Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності, в якому просила суд постановити рішення яким встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , з 06 грудня 2014р. по день смерті за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1221486200-01-076-0005, площею 0.120 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв.м. , житловою площею 28,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та просила суд судові витрати залишити за позивачем. Представник позивача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення(а.с.46). Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Є.Є. надала лист про розгляд справи без її участі(а.с.51), надано спадкову справу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.52-68). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та свідка [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] було надано ордер №438 серії №04 від 26 липня 1990 року, згідно якого останній надано право на зайняття житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] , як члену житлово-будівельного коопертиву(а.с.15). Згідно довідки наданої ОК «Житлово-будівельний кооператив №406» від 17 серпня 2022 року [PERSON] була членом ОК «ЖБК №406» і мешкала за адресою: [ADDRESS] . Вартість пайового внеску квартири [PERSON] було сплачено в повному обсязі(а.с.16). [PERSON] будучи особою похилого віку, яка потребувала сторонньої допомоги в 2014 році звернулася до [PERSON] , яка є племінницею бувшого цивільного чоловіка [PERSON] , з проханням щодо сумісного проживання у вищевказаній квартирі. З грудня 2014 року [PERSON] почала фактично проживати із [PERSON] однією сім`єю та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою наданою ОК «Житлово-будівельний кооператив №406» від 17 серпня 2022 року(а.с.17). Вищевказані обставини також підтверджуються довідкою №12318 щодо складу сім`ї, згідно якої [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , як племінниця [PERSON] (а.с.10). [INFO] [PERSON] у віці 63 років померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до наданого договору №13 від 09 грудня 2021 року укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , ФОП [PERSON] зобов`язався на умовах оплатності здійснити організацію поминального заходу(а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв.м. , житловою площею 28,8 кв.м. 27 червня 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке є в спадковій масі після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. від 27 червня 2022 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки факт проживання однією сім`єю більше п`яти років, може бути встановлено лише за рішенням суду(а.с.26). Також 27 червня 2022 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке є в спадковій масі після смерті [PERSON] , померлої [INFO] звернулася [PERSON] , однак постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. від 27 червня 2022 року [PERSON] також було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки факт проживання однією сім`єю більше п`яти років, може бути встановлено лише за рішенням суду(а.с.27). У зв`язку з вищевикладеним позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Відповідно до п. 21 Постанови пленуму Верховного суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Пунктом 20 Постанови пленуму Верховного суду України №7 « Про судову практику у справах про спадкування» За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України №7 « Про судову практику у справах про спадкування» передбачено: якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Верховний Суд України у справі №6-27745св08 від 11.03.2009р. зазначив «відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином саме постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця». Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-15013св07 від 10.12.2008р., де вказано «відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, він не заявив відмову про неї. Якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини». Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно пп. 16 п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 - «Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно наданих доказів та пояснень свідка [PERSON] вбачається, що позивачка постійно проживала з [PERSON] з грудня 2014 року, мала спільний побут та взаємні права та обов`язки. Так спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв.м. , житловою площею 28,8 кв.м. підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1221486200-01-076-0005, площею 0.120 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягаю, оскільки зазначена земельна ділянка відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку належить [PERSON] . Належних, достатніх та допустимих доказів переходу права власності на вищевказану земельну ділянку до [PERSON] (договір купівлі-продажу тощо) представником позивача суду не надано, а тому суд відмовляє у задоволенні позовної заяви в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial