Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

У серпні 2021 року заявники звернулися до суду із вказаною заявою про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначають, що між ними 30 липня 2010 року було укладено шлюб, який зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 492. У шлюбі у заявників народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, видане Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 20 вересня 2011 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 394). Заявники зазначають, що ними прийнято спільне рішення про розірвання шлюбу, оскільки фактично шлюбні відносини між ними на даний момент припинені та спільне господарство не ведеться. Крім того, заявники проживають окремо один від одного вже більше року. За таких обставин вважають, що їх сім`я розпалась остаточно, термін на примирення призначати не потрібно. Додатково заявники повідомили суд про те, що між ними досягнуто згоди стосовно про визначення місця проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо та розмірі аліментів на дитину. В судове засідання заявники не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чином, до суду надійшли заяви представника заявників про розгляд заяви за їх відсутності, вимоги заяви підтримують у повному обсязі. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявників. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30 липня 2010 року між між [PERSON] , що народився [INFO] та [PERSON] , що народилася [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 492. У шлюбі у заявників народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, видане Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 20 вересня 2011 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 394). Обґрунтовуючи заяву, заявники зазначають що шлюбні відносини між ними фактично припинені, відтак відновлення шлюбних відносин є неможливим. Також судом встановлено, що між заявниками згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя та виховання дитини того з батьків, хто проживатиме окремо та розмірі аліментів на дитину. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, заявник [PERSON] , зобов`язався утримувати дитину до досягнення нею повноліття, надаючи їй щомісячно грошову суму (аліменти) у розмірі, не менше 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч) гривень, нарахування яких починається з 01 серпня 2022 року. Кожний із батьків надає можливість іншому брати участь у житті та вихованні дитини. Заявники домовились про те, що батько дитини має право спілкуватися з дитиною, з урахуванням, стану здоров`я та навчального процесу без обмежень часу та дня тижня, з правом проведення часу як за місцем свого проживання, так і за місцем проживання дитини. Також [PERSON] та [PERSON] домовились і зобов`язалися після розірвання шлюбу не чинити будь-яких перешкод у спілкуванні дитини один з одним, іншими членами сім`ї та родичами з обох сторін. Інші питання виховання дитини вирішуються між сторонами, враховуючи інтереси дитини та відповідно до принципів справедливості, добросовісності та розумності, згідно із моральними засадами суспільства. Ці всі вищенаведені обставини та умови передбачені нотаріально посвідченим Договором про сплату аліментів та участь у вихованні дитини від 29 липня 2022 року Відповідно до умов вказаного договору, дочка - [PERSON] , [INFO] , залишається проживати з матір`ю - [PERSON] , при цьому батько - [PERSON] має право бачитись з нею в порядку, передбаченому зазначеним договором. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved