Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , в обґрунтування зазначивши наступне. Вона, на підставі договору дарування квартирі від 14 серпня 2017 року є власником квартири [ADDRESS] . При оформленні у нотаріуса договору дарування квартири їй стало відомо, що у квартирі зареєстрований громадянин [PERSON] , [INFO] . Останній, як до укладення договору дарування квартири, так і до цього часу, не проживав і не проживає у квартирі щонайменше понад шість років без поважних причин і за весь цей час не сплачував і не сплачує жодних витрат, що пов`язані з утриманням квартири, його особистих речей у квартирі не має і не було. [PERSON] , взагалі квартирою не цікавився, договору оренди з ним укладено не було. Зазначає, що [PERSON] про укладення договору дарування знав і особисто запевняв, що з реєстрації у квартирі зніметься. Факт його реєстрації у її квартирі, порушує її права на вільне розпорядження і користування власним майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, розмір яких, значно більший саме через реєстрацію відповідача у її квартирі, тому вона і вимушена звернутися до суду з цим позовом. [PERSON] не є членом її сім`ї, на момент укладення договору дарування квартири, як член сім`ї власника квартири не проживав у квартирі, також враховуючи, що відповідач досить довгий час, понад шість років без поважної причини був відсутній за місцем реєстрації він втратив право користування її квартирою. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати, які поніс позивач, просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність, на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник\~справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житлом, а саме квартирою, власником якої є позивач. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири, укладеного 14 серпня 2017 року, посвідченого Черповицькою І.Ю., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2157, дарувальник [PERSON] подарувала, а обдарована [PERSON] прийняла в дар двокімнатну квартиру номер [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстровано 14.08.2017, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 14.08.2017 за індексним номером 94438372. Згідно акту від 12.12.2021, складеного [PERSON] , проживаючою в [ADDRESS] , та [PERSON] , проживаючим в [ADDRESS] , в присутності голови ОСББ [PERSON] , та власника квартири [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , фактично не проживає. Вказаний акт засвідчений підписами та печаткою голови ОСББ виконкому Уманської міської ради. Згідно заяв [PERSON] та [PERSON] , мешканців будинку [ADDRESS] , сусідів позивача, направлених на адресу суду, вони підтверджують, що власником квартири [ADDRESS] більше ніж п`ять років є [PERSON] , яка постійно проживає одна за вказаною адресою, самостійно утримує квартиру. [PERSON] у квартирі не проживає, з ним вони не знайомі і ніколи його не бачили. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved