Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 09.02.2022 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся адвокат Кудрік К.І. з позовом до відповідача, в якому просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 20000 доларів США, що за курсом НБУ на 07.02.2022 року становитиме 563000 грн., та проценти за користування грошима з 01.05.2021 року по 01.03.2022 року у розмірі 4000 доларів США, що за курсом НБУ на 07.02.2022 року становитиме 112600 грн., а усього стягнути на загальну суму боргу 24000 доларів США, що за курсом НБУ на 07.02.2022 року становитиме 675600 грн. Ухвалою суду від 14.02.2022 року застосовані заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нежитлове приміщення, площею 11,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.02.2022 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 19.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.09.2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Кудрік К.І. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що погоджується на заочний розгляд справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] до судового засідання не з`явилась, правом на подання відзиву або будь-якої заяви щодо розгляду справи не скористалась, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що 01.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 2% щомісячно, що було оформлено розпискою. З 01.05.2021 року [PERSON] припинила сплачувати 2% за користування наданими у борг грошима та відмовилася продовжувати їх сплату, а в подальшому відмовилася повертати кошти, чим порушила умови зобов`язання. Позивачем на адресу відповідача були надіслані нотаріально посвідчені вимоги та після закінчення місячного строку після офіційного повідомлення відповідача про необхідність сплатити кошти, виникло право звернення до суду з позовом. Відповідач ФОП [PERSON] правом на подання відзиву або будь-якої заяви щодо розгляду справи не скористалась. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 01.08.2019 року [PERSON] взяла в борг 20000 доларів США під 2% в місяць у [PERSON] /а.с.9/. 01.12.2021 року [PERSON] відправила [PERSON] нотаріально посвідчену вимогу від 26.11.2021 року, в якій вказала, що з травня 2021 року [PERSON] припинила виконувати свої обов`язки по договору позики та на неодноразові вимоги відмовилася повертати гроші та сплачувати відсотки. За таких підстав [PERSON] вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків, передбачених договором позики, про що повідомляє та вимагає у відповідності до ст. 1049 ЦК України повернути їй отримані в борг гроші в розмірі 20000,00 доларів США та сплатити 2% щомісяця за користування чужими грошима. [PERSON] вимагає від [PERSON] повернути усе отримане за договором позики та нараховані проценти, починаючи з травня 2021 року по теперішній час протягом 30-ти днів з часу отримання цієї вимоги /а.с.10-11/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами 01.08.2019 року було укладено договір позики, про що суду надано власноручно написану розписку відповідача. На теперішній час боргові зобов`язання відповідачем не виконані. Вказані обставини в судовому засіданні відповідачем не спростовані. При цьому суд погоджується з наведеним в позові розрахунком процентів за користування грошима за період з 01.05.2021 року по 01.03.2022 року відповідно до умов укладеного договору. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, враховуючи ненадання відзиву відповідачем, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. VІІ. ЗАХОДИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved