати спадкове майно в тій частині, яка їм дійсно належить, тобто по 1/2 частці спадкової маси, при тому, що в разі врахування відповідача, як особи, що прийняла спадщину, то частка інших спадкоємців зменшується до 1/3, що і обумовлює необхідність звернення до суду з даним позовом. Також позивач вважає за необхідне звернути увагу на постанову Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, в якій останній дійшов висновку, що "відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом". Тобто, сама по собі реєстрації місця проживання або її відсутність не є абсолютним доказом того, що особа дійсно, відповідно, проживає або не приживає за адресою місця реєстрації, оскільки, будучи зареєстрованою за однією адресою, особа може проживати за іншою, за якою не зареєстрована. З огляду на те, що у нотаріуса відсутні відомості про дійсне місце проживання [PERSON] на момент відкриття спадщини, то він, виходячи з місця її реєстрації та ототожнюючи його з місцем фактичного проживання, під час видачі свідоцтва про право на спадщину вважав [PERSON] такою, що спадщину прийняла і враховував 1/3 частку в спадковому майні, як їй належну, у зв`язку з чим видав свідоцтво про право на спадщину [PERSON] і [PERSON] , відповідно по 1/3 частці спадкового майна кожному, при тому, що спадкове майно повинно бути поділено між двома спадкоємцями: [PERSON] і [PERSON] без урахування права на спадщину [PERSON] . Всі наведені в позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами: спадкової справою (оригінал у третьої особи - приватного нотаріуса Красношлик В.В.), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (оригінал у позивача), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (оригінал у позивача), актом про не проживання (оригінал у позивача), довідкою ТОВ «Оселя» від 16 квітня 2020 року про зареєстрованих осіб (оригінал у нотаріуса Красношлик В.В.), свідоцтвом про народження [PERSON] (оригінал у відповідача), свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] (оригінал у відповідача), свідоцтвом про народження [PERSON] (оригінал у третьої особи [PERSON] ), свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого [PERSON] (оригінал у позивача), свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого [PERSON] (оригінал у третьої особи [PERSON] ), свідоцтвом про шлюб [PERSON] з [PERSON] (оригінал у позивача), свідченнями свідків. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися. Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалися. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становить суму судового збору - 908 грн. Одночасно з позовною заявою адвокатом Фесюком Ю.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] подано клопотання про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України (а.с. 6). 11 листопада 2021 року через канцелярію суду адвокатом Фесюком Ю.О. подано заяву про розгляд справи без його та позивача участі, просить закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. 23 серпня 2022 року адвокатом Фесюком Ю.О. подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. 25 серпня 2022 року представником позивача подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи, а саме пояснень свідків: [PERSON] , [PERSON] . 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] про дату, час та місце судових засідань повідомлена належним чином, в судові засідання не прибувала. 24 червня 2021 року через канцелярію суду [PERSON] , який зазначив, що є представником відповідача [PERSON] . На підтвердження повноважень до зазначеної заяви останній долучив копію довіреності від 17 квітня 2020 року посвідченої приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношликом В.В., зареєстрованої в реєстрі за № 392, копію Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей за № 41731455 від 17 квітня 2020 року. Однак, суд не приймає до уваги зазначену вище заяву з огляду на наступне. Розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Ка`янського нотаріального округу Красношлик Віктор Вікторович «про встановлення факту не проживання» здійснюється в порядку загального позовного провадження. Згідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона по справі може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника (ч. 2 ст. 58 ЦПК України). Ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Представництво сторони в суді під час здійснення загального позовного провадження, здійснюється у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, а саме адвокатом або законним представником. Згідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Повноваження законних представників підтверджуються документами, що засвідчують факт (наявність) родинних, опікунських, чи інших відносин з особою, інтереси якої вони представляють. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам, які відповідно до закону мають право здійснювати представництво в суді. Тобто особа, набуває право на здійснення представництво сторони по справі, з на підставах та у спосіб передбачений нормами ЦПК України, що надає право представнику, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснювати від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Станом на 05 вересня 2022 року відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом та не подала в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 3. Позиція третіх осіб. 3.1. Третя особа, [PERSON] про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, в судові засідання не прибував, заяв, клопотань не подавав, про причини неявки суду не повідомляв. 3.2. Третя особа, приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, в судові засідання не прибував. 11 листопада 2021 року через канцелярію суду на виконання ухвали від 19 березня 2021 року приватним нотаріусом подано завірену належним чином копію спадкової справи № 13/2020 заведеної після [PERSON] , померлої [INFO] . 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. У лютому 2021 року в провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява, в якій позивач: [PERSON] просить суд: - встановити факт не проживання [PERSON] на час відкриття спадщини постійно з спадкодавцем [PERSON] , 1948 року народження, яка померла [INFO] . Одночасно з позовною адвокатом Фесюком Ю.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] подано клопотання про витребування доказів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 208/798/21 передано до провадження судді Івченко Т.П. Ухвалою суду від 19 березня 2021 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, зазначеною ухвалою постановлено витребувати від Приватного нотаріуса Кам`янського нотаріального округу Красношлика Віктора Вікоровича (юридична адреса: 51900, область Дніпропетровська, місто Кам`янське, проспект Свободи, будинок № 53, електронна пошта: [INFO] ) належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , 1948 року народження, померлої [INFO] . 11 листопада 2021 року через канцелярію суду на виконання ухвали від 19 березня 2021 року приватним нотаріусом подано завірену належним чином копію спадкової справи № 13/2020 заведеної після [PERSON] , померлої [INFO] . 11 листопада 2021 року через канцелярію суду адвокатом Фесюком Ю.О. подано заяву про розгляд справи без його та позивача участі, просить закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. 23 серпня 2022 року адвокатом Фесюком Ю.О. подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. 25 серпня 2022 року представником позивача подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи, а саме пояснень свідків: [PERSON] , [PERSON] . Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін. Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Красношлик Віктор Вікторович «про встановлення факту не проживання», на підставі наявних у справі доказів. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Пояснення свідків. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частинах [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] . Загальна площа квартири становить 53,4 кв.м., житлова площа - 37,5 кв.м. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно посвідченого Управлінням комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради, виданого згідно з розпорядженням від 24 вересня 2007 року № 5/3367-р (а.с. 8) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 215413858 від 08 липня 2020 року 11:20:24 (а.с. 24-26). Згідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17048151 від 13 грудня 2007 року, реєстраційний № 21421541, тип об`єкта - квартира [ADDRESS] , № запису 21519 в книзі 128 власниками зазначені: 1. [PERSON] , підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності/ САВ № 564845 /24 вересня 2007/Управління комунальної власності м. Дніпродзержинська міська рада, форма власності - приватна спільна часткова, частка - 1/3; 2. [PERSON] , підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності/ САВ № 564845 /24 вересня 2007/Управління комунальної власності м. Дніпродзержинська міська рада, форма власності - приватна спільна часткова, частка - 1/3; 3. [PERSON] , підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності/ САВ № 564845 /24 вересня 2007/Управління комунальної власності м. Дніпродзержинська міська рада, форма власності - приватна спільна часткова, частка - 1/3. [PERSON] є матір`ю наступних осіб: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 03 лютого 1977 року Дніпродзержинським Дворцем щастя, актовий запис № 230; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 26 березня 1982 року міськвідділом ЗАГС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 869; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 14 березня 1985 року, актовий запис № 870. 10 липня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] укладений шлюб, зареєстрований відділом ЗАГСу м. Дніпродзержинська, актовий запис № 559, після укладення шлюбу прізвище [PERSON] змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 13). 28 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] укладений шлюб, зареєстрований Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 74, після укладення шлюбу прізвище [PERSON] змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 17). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), яка міститься в матеріалах справи. На день смерті [PERSON] у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та постійно мешкали наступні особи: - [PERSON] , 1982 року народження, син; - [PERSON] , 1985 року народження, дочка; - [PERSON] , 1976 року народження, дочка; На 16 квітня 2020 року зареєстровано 2 особи: - [PERSON] , 1982 року народження, син; - [PERSON] , 1985 року народження, дочка, що підтверджується копією довідки ТОВ «ОСЕЛЯ» від 16 квітня 2020 року (а.с. 11). Відповідно до копії акту № 57 від 02 вересня 2020 року ТОВ «ОСЕЛЯ» - [PERSON] , [INFO] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 04 листопада 2005 року, знята з реєстрації 20 грудня 2012 року. Факт не проживання особи підтверджено сусідами квартири [ADDRESS] - [PERSON] , квартири [ADDRESS] - [PERSON] (а.с. 10). 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношликом В.В. видав [PERSON] свідоцтво про право власності на спадщину за законом, реєстровий № 617, спадкова справа № 13/2020 (а.с. 15). 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношликом В.В. видав [PERSON] свідоцтво про право власності на спадщину за законом, реєстровий № 616, спадкова справа № 13/2020 (а.с. 16). Згідно до письмових пояснень свідка [PERSON] , [INFO] (паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 29 вересня 2004 року Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області) зазначено наступне. Проживає за адресою: [ADDRESS] з 1986 року по теперішній час (08 липня 2022 року). Квартирі [ADDRESS] належала трьом особам: [PERSON] , [PERSON] - її син, [PERSON] та [PERSON] , які є її доньками. [INFO] [PERSON] померла. На час її смерті разом з нею у квартирі [ADDRESS] проживали тільки її донька [PERSON] та її син [PERSON] , а що стосується її старшої доньки, то вона на той момент вже на протязі чотирьох років, а саме з 2005 року постійно проживала в іншому місці, у квартирі свого батька за адресою: [ADDRESS] , хоча залишалася зареєстрованою у квартирі своєї матері. Згідно до письмових пояснень свідка [PERSON] , [INFO] (паспорт громадянина україни № [NUMBER] від 25 березня 2022 року) зазначено наступне. Зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] з 1990 року по теперішній час (08 липня 2022 року). Квартирі [ADDRESS] належала трьом особам: [PERSON] , [PERSON] - її син, [PERSON] та [PERSON] , які є її доньками. [INFO] [PERSON] померла. На час її смерті разом з нею у квартирі [ADDRESS] проживали тільки її донька [PERSON] та її син [PERSON] , а що стосується її старшої доньки, то вона на той момент вже на протязі чотирьох років, а саме з 2005 року постійно проживала в іншому місці, у квартирі свого батька за адресою: [ADDRESS] , хоча залишалася зареєстрованою у квартирі своєї матері. 6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] на день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою спадкодавця, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Державна реєстрація відповідача [PERSON] у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті [PERSON] за адресою реєстрації. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного непроживання [PERSON] за місцем своєї реєстрації станом на 22 грудня 2009 р., на день смерті спадкодавця [PERSON] . На день смерті [PERSON] у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та постійно мешкали наступні особи: - [PERSON] , 1982 року народження, син; - [PERSON] , 1985 року народження, дочка; - [PERSON] , 1976 року народження, дочка; На 16 квітня 2020 року зареєстровано 2 особи: - [PERSON] , 1982 року народження, син; - [PERSON] , 1985 року народження, дочка, що підтверджується копією довідки ТОВ «ОСЕЛЯ» від 16 квітня 2020 року (а.с. 11). Відповідно до копії акту № 57 від 02 вересня 2020 року ТОВ «ОСЕЛЯ» - [PERSON] , [INFO] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 04 листопада 2005 року, знята з реєстрації 20 грудня 2012 року. Факт не проживання особи підтверджено сусідами квартири [ADDRESS] - [PERSON] , квартири [ADDRESS] - [PERSON] (а.с. 10). Крім того, факт не проживання [PERSON] з 2005 року і на момент смерті спадкодавця у квартирі [ADDRESS] підтверджується письмовими поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін Такі правові регулювання містяться і в ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). При розгляді цих спірних правовідносин судом враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 557/1209/16-ц від 10.10.2018. За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, аналізуючи наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту непроживання [PERSON] , [INFO] зі спадкодавцем [PERSON] , 1948 року народження, яка померла [INFO] на час відкриття спадщини. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією від 02 лютого 2021 року у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок (а.с. 1). Враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved