Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2022 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить припинити та зняти обтяження (заборону) на відчуження нерухомого майна, номер запису про обтяження 25255116, який було накладено державним реєстратором Білоцерківської міської ради Київської області на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року, а саме: обтяження на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої значилась [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право власності від 23 грудня 2021 року належить квартира [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 357/9171/16-ц від 06вересня 2017 року. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 грудня 2017 року, номер запису 24210472. Квартира придбана на електронних торгах арештованим майном, проведених в межах виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року у справі № 357/2192/18 з метою забезпечення позову за заявою [PERSON] , було накладено арешт на квартиру [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 06 березня 2018 року державним реєстратором Білоцерківської міської ради зареєстровано арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 25155116. Наведені вище обставини порушують права позивача як власника нерухомого майна. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 січня 2021 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2022 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 06 травня 2022 року. 05 травня 2022 року на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за його відсутності, підтримання позову в повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Через неявку відповідачів та третьої особи в підготовче засідання, призначене на 06 травня 2022 року, останнє судом відкладено на 23 червня 2022 року. Ухвалою суду від 23 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 серпня 2022 року. Через неявку відповідачів та третьої особи в судове засідання, призначене на 17 серпня 2022 року, останнє судом відкладено на 09 вересня 2022 року. В судове засідання. Призначене на 09 вересня 2022 року сторони не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися судом своєчасно та належним чином. Рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу [PERSON] повернулися на адресу суду з відміткою про його вручення 02.04.2022, 02.08.2022 за закінченням терміну зберігання, 31.08.2022\~ через відсутність адресата за вказаною адресою. Рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу [PERSON] повернулися на адресу суду 08.06.2022, 14.06.2022, 02.08.2022 за закінченням терміну зберігання. Крім цього відповідача [PERSON] повідомлялася про виклик до суду шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Білоцерківського міськрайонного суду 17.03.2022, 06.05.2022, 23.06.2022 та 17.08.2022. Рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень третій особі повернулися на адресу суду з відміткою про його вручення 14.05.2022 та 15.06.2022, 03.08.2022 за закінченням терміну зберігання. Згідно з вимогами ч.3 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд, відповідно до ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України, постановляє ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні фактичні та зміст правовідносин: 23.12.2021 державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво право власності на квартиру [ADDRESS] . (а.с.5). Право власності на вказану квартиру зареєстроване за позивачем 23.12.2021. Крім цього, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно\~ містяться дані про обтяження на вказану квартиру за ухвалою суду від 05.03.2018 у справі № 357/2192/18. Номер запису про обтяження: 25155116. (а.с.6). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2018 у справі № 357/2192/18 за заявою [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] .(а.с.7-8). 22.12.2007 право власності на вказану квартиру було зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/9171/16-ц (а.с.9). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved