Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Старосинявської селищної ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини, народженої у шлюбі, сина [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30.04.2021 року шлюб між ними розірваний. Дитина проживає із позивачем та утримується нею, оскільки батько дитини з квітня 2019 року проживає окремо та коштів на утримання сина з кінця 2020 року не надає, тому 8 червня 2022 року нею подана заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Всього відповідач бачився із сином лише два рази - в пологовому будинку, але з нього її з дитиною не забирав, та в кінці 2020 року. Він з дитиною не спілкується та не цікавиться її життям, через відсутність нотаріально завіреної заяви відповідача про згоду на реєстрацію дитини, син залишився не зареєстрованим за місцем проживання. Можливим є також виникнення інших проблем, пов`язаних з життям дитини , які потребують згоди батька, зокрема, виїзд дитини за кордон. Тому позивач зазначає, що вимушена звернутись із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Посилаючись на те, що відповідач фактично ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, її утримання, передбачених ст.ст.150,180 СК України, позивач на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Старосинявського районного суду від 15 червня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання, а також доручено органу опіки та піклування Старосинявської селищної ради надати суду письмовий висновок стосовно розв`язання спору, а саме доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . 08 липня 2022 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги заперечує та вважає безпідставними. Зокрема, вказує, що від шлюбу із позивачем у них є спільний син [PERSON] , [INFO] , шлюб між ними розрізано по рішенню суду від 30.04.2021 року, а подружні відносини припинились ще до народження сина з квітня 2019 року. Однак, незважаючи на припинення шлюбних відносин, наявності конфлікту та протиріч між ними, він здійснював перерахування коштів для фінансової підтримки вагітної дружини. На наступний день після народження сина він прибув до пологового будинку, передав грошові кошти та перші необхідні речі для новонародженого, однак, оскільки позивач вела себе агресивно та конфліктно в його сторону, не бажала бачити, він у такій ситуації був позбавлений можливості забрати дружину із дитиною з пологового будинку. Однак, незважаючи на наявність конфлікту, продовжував перераховувати кошти для позивачки до кінця 2020 року. Наприкінці даного року він прийняв рішення розірвати шлюб, тому особисто та через адвоката пропонував позивачці вирішити усі питання щодо сплати аліментів, проживання та виховання сина, однак вона категорично відмовилась з посиланням на те, що усі питання будуть вирішувати в суді, та його прохання побачитись з дитиною були залишені без реагування. У зв`язку з цим, він припинив виплату коштів позивачці на період судових процесів, а 25.06.2022 року отримав судовий наказ про стягнення аліментів, з яким погоджується та буде сплачувати визначені судом кошти, оскільки від обов`язку утримувати сина не відмовлявся. Відповідач вказує, що наведені ним обставини спростовують доводи позивач про умисне ухиляння від виконання батьківських обов`язків, оскільки неможливість тимчасово у повній мірі виконувати батьківські обов`язки зумовлена наявністю конфлікту, а не умисним нехтуванням ним батьківськими обов`язками. Тому відповідач категорично заперечує відносно позбавлення його батьківських прав та просить відмовити у задоволенні позову. 22 липня 2022 року суду направлено висновок Органу опіки та піклування Старосинявської селищної ради від 14 липня 2022 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 25 липня 2022 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно змісту якого [PERSON] вказує, що викладена у відзиві інформація є неправдивою та перекрученою, оскільки подружні відносини між нею та відповідачем були припинені в квітні 2019 року не через конфлікт, а через те, що він пішов до іншої жінки. В період її вагітності відповідач не цікавився її станом здоров`я та психологічним станом, казав, щоб вона його не турбувала, а коштів, які він перераховував не було достатньо, та й у серпні, вересні, жовтні 2019 року перерахувань не було. В пологовий будинок з`явився не 05.11., а 06.11.2019 року, та побув лише 10 хвилин, оригінал паспорта для реєстрації народження дитини не надав, для дитини та для неї нічого не приніс, лише квіти, а 3000 грн. перерахував лише в кінці місяця. Також не відповідає дійсності факт її агресивної поведінки у пологовому будинку, а після зустрічі у пологовому будинку він пропав на рік, пропозицій від нього чи адвоката щодо врегулювання питають сплати аліментів, проживання та виховання сина вона не отримувала. Від народження дитини та до часу подання даного позову відповідач не цікавився життям дитини та її життям, не бажав побачитись із сином, відповідно вона і не могла чинити йому перешкод, до цього часу не надав нотаріально засвідченої згоди на реєстрацію дитини. Зважаючи на викладене, позивач просить задовольнити її позовні вимоги. Заперечення на відповідь на відзив не подавалось. Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Куцоконь В.В. позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позові та відповіді на відзив, просили задовольнити в повному обсязі, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Очеретяний В.Є. у судовому засіданні позовні в режимі відеоконференції вимоги не визнали, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов, вважають вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Старосинявської селищної ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи без його участі, на виконання ухвали суду направив до суду висновок органу опіки та піклування та акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім?ї. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Суворовським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 08.11.2019 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.8) [PERSON] та [PERSON] з 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30 квітня 2021 року. (а.с.10) Малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю [PERSON] , яка зареєстрована у [ADDRESS] , а з 21.04.2022 року позивач із сином взяті на облік як внутрішньо переміщені особи Старосинявською селищною радою, фактичне місце проживання /перебування: [ADDRESS] . (а.с.5-7, 9,12) Відповідач проживає окремо, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] .(а.с.25) 08 червня 2022 року позивач звернулась із заявою про видачу судового наказу про стягнення із батька дитини аліментів та 14 червня 2022 року видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки заробітку (доходу), починаючи з 08.06.2022 року до досягнення сином повноліття. (а.с.11, 30). Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , [INFO] , проведеного 05 липня 2022 року комісією Служби у справах дітей Старосинявської селищної ради, встановлено, що малолітній син сторін фактично проживає із матір`ю у будинку тітки матері по [ADDRESS] , малолітній із матірю зареєстровані у м.Одеса, з початком введення воєнного стану зареєстровані як внутрішньо переміщені особи по [ADDRESS] , санітарний стан помешкання за місцем проживання позивача із дитиною добрий, в будинку створені необхідні умови для проживання малолітнього дитини, мати забезпечує дитину усім необхідним, на час обстеження батька дитини не було, зі слів матері батько не проживає із сином з часу народження, участі у вихованні та утриманні сина не бере.(а.с.40) 14 липня 2022 року рішенням виконавчого комітету Старосинявської селищної ради Хмельницької області №04/2022 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.82-85) Згідно вказаного висновку органу опіки та піклування позбавлення [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним, так як встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується несплатою коштів на утримання дитини з листопада 2020 року, не наданням згоди на реєстрацію місця проживання дитини, актом обстеження умов проживання, яким підтверджується, що батько із дитиною не проживає. Допитана у судовому засіданні позивач як свідок суду пояснила, що батько її сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям дитини із часу народження, не бере участі у його вихованні, не поцікавився дитиною і після їх переїзду у зв`язку з військовою агресією росії у с. Залісся. З часу народження батько бачив дитину всього 3 рази: у пологовому будинку; коли дитині виповнився 1 рік він приїхав до них у м.Одеса та уже після пред`явлення даного позову 08 липня 2022 року у смт Стара Синява. Жодних перешкод відповідачу бачитись із сином вона не чинила, а він сам не намагався цього робити, його дзвінки та контакти вона не блокувала. Кошти на утримання відповідач надавав до кінця 2020 року, на даний час згідно судового наказу стягуються аліменти та кошти вона отримує. Відповідач лише після пред`явлення даного позову надав згоду на реєстрацію місця проживання дитини, в подальшому можуть виникнути питання щодо згоди батька на оперативне втручання, виїзд за кордон, тому вона вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, хоча не має намірів забороняти бачитись батьку із сином. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] - рідна сестра позивачки надала суду показання про те, що відповідач залишив її сестру у стані вагітності на третьому місяці, вона була у розпачі, однак він не цікавився її станом. Після народження сина він прийшов до пологового будинку, побачив дитину, поспілкувався із сестрою, не надав свого пост орту для реєстрації народження сина, та «втік» і приїхав до дитини через рік на день народження, привіз іграшки, комбінезон, тощо. Після цього, він також не цікавився дитиною, не відвідував, не з`являвся, не надав нотаріально засвідченої заяви для реєстрації місця проживання дитини. 25 лютого 2022 року вона із сестрою та її сином евакуйовувались із м. Одеса, перебували в селі, де проживають батьки відповідача, однак дитиною ніхто не цікавився. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач із сином приїхали із м.Одеси у зв`язку з війною, з травня 2022 року вони проживають у її будинку в смт Стара Синява та за цей час батько бачився із сином один раз. Щодо попередньої участі батька у вихованні сина, то зі слів племінниці [PERSON] їй відомо, що батько сином не цікавився. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідача, суду пояснила, що у неї з братом близькі стосунки, тому їй відомо, що він з дружиною проживали у квартирі її батьків усі разом, однак подальше проживання стало некомфортним, [PERSON] був постійно психологічно пригнічений, тому вони переїхали у окреме житло, а уже під час вагітності дружини розійшлися. Під час вагітності її брат цікавився дружиною, однак у неї усі розмови були про гроші, вона не повідомила у якому пологому будинку буде народжувати. Однак, вона з братом та матір`ю приїхали у пологовий будинок, привезли подарунки, мама дала [PERSON] гроші, однак дружина брата поводила себе агресивно, сказала, що зробить все для того, щоб [PERSON] не знав батька. Коли дитині виповнився 1 рік брат з батьком поїхали в Одесу, завезли подарунки дитині, однак їм довелось чекати чотири години, щоб побачити дитину. Брат ніколи не відмовлявся від дитини, бажає з ним спілкуватись та виховувати, однак родина позивачки налаштована негативно, вони їх ображають, чинять психологічний тиск. Вона, як тітка, також бажає бачитись із племінником. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] - мати відповідача суду пояснила, що її син мав бажання зберегти сім`ю, тому переїхав разом з оружиною на орендовану квартиру у м. Одеса поблизу квартири батьків дружини. Коли невістка перебувала уже в стані вагітності, вони сильно посварились, про їй і остання розповіла, намагання примиритись були марними, тому [PERSON] пішов від сім`ї. Коли народився онук [PERSON] , вона разом із сином та дочкою поїхали у м. Одеса у пологовий будинок, щоб побачити онука, привезли необхідні речі, одяг та подарунки, вона подарувала кошти 300 доларів. Її чоловік разом із сином приїжджали у с. Одесу, щоб побачитись із онуком, коли йому виповнилось 1 рік, та їм довелось чекати 4 години допоки невістка винесла дитину. Також свідок вказала, що у сім`ї були збереження в сумі 12 тисяч доларів США для купівлі квартири, які залишились невістці. Також вказала, що родина позивачки її ображає, у березні 2022 року у магазині в селі вони вчинили конфлікт та принизили її. Також із матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] надав кошти позивачці шляхом перерахування на картковий рахунок [PERSON] , зокрема, у 2020 році: 21.07.2020 - 2010 грн., 23.06.2020 - 2010 грн., 16.05.2020 - 2010 грн., 18.08.2020 - 2010 грн., 17.09.2020 - 2010 грн., 20.10.2020 - 2010 грн., 17.02.2020 - 2010 грн., 20.01.2020 - 2010 грн.; 14.03.2020 - 2010 грн., 15.04.2020 - 2010 грн., у 2019 році: 08.07.2019 - 4000 грн, 11.11.2019 - 3000 грн., 12.12.2019 - 3015 грн., що підтверджується наданими відповідачем копіями квитанцій та платіжних доручень. (а.с.63-75) Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Виходячи з положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08.05.2019 року у справі № 409/1865/17-ц, від 02.10.2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18, від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18 , від 23.12.2020 року у справі №522/21914/17. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з часу народження дитини відповідач з малолітнім сином [PERSON] не проживає, не відвідує свого малолітнього сина, не приймав належної участі у його вихованні, бачився із сином всього три рази з часу народження, один з яких уже під час розгляду даної справи в суді, не звертався з приводу усунення йому перешкод у вихованні сина, визначення способів участі батька у виховання дитини, що свідчить про його неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та свідоме нехтування зазначеними обов`язками, однак вказані обставини, на переконання суду, не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав без його попередження про зміну ставлення до дитини та застосування такого крайнього заходу впливу. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечив того факту, що з часу народження з сином не проживає, не приймав належної участі у вихованні сина та спілкування з ним. Однак пояснив, що він не мав та не має наміру ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, надсилав дружині кошти на утримання сина, дійсно не їздив до сина у м.Одеса, однак цікавився у телефонному режимі, проте мати дитини не відповідала та його блокувала, а він проживає у м.Київ, що є значно віддаленим від м. Одеса, на даний час сплачує аліменти відповідно до судового наказу, а ситуація, що склалася зумовлена напруженими стосунками, що виникли між ним та матір`ю дитини і її рідними, неможливістю дійти порозуміння. Він має намір брати участь у вихованні сина та хоче бачитись із дитиною, категорично заперечує відносно позбавлення батьківських прав. Посилання позивача на те, що відповідач не бажає належним чином виконувати батьківські обов`язки, не надавав згоду на реєстрацію місця проживання та надав таку лише в ході розгляду даної справи, в подальшому можуть виникнути питання щодо згоди батька на оперативне втручання, виїзд за кордон, тому вона бажає є сама вирішувати усі необхідні питання щодо сина та вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела. Орган опіки та піклування Старосинявської селищної ради надав висновок про про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ч.4та ч.5 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Наданий висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає недостатньо обґрунтованим таким, що не відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] , який буде позбавлений спорідненості з боку батька, вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, його протиправну чи винну поведінку, негативний вплив на дитину, що були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав без попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, проаналізувавши матеріали справи, беручи до уваги позицію відповідача, який бажає брати участь у вихованні сина та виконувати свої батьківські обов`язки, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, чого у даному випадку позивачем не доведено та судом не встановлено, та зважаючи на те, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач неналежно та не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання свого малолітнього сина. При вирішення питання щодо судових витрат, суд, виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України, покладає понесені позивачем судові витрати на останнього, оскільки у позові відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed