Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

14 березня 2017 року та уточнено 01 лютого 2021 року представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, 29.06.2005 між сторонами було укладено кредитний договір № КRКWGК00150010, за умовами якого АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у розмірі 17230 доларів США, терміном до 28.06.2020, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором, зокрема, відповідач мала надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, а також інших витрат. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, тоді як відповідач порушила умови договору в частині своєчасного погашення платежів АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим станом на 08.12.2020 виникла заборгованість в розмірі 15756 доларів США, яка складається з наступного: 5632,65 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 3873,56 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1465,53 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 4784,26 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.12.2020 курс долара складає 28,23 грн за 1 долар США, та загальна сума заборгованості еквівалентна 444791,88 грн, яку представник позивача просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заперечення на позов, зі змісту яких встановлено, що позивачем до матеріалів справи не додано первинної бухгалтерської документації, яка давала би можливість перевірити правильність розрахунку заборгованості, та яка є належним доказом надання кредиту, визначення розміру наданого кредитку та розміру сплачених за ним коштів. Грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях, однак вимоги позивача заявлені в доларах США, що зобов`язує позивача підтвердити наявність ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями. Пеня нарахована поза річним строком позовної давності визначеним п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Також, вважає, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після звернення позивача до суду є неправомірним. Вимога щодо стягнення комісії не містить обґрунтування нарахування за надання якої саме послуги, а тому вважає, що вимоги позивача є неправомірними та не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.06.2005 між приватним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», правонаступником АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КRКWGК00150010, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 17230 доларів США, терміном до 28.06.2020 включно. Визначено порядок нарахування відсотків за користування кредитом заборгованості по комісії, та пені, з якими відповідач була ознайомлена та погодилася (а.с.11-12). В порушення умов кредитного договору, відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого заборгованість\~останньої станом на 08.12.2020 становить 15756 доларів США, з яких: 5632,65 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 3873,56 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1465,53 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 4784,26 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується розрахунком (а.с.100-103). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача права позивача щодо порядку погашення заборгованості. Заперечення відповідача не знайшли підтвердження в ході слухання справи належними та допустимими доказами. Нарахування позивачем заборгованості по відсотках, комісії та пені здійснено в порядку передбаченому кредитним договором та на визначених ним умовах. Також, суд не вбачає підстав для застосування річного строку позовної давності до вимоги щодо стягнення пені, з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Кредитний договір між сторонами був укладений терміном до 28.06.2020 включно, однак у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушеного права 14.03.2017, тобто на момент звернення до суду строк виконання зобов`язання відповідача не закінчився. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові № 723/304/16-ц від 23.10.2019 вказала, що\~зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, для позивача при зверненні до суду з даним позовом, складала 6671,88 грн, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved