Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-14 00:00:00

У липні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 01.06.1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 492, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в сумі 992, 40 грн. В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя у подружжя не склалось, оскільки вони мають різні характери, вподобання та погляди на життя. Подружжя не підтримує шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство, у зв`язку з цим позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе. 22.07.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 10.08.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, копії ухвали надіслані сторонам. 14.09.2022 року позивач подала до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 14.09.2022 року від відповідача до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 01.06.1996 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 492. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, а також статті 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви, тобто в розмірі 496,20 грн., іншу частину сплаченого судового збору повернути позивачу.

Outcome: approved