Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Оболонська районна адміністрація в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що вона є власником квартириза адресою: [ADDRESS] . Відповідачка не проживає в зазначеній квартирі з 16.03.2021 року, квартирою не цікавиться, там немає її речей, але зніматися з реєстрації за адресою місцезнаходження квартири не бажає. На контакт відповідачка не іде, зрідка відповідає на телефонні дзвінки. Де проживає відповідач, позивачу не відомо. Перешкод відповідачу в користуванні жилим приміщенням позивач не чинить. Така ситуація завдає Позивачу багато клопоту, оскільки до нього постійно звертаються кредитори відповідача, що розшукують його для отримання з нього заборгованості. Ухвалою суду від 21.07.2022 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи на 18.08.2022 року. 18.08.2022 року розгляд справи відкладено на 20.09.2022 року через відсутність відомостей про належне сповіщення відповідачки про дату, час і місце розгляду справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позову не заперечує, проживає в місті Черкаси разом з сином, який також зареєстрований у квартирі позивачки. Надала суду копію паспорта, відповідно до якої прізвище відповідачки на теперішній час « [PERSON] ». Просить суд одночасно вирішити питання про визнання таким, що втратив право користування квартирою і свого сина [PERSON] , який в подальшому буде зареєстрований за адресою проживання відповідачки. Третя особа в судове засідання уповноваженого представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору міни від 28.01.2016 року. Вказані обставини підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вказаній квартирі з 2019 року зареєстроване місце проживання відповідачки [PERSON] , що підтверджено витягом з реєстру територіальної громади та відомостями, отриманими на запит суду до відкриття провадження у справі. Згідно з довідками ОСББ «Яскравий-2» від 02.11.2021 р. № 466, 07.12.2021 р. № 467, 24.01.2022 р. № 470, 23.02.2022 р. № 272, [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 16 березня 2021 року. Згідно з копією паспорта громадянина України, виданого 31.08.2021 р., на теперішній час прізвище відповідачки « [PERSON] ». Відповідачка не заперечує проти визнання її такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS] , має інше помешкання, де і проживає. Відповідно до вимог ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідачка в квартирі не проживає та не заперечує проти визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вимоги позивача підлягають задоволенню. Також суд звертає увагу, що відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, та оскільки позовні вимоги стосовно дитини відповідачки не заявлялись, суд не вирішує питання стосовно дитини. Водночас, сама відповідачка не позбавлена права зареєструвати місце проживання своєї дитини, як вона зазначила, за місце фактичного проживання. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, сплачену позивачкою суму судового збору слід стягнути з відповідачки. На підставі викладеного і

Outcome: approved