Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

29.06.2022 позивач, Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Київської міської дирекції АТ «Укрпошта», звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрований судом 11.07.2022), обґрунтовуючи тим, що 28.11.2019 між Київською міською дирекцією АТ «Укрпошта» та [PERSON] було укладено договір короткострокової безвідсоткової позики працівнику № 48, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалось надати працівнику [PERSON] позику в розмірі 15000 грн., строком на 12 місяців до 31.10.2020, а позичальник [PERSON] зобов`язалась здійснювати погашення позики відповідо до встановленого графіку погашення позики шляхом щомісячних відрахувань із заробітної плати в розмірі 1250,00 грн..Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, кошти в розмірі 15000,00 грн. були нараховані [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №2 та меморіальним ордером №2 від 29.11.2019. Наказом № 1995-п від 24.04.2020 відповідача було звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, взяті на себе зобов`язання за договором позики в повному обсязі не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 3109,10 грн.. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України Оскільки відповідач своєчасно не повернула суму позики, Товарство просить стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, а також передбачену Договором пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої заборгованості за кожен день такого прострочення.У зв`язку з порушенням договірних зобов`язань зі сторони відповідача, позивачнаправив претензію щодо повернення залишку непогашеної позики в розмірі 3109,10 грн. до 15.12.2021, але жодної відповіді на вимогу не отримав. Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 3109,10 грн., пеню в розмірі 809,32 грн, інфляційні витрати - 798,91 грн., 3 % річних - 153,63 грн., а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн.. 27.07.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було роз`яснено право надіслати до суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач - [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримала 05.08.2022 (а.с. 82), однак, протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву та заяви з процесуальних питань до суду не подала. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що Київська міська дирекція Акціонерного товариства «Укрпошта» діє в структурі Акціонерного товариства, як філія. Київська міська дирекція Акціонерного товариства «Укрпошта» відповідно до законодавства та в межах компетенції має право представляти інтереси АТ «Укрпошта» в усіх підприємствах, установах та організаціях, що підтверджується статутом Акціонерного товариства «Укрпошта» (а.с. 22-46), Положенням про Київську міську дирекцію Акціонерного товариства «Укрпошта» (а.с. 7-21) та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 47-48). Встановлено, що 28.11.2019 між Київською міською дирекцією АТ «Укрпошта» та [PERSON] укладено договір короткостокової позики працівнику № 48 (а.с. 53-56), відповідно до якого позикодавець зобов`язується надати [PERSON] позику в розмірі та на строк, зазначений в Додатку № 1 до Договору «Умови надання позики», а позичальник зобов`язується отримати позику та своєчасно повернути позикодавцю суму позики відповідно до умов договору (п. 1.1). Додатком №1 до договору короткострокової позики працівнику №48 «Умови надання позики» від 26.11.2019 (а.с. 57), передбачено, що позика надається на лікування в розмірі 15000,00 грн. строком на 12 місяців до 31 жовтня 2020 року, погашення якої здійснюється шляхом утримання із заробітної плати згідно встановленого графіку. Відповідно до п. 1.2 Договору сторони домовились, що проценти за користування Позикою встановлюється у розмірі 0 (нуль) відсотків від суми Позики. Відповідно до п. 3.1 Договору позичальник повертає Позику Позикодавцю частками, розмір яких визначено в графіку погашення позики, що зазначений в Додатку № 1, щомісяця не пізніше останнього дня поточного місяця в межах строку, на який надається позика за договором. Відповідно до п. 3.4. Договору Позичальник має право надати Позикодавцю відповідну заяву про надання доручення Позикодавцю на здійснення Позикодавцем від імені Позичальника погашення позики із заробітної плати Позичальника. При цьому, якщо з будь-яких причин погашення Позики із заробітної плати не здійснено на момент виплати її Позичальнику за другу половину місяця, то Позичальник повинен самостійно перерахувати поточний платіж з погашення Позики на рахунок Позикодавця згідно з умовами Договору. Відповідно до п. 4.2 Договору в разі порушення Позичальником строків виконання грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, Позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої заборгованості за кожен день такого прострочення. Відповідно до п. 5.1 Договору цей Договір вважається укладеним та є чинним з моменту надання Позики Позичальнику згідно з умовами цього Договоу та діє до дати, зазначеної в Додатку № 1. Договір може бути припинений раніше закінчення строку дії Договору, що визначений в цьому пункті у випадках, визначених Договором. Встановлено, що Київська міська дирекція АТ «Укрпошта» на виконання вимог п. 1.1 Договору надала [PERSON] позику на лікування в розмірі 15000 грн. на поточний рахунок, що підтверджується копією платіжного доручення № 2 від 29.11.2019 та меморіальним ордером № 2 (#405949220311) від 29.11.2019 (а.с. 66, 67). Також, судом встановлено, що 27.04.2020 відповідач була звільнена з посади начальника відділення зв`язку поштового Озерна 1 ЦПЗ №7 в Київській міській дирекції АТ «Укрпошта» на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією Наказу № 1995-п від 24.04.2020 (а. с. 65) За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, встановлено, що вказаний договір між міжКиївською міською дирекцією АТ «Укрпошта» та [PERSON] підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 28.11.2019 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. З наданого позивачем розрахунку (а.с. 52) вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики №48 від 28.11.2019 станом на 31.05.2022 становить 4870,96 грн., яка складається із: заборгованості за несплаченою позикою - 3109,10 грн., пені - 809,32 грн., суми інфляційних втрат - 798, 91 грн та 3% річних - 153, 63 грн.. 30.11.2021, у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань зі сторони відповідача, представник Київської міської дирекції АТ «Укрпошта» направив претензію щодо погашення залишку несплаченьої позики[PERSON] на її адресу проживання: [ADDRESS] (а.с. 61, 62-63), однак, жодної дії щодо погашення заборгованості відповідачем здійснено не було. Отже, відповідач [PERSON] з умовами договору була ознайомлена, підписала Договір позики, отримала грошові кошти в розмірі 15000 грн., погасила заборгованість у розмірі 11890,90 грн. шляхом відрахувань із заробітної плати, що підтверджується розрахунковими листами за грудень 2019 року по квітень 2020 року (а. с. 58 - 60), однак умови договору порушила. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення нею зобов`язання щодо їх повернення, тому, заборгованість за договором позики станом на листопад 2020 року в розмірі 3109,10 грн. є доведеною та обґрунтованою. Щодо позовної вимоги про нарахування 3% річних, інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, необхідно зазначити наступне. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц) ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушені строки погашення кредиту, які встановлені договором, тобто, боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач має право на отримання від відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат. При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, лише після спливу визначеного договором строку кредитування позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Додатком №1 до договору короткострокової позики працівнику №48 «Умови надання позики» від 26.11.2019 (а.с. 57), передбачено, що позика в розмірі 15000,00 грн. надається строком на 12 місяців до 31 жовтня 2020 року. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за період з 01.09.2020 по 31.05.2022 у розмірі 153,63 грн. Однак, суд не погоджується з обґрунтованістю заявленого позивачем періоду нарахування 3% річних, а саме щодо наявності підстав їх нарахування саме з 01.09.2020, оскільки прострочення виконання відповідачем почалось лише після 31.10.2020, коли закінчився строк на який позику було надано, а сама позика не була повернута позивачу відповідачем [PERSON] .. Тобто, 3% річних підлягають нарахуванню за період з 01.11.2020 по 31.05.2022, та станом на 01.11.2020 борг [PERSON] перед позивачем складає 3109,10 грн., кількість днів прострочення за період з 01.11.2020 по 31.05.2022складає 577 днів, тому, розмір трьох відсотків річних на вказану суму боргу за вказаний період становить 147,40 грн., з розрахунку 3109,10 х 3% х 577 : 365, де 365 кількість днів на рік, 577 кількість днів прострочення виконання. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 147,40 грн.. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.09.2020 по 31.05.2022 у розмірі 798,91 грн., однак, суд також не погоджується з обґрунтованістю заявленого позивачем періоду нарахування індексу інфляції, а саме щодо наявності підстав їх нарахування саме з 01.09.2020, оскільки як зазначено вище у рішенні прострочення виконання відповідачем почалось лише з 01.11.2020, коли закінчився строк на який позику було надано, а сама позика не була повернута позивачу. Індекс інфляції підлягає нарахуванню за період з 01.11.2020 по 31.05.2022, а сума заборгованості, яка враховується для розрахунку інфляційних втрат становить 3109,10 грн.. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з листопада 2020 року по травень 2022 року, визначено такі індекси інфляції (індекси споживчих цін на товари та послуги): листопад 2020 року - 101,3%, грудень 2020 року - 100,9%, січень 2021 року - 101,3%, лютий 2021 року - 101%, березень 2021 року - 101,7%, квітень 2021 року - 100,7%, травень 2021 року - 101,3 %, червень 2021 року - 100,2 %, липень 2021 року - 100,1 %, серпень 2021 року - 99,8 %, вересень 2021 року - 101,2 %, жовтень 2021 року - 100,9 %, листопад 2021 року - 100,8%, грудень 2021 року - 100,6 %, січень 2022 року - 101,3%, лютий 2022 року - 101,6%, березень 2022 року - 104,5%, квітень 2022 року - 103,1%, травень 2022 року - 102,7%. Тому, з відповідача на користь позивача за прострочення погашення позики підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 777,27 грн. (3109,10 грн. *індекс інфляції /100 - 3109,10 грн.). Щодо позовної вимоги про стягнення пені за прострочення виконання грошових зобов`язань, передбачених Договором позикиза період з 01.09.2020 по 31.05.2022в розмірі 809,32 грн., необхідно зазначити наступне. Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Отже, виходячи із змісту ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою (пенею), яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання. Судом встановлено, що сторони у п. 4.2 Договору погодили, що в разі порушення Позичальником строків виконання грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, Позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої заборгованості за кожен день такого прострочення. Однак, суд знову ж таки не погоджується з обґрунтованістю заявленого позивачем періоду нарахування пені, а саме щодо наявності підстав їх нарахування саме з 01.09.2020, оскільки як прострочення виконання відповідачем почалось лише з 01.11.2020, коли закінчився строк на який позику було надано, а сама позика не була повернута позивачу. Тому, суд враховує, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем розпочалося з 01.11.2020, борг відповідача станом на 01.11.2020 становить 3109,10 грн., таким чином розмір пені за період з 01.11.2020 по 31.05.2022 на рівні подвійної облікової ставки НБУ становить 784,43 грн. (3109,10 грн. * подвійна ставка пені%/100%/365 (кількість днів прострочення)), який і підлягає до стягнення. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач відзив з відповідними доказами в спростування доводів позивача до суду не подала. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та стягує з [PERSON] на користь Акціонерного товариства в особі Київської міської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» борг за договором позикиу розмірі 3109,10 грн., інфляційні втрати в розмірі 777,27 грн., три відсотки річних в розмірі 147,40 грн. та пеню в розмірі 784,43 грн., всього 4818,20 грн.. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 2454,13 грн.

Outcome: partial