Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

20 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просив стягнути з [PERSON] завдану йому майнову шкоду в сумі 6 337,76 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19 серпня 2021 року о 12 годині 30 хвилин на 315 км +380 м. автодороги М-11 Дніпро-Миколаїв у Миколаївському (Вітовському) районі Миколаївської області з вини відповідача, який керував автомобілем марки «BMW 525 D», реєстраційний номер [NUMBER] було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, під час якої був пошкоджений його автомобіль «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп», він звернувся до страхової компанії для виплати страхового відшкодування. 23 жовтня 2021 року, ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було перераховано 8 346, 24 гривень у якості страхового відшкодування. При цьому, за ремонт пошкодженого автомобіля позивачем було сплачено ФОП [PERSON] згідно акту виконаних робіт від 20 вересня 2021 року №20/09-1 14 684 гривень. Вказує, що при виплаті страхового відшкодування, розмір завданих збитків було зменшено на франшизу у розмірі 2 600 гривень та коефіцієнт фізичного зносу пошкоджених деталей, що становить 4 363,52 гривень. Різниця витрачених ним на ремонт коштів та відшкодованою сумою становить 6 337, 76 гривень, які на його думку підлягають стягненню з відповідача, тому звернувся до суду з даним позовом. 20 січня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , відповідно до якого останній просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказував на те, що пред`явлення позову до нього як страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так як саме на страховика покладено обов`язок відшкодувати завдані матеріальні збитки в межах суми страхового відшкодування. Лише в разі якщо у страховика не виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, то тільки в такому разі можливе стягнення завданої шкоди з винної особи. Крім того вказує, що в наданому акті огляду транспортного засобу знижено вартість робіт по відновленню транспортного засобу, що має наслідком зменшення суми виплати страхового відшкодування, а позивач ознайомившись із розрахунком суми страхового відшкодування погодився з ним та сумою страхового відшкодування. Позивач [PERSON] у відповіді на відзив просив суд позов задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Додатково пояснив, що страхове відшкодування було здійснено страховою компанією в межах ліміту страхової відповідальності визначеного у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 205350670. Розрахунок страхового відшкодування визначено відповідно до акту огляду транспортного засобу HONDA CR-V реєстраційний номер [NUMBER] від 20 серпня 2021 року, ремонтної калькуляції від 19 жовтня 2021 року №21-0450189, заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 20 жовтня 2021 року, розрахунку суми страхового відшкодування до справи №210000450189. На підставі вказаних документів було розраховано розмір завданих збитків, що становить розмір загальної вартості ремонту транспортного засобу та з цієї суми вирахувано розмір франшизи 2 600 гривень та фізичний знос транспортного засобу 4 363, 52 гривень, що разом становить 6 963,52 гривень. Разом з тим, за ремонт свого транспортного засобу, позивачем фактично було сплачено 14 684 гривень, що підтверджується відповідним актом виконаних робіт, тому різниця між шкодою та сумою виплаченого страхового відшкодування складає 6 337,76 гривень, які позивач посилаючись на норми статей 22, 1194 ЦК України просить стягнути з [PERSON] . У своїх додаткових поясненнях відповідач [PERSON] просив суд у задоволенні позову відмовити та вказував, що розмір франшизи ним було сплачено готівкою відразу після ДТП позивачу в приміщенні страхової компанії, а позивач у свою чергу погодився на суму страхового відшкодування. Крім того просить суд врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17. В судове засіданні позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача адвоката Чуб Т.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У строк встановлений судом надав відзив на позовну заяву та додаткові пояснення до позову. З огляду на те, що доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд уважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судом установлено наступне. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2021 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Відповідно до цієї постанови, яка набрала законної сили 12 жовтня 2021 року, судом в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що [PERSON] 19 серпня 2021 року о 12 годині 30 хвилин на 315 км +380 м автодороги М-11 Дніпро-Миколаїв у Вітовському (на даний час Миколаївському) районі Миколаївської області керуючи транспортним засобом «BMW 525», номерний знак [NUMBER] в порушення пункту 10.3 Правил дорожнього руху, здійснюючи перестроювання з лівого ряду в правий, не надав переваги в русі транспортному засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку по смузі, на яку здійснював перестроювання [PERSON] та допустив з ним зіткнення. Винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, є доведеною і вищевказана постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, у відповідності до частини шостої статті 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті цього ДТП, що сталася з вини [PERSON] , автомобілю позивача «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] були заподіяні механічні пошкодження. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПРАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до полісу ОСЦПВ №ЕР-20535067. За вказаним договором страхування, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 260 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 гривень, розмір франшизи 2 600 гривень. Після настання дорожньо- транспортної пригоди, потерпілою внаслідок ДТП особою [PERSON] подано заяву до ПРАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП. Відповідно до Акту огляду транспортного засобу від 20 серпня 2021 року спеціалістом з врегулювання ПРАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в місті Миколаїв здійснено огляд автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] та виявлено пошкодження передньої лівої частини бамперу, переднього лівого крила, накладки переднього лівого крила, передньої лівої двері, переднього лівого диска колеса, губи переднього бамперу транспортного засобу. Згідно з ремонтною калькуляцією від 19 жовтня 2021 року №21-0450189 вартість відновлювального ремонту пошкоджених в ДТП елементів автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] , запасних частин і матеріалів, становить 15 309,76 гривень. Вартість ремонту за вирахуванням фізичного зносу становить 10 946, 24 гривень. Оскільки умовами договору страхування було погоджено зменшення страхової виплати на розмір франшизи, зазначеної у договорі, розмір завданого матеріального збитку було зменшено на розмір франшизи та розраховано вартість збитку у сумі 8 346,24 гривень. У свою чергу з потерпілим [PERSON] укладено угоду про врегулювання збитку на суму 8 346,24 гривень. Із розрахунку суми страхового відшкодування до справи №210000450189 від 20 жовтня 2021 року здійсненого на підставі калькуляції від 19 жовтня 2021 року №21-0450189 та заяви погодження від 20 жовтня 2021 року слідує, що сума страхового відшкодування становить 8 346,24 гривень, після вирахування фізичного зносу транспортного засобу та франшизи за договором страхування. Факт виплати страхової суми у вказаному розмірі сторонами не оспорюється, отже, указана обставина, в силу частини першої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Відповідно до Акту виконаних робіт від 29 вересня 2021 року №20/09-1 на ремонт автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] , ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] були проведені ремонтні роботи автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] на суму 14 684 гривень та здійснено фарбування переднього бампера, переднього лівого крила, диску, проведено рихтувальні роботи, а також надано запасні частини та матеріали (кріплення, молдінг, кліпси). Оскільки ремонт та відновлення транспортного засобу значно перевищує розмір страхового відшкодування, [PERSON] посилаючись на норми статей 22, 1166 ЦК України звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути із заподіювача шкоди [PERSON] різницю вартості між завданою шкодою та виплаченою сумою страхового відшкодування в загальному розмірі 6 337,76 гривень, яка складається з витрат на ремонт та франшизи. Позивач на адресу ПРАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з претензію (вимогою) про оплату різниці між вартістю матеріальних збитків і розміром виплаченого страхового відшкодування не звертався. Посилаючись на недостатність виплаченого страхового відшкодування для покриття вартості відновлювального ремонту, [PERSON] звернувся до суду з вищевказаними вимогами та наполягає на їх задоволенні. Так, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19). Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винуватої особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт настання дорожньо-транспортної пригоди, вини відповідача у настанні цієї пригоди та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 8 346,24 гривень. Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, а саме вартість відновлювального ремонту, тобто робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Визначаючи розмір майнової шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] , суд ураховує Акт виконаних робіт від 20 вересня 2021 року №20/09-1 виданого ФОП [PERSON] з якого вбачається, що на замовлення [PERSON] було здійснено ремонт автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] на загальну суму 14 684 гривень, що в цілому відповідає розміру збитків, розрахованих страховиком та які відображені в ремонтній калькуляції від 19 жовтня 2021 року №21-0450189. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, щодо заниження страховиком вартості відновлювального ремонту, оскільки дані доводи не підтверджено ні належними ні допустимими доказами, а як зазначено вище розмір збитків завданих [PERSON] майже повністю відповідає розміру, що розрахований страховиком. Клопотань щодо призначення додаткових експертиз сторонами в судовому засіданні не заявлялося, а тому у суду відсутні підстави для визнання необґрунтованості відновлювального ремонту автомобіля у заявленому позивачем розмірі. Вартість матеріального збитку визначена спеціалістом страховика, як сума вартості відновлювального ремонту з вирахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових ДТЗ та франшизи. Таким чином, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складових дорівнює вартості матеріального збитку, визначеного спеціалістом відділу врегулювання ПРАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а саме 10 946,24 гривень, яка підлягає стягненню зі страховика. Крім того, в силу статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обґрунтованим є зменшення суми страхового відшкодування на суму франшизи, яка в даній справі складає 2 600 гривень. Отже, відшкодування збитків у сумі 8 346,24 гривень, які визначені як вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] (15 309, 76 гривень), з вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складових (4 363, 52 гривень), за мінусом визначеної договором страхування суми франшизи (2 600,00 гривень) є обов`язком страховика ПРАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Крім того, статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, на страховика покладено обов`язок по відшкодуванню збитків спричинених ДТП у межах страхової суми, розмір відшкодування якої завжди зменшується на розмір франшизи встановленої договором страхування. Пунктом 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки відповідач несе зобов`язання як страхувальник компенсувати за рахунок власних коштів частину заподіяного збитку в розмірі визначеного в полісі франшизи, суд вважає необхідним з врахуванням викладеного стягнути з [PERSON] суму франшизи в розмірі 2 600,00 гривень. Доводи відповідача, що ним у добровільному порядку сплачено потерпілому в ДТП [PERSON] франшизу у розмірі 2 600 гривень жодним доказом не підтверджено, тоді як відповідно до статті 81 ЦПК України обов`язок доказування покладено на сторони. Як убачається з матеріалів судової справи, заперечуючи проти позову в частині відшкодування майнової шкоди, [PERSON] посилався на необґрунтованість заявленого позову саме до нього як до належного відповідача. При цьому, суд звертає увагу, що різниця між виплаченою [PERSON] , страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі, законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON] , як особа, винувата у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю, що становить 6 963,52 гривень (вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складових 4 363,52 гривень + франшиза 2 600,00 гривень). У свою чергу, як зазначено судом вище, відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. З наданого позивачем Акту виконаних робіт від 20 вересня 2021 року №20/09-1 встановлено, що реальний розмір завданих позивачу збитків становить 14 684 гривень, а сума страхового відшкодування становить 8 346,24 гривень, різниця між завданими збитками та виплаченою сумою страхового відшкодування становить 6 337,76 гривень. Таким чином стягненню з відповідача підлягає сума зазначена позивачем у позовній заяві, що становить 6 337,76 гривень. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року\~\~у справі № 755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18. Що стосується посилання відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року, то суд вважає необхідним зазначити наступне. За змістом ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у певних справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ та фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами в певних суспільних правовідносинах. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду у кожній конкретній справі. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Як вбачається з матеріалів даної справи, предметом спору між [PERSON] та [PERSON] є недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, а саме вартість відновлювального ремонту, тобто робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. У свою чергу предметом спору у справі на яку посилається відповідач у своїх додаткових поясненнях, відшкодування збитків з винуватця ДТП. Тобто, дані справи мають різний предмет спору та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, тому висновки Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у даній справі застосуванню не підлягають. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, то з відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved