Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про виділ часток у спільному сумісному майні в натурі, та визначення порядку користування земельною ділянкою. Позовна заява мотивована тим, що з 2010 року [PERSON] та [PERSON] стали власниками 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] , яке складалось з двох жилих будинків «А1», «Б1», та інших підсобних приміщень: гараж Ж, сарай Е, сарай З, вбиральня К, душ И. Будинок А1 був відокремлений парканом від житлового будинку Б1 та інших допоміжних приміщень: будинок - Б1, сарай - Е, сарай - З, гараж - Ж, вбиральня - К, душ - И. Частини будинку не були виділені у натурі з попередніми співвласниками [PERSON] , та [PERSON] , однак склався певний порядок користування домоволодіння з [PERSON] , який сам собі вибрав для користування будинок - Б1, сарай - Е, сарай - З, гараж - Ж, вбиральня - К, душ - И. Після переходу права власності від [PERSON] до позивачів, вони продовжили користуватися будинком А1 , зробили капітальний ремонт, провели до будинку комунікаційні лінії. Суперечності з [PERSON] виникли з приводу користування земельною ділянкою, оскільки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 57 від 05.03.2012 встановлено, що вартість житлового будинку з підсобними приміщеннями якими користується [PERSON] значно дорожча від вартості житлового будинку А1 в якому проживають позивачі. Також, висновком № 161 від 06.09.2012 встановлено, що вартість житлового будинку А1 яким користуються позивачі значно збільшилось після вимушеного ремонту (під`єднання до інженерних комунікацій, заміна газового обладнання на електричне), дозвіл на проведення якого від [PERSON] не потрібен був. Площа земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] , складає 1000 кв.м і має кадастровий номер 1211000000. Кожному із співвласників належить по 500 кв.м, однак у користуванні позивачів знаходиться 374 кв.м, а у [PERSON] - 626 кв.м. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачі просили виділити в натурі 1/2 частину домоволодіння яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: виділ у натурі в домоволодінні житлового будинку А1 з мансардою загальною площею 698 кв.м, житловою площею 57,3 кв.м, водоколонки І, 1/2 частини огорожі № 5, 1/2 частини вимощення ІІ, та визнати право власності за [PERSON] , [PERSON] по 1/2 частині виділеного в натурі житлового будинку А1 з мансардою загальною площею 69,8 кв.м, житловою площею 57,3 кв.м, 1/2 частини огорожі № 5, 1/2 водоколонки І, 1/2 частини вимощення ІІ. Виділити в натурі і визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок Б1 з тамбуром б, сарай Е, сарай З, гараж Ж, душ И, вбиральня К, огорожа № 2, 3; 1/2 частини огорожі № 5, 1/2 частини вимощення ІІ. Розділити та встановити межі користування земельною ділянкою, виділивши сторонам по 500 кв.м, та встановити наступні межі: позивачам від пункту 1 до пункту В - 12,20 м, від пункту 1 до пункту 2 - 10,98 м, від пункту 2 до пункту 3 - 7,20 м, від пункту 3 до пункту Г - 17,24 м, від пункту Т до пункту В - 29,22 м, від пункту Б до пункту В - 27,10 м, що складає 500 кв.м користування земельною ділянкою. До споруд якими користується [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] , встановити такі межі користування земельною ділянкою: від пункту А до пункту Б - 12,72 м, від пункту А до пункту З - 18,04 м, від пункту З до пункту Ж - 15,65 м, від пункту Ж до пункту Д - 26,51 м, від пункту Д до пункту Г - 6,5 м, від пункту Г до пункту З - 17,26 м, від пункту З до пункту 2 - 7,20 м, від пункту 2 до пункту 1 - 10,98 м, від пункту 1 до пункту Б - 12,2 м. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про виділ часток у спільному сумісному майні в натурі. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.07.2006 належить 1/2 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , інша 1/2 частина домоволодіння належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2008. Згідно з технічним висновком про розміщення і технічний стан будівель на ділянці домоволодіння та земельній ділянці за вказаною адресою розташовані такі споруди: жилі будинки А-1, Б-1, літня кухня, перебудована під житловий будинок Б-1, підвал Вп/д, вбиральня К, сарай Е, З, гараж Ж, душ И, тамбур б, мансарда м/с. Самочинно збудовані: літня кухня Б, перебудована під житловий будинок Б-1, вбиральня К, тамбур Б, мансарда м/с, душ И. Рішенням Центрально-Міського районного від 26.10.2009 визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину самочинного будівництва, а саме: переобладнаної літньої кухні Б на житловий будинок Б-1, тамбура Б, мансарди а м/с, душу И, вбиральні К, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини самочинного будівництва, а саме: переобладнаної літньої кухні Б на житловий будинок Б-1, тамбура б, мансарди м/с, душу И, вбиральні К, за вищевказаною адресою. 27.12.2010 [PERSON] подарував належну йому на праві спільної часткової власності 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] подружжю [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/4 частині. Літня кухня Б у 2008 році була перебудована у споруду, яка згодом була визнана житловим будинком Б, спільно з [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти. До продажу [PERSON] 1/2 частини домоволодіння подружжю [PERSON] , співвласники домоволодіння спільно користувалися житловим будинком А. Без попереднього погодження з [PERSON] [PERSON] після продажу своєї частки пустив [PERSON] та [PERSON] до житлового будинку А, після чого останні скориставшись відсутністю [PERSON] , зайняли увесь житловий будинок А. Враховуючи вищеоговорені обставини, [PERSON] просив виділити у натурі 1/2 частку у спільній власності на спірне домоволодіння, яке складається з житлового будинку А-1, яку можна перебудувати у окрему квартиру, а також інші споруди на території домоволодіння. Ухвалою суду від 01.11.2019 після повторного автоматичного розподілу справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 28.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 22.09.2020 та 25.05.2021 за клопотанням представника відповідача за первісним позовом [PERSON] призначено у справі судово-будівельну експертизу. Ухвалою суду від 02.11.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про призначення судово-будівельної експертизи. Позивачі за первісним позовом у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, уточнений первісний позов підтримують у повному обсязі, зустрічну позовну заяву не визнають. Відповідач за первісним позовом у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надав суду заяву якою просив при оцінці доказів у справі розглянути питання про призначення додаткової експертизи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити. Письмовими матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2006 року належить 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] , інша 1/2 частини вищезазначеного домоволодіння належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2008 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою Ю.Я. за реєстровим № 5655, що підтверджується відповідними витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 5, 6, 7, т. 1). Згідно з технічним висновком про розміщення і технічний стан будівель на ділянці домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці за вказаною адресою розташовані такі споруди: жилі будинки літ. «А-1», літ. «Б-1»; літня кухня, перебудована під житловий будинок «Б-1»; підвал «Вп/д»; вбиральня «К; сараї літ. «Е», літ «З»; гараж літ. «Ж»; душ «И»; тамбур «б»; мансарда літ. «м/с». Самочинно збудовані: літня кухня «Б», перебудована під житловий будинок літ. «Б-1»; вбиральня літ. «К»; тамбур літ. «б»; мансарда літ. «м/с», душ літ. «И» (а. с. 16, т. 1) Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2009 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини самочинного будівництва, а саме: переобладнаної літньої кухні літ. «Б» на житловий будинок «Б-1», тамбура літ. «б», мансарди літ. «а м/с», душу «и», вбиральні літ. «К», що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини самочинного будівництва, а саме: переобладнаної літньої кухні літ. «Б» на житловий будинок «Б-1», тамбура літ. «б», мансарди літ. «а м/с», душу «и», вбиральні літ. «К», що розташовані за вищевказаною адресою (а. с. 23, т. 1). Цим рішенням суду встановлено, що в 2008 році [PERSON] та [PERSON] за власні кошти та з власними матеріалами разом переобладнали літню кухню Б в житловий будинок Б-1, який відповідно до наданого ними технічного висновку ПП «Архстудія» в задовільному технічному стані та відповідає санітарним і протипожежним нормам. 27 грудня 2010 року [PERSON] подарував належну йому на праві спільної часткової власності 1/2 частини спірного домоволодіння, подружжю [PERSON] , [PERSON] кожному по 1/4 частині. Сторони оцінили дарунок у розмірі 58028 грн (а. с. 43, т. 1). Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 05 березня 2012 року № 57 запропоновано наступний варіант розподілу домоволодіння [ADDRESS] : 1/2 частини домоволодіння, належного подружжю [PERSON] , [PERSON] , складатиме: житловий будинок «А-1» з мансардою, водоколонка «І», 1/2 частини огорожі № 5, 1/2 частини вимощення «ІІ», всього вартістю 51758 грн; та 1/2 частини домоволодіння буде належати [PERSON] , а саме: житловий будинок «Б-1», сарай «Е», гараж «Ж», сарай «З», душ «И», вбиральня літ. «К», огорожа № 2, № 3, 1/2 частини огорожі № 5, 1/2 частини вимощення літ. «ІІ», всього вартістю 64298 грн. Також запропоновано розподіл земельної ділянки згідно з ідеальними частками, а саме: [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частини 500 кв.м, [PERSON] на 1/2 частини - 500 кв.м (а. с. 79-85, т. 2). Відповідно до висновку проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи від 06 вересня 2012 року № 161 ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 157419 грн. У грошовому відношенні 1/2 частини домоволодіння складає 78709,50 грн. Вартість частини домоволодіння, що знаходиться у [PERSON] та [PERSON] складає 123298 грн. Вартість частини домоволодіння, яка знаходиться у [PERSON] складає суму 34121 грн (а. с.135, т. 2). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15 квітня 2013 року № 81 кошторисна вартість проведених ремонтно-будівельних робіт будинку «А-1» та підсобних приміщень, які згідно з попередніми судово-будівельними експертизами відносяться до будинку «А-1» при розподілі за адресою: [ADDRESS] , з моменту проживання з 15 липня 2010 року на момент проведення судово-будівельної експертизи станом на 06 вересня 2012 року складає 95906 грн (а. с. 171-175, т. 2) У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу). Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Виходячи з аналізу норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який знаходиться у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15 квітня 2013 року № 81 вбачається, що в результаті проведення ремонтно-будівельних робіт [PERSON] та [PERSON] було встановлено паркан зі шлакоблоку, встановлено хвіртку, улаштовано замощення, встановлено паркан з бетонних плит, побудовано господарський блок-туалет, 2 сараї, проведено ремонт цоколю та периметру будинку літ. «А-1», закладено 1 двері та 3 вікна, проведено цементування швів, заміну вікон на металопластикові, виконано дверний проріз, проведено очищення шиферу, фарбування, улаштування санвузлу, підведення води та каналізації, утеплення стін скловатою, поліетиленом, заміну електропроводки у будинку, закладення дверей, улаштування каміну, улаштування зливної ями (а. с. 174-175, т. 2). Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України). Згідно витягу з рішення Центрально-Міської районної у місті ради виконавчого комітету № 357 від 15.10.2014 «Про присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомості», житловому будинку з господарськими будівлями, який належить по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] , замість попередньої адреси: [ADDRESS] (а.с.188, т. 3). Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 26 вересня 2016 року № 42/16 встановлено, що будівля літ. «Б-1» по [ADDRESS] не відповідає ряду вимогам ДБН, які пред`являються для індивідуальних житлових будинків, а саме: - п. 2.9 ДБН В 2.2-15-2005 - висота житлових приміщень від підлоги до стелі повинна бути не менше 2,5 м. Висота житлового приміщення будівлі літ. «Б-1» коливається від 2,07 м до 2,28 м; - п. 2.22 ДБН В 2.2-15-2005 - у квартирах повинні бути передбаченні такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньо-квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. У складі приміщень будівель літ. «Б-1» відсутній санвузол, передпокій між житловою кімнатою та кухнею; - п. 2.24 ДБН В 2.2-15-2005 - площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м. В будівлі літ. «Б-1» площа єдиної житлової кімнати складає 10,5 кв.м; - п. 2.26 ДБН В2.2-15-2005 - в однокімнатних квартирах замість кухонь допускається передбачити кухні-ніші за умови їх обладнання електроплитами та влаштування в них примусової вентиляції. В кухні будівлі літ. «Б-1» встановлено газове обладнання (газова плита, газовий водонагрівач, газовий конвектор опалення); - п. 8.10 ДБН В 3.2-2-2009 - при проектуванні реконструкції і капітального ремонту житлових будинків і окремих квартир, якщо це дозволяють конструктивні та інженерні системи, допускається: об`єднувати приміщення електрифікованої кухні і житлової кімнати в єдину кухню-їдальню. При об`єднанні приміщень газифікованої кухні і житлової кімнати необхідно керуватись п. 12.3.5 цих Норм (передбачити витяжку вентиляцію з механічним спонуканням); улаштовувати вхід до житлової кімнати з газифікованих кухонь-їдалень. Житлова кімната при цьому повинна мати другий вихід у не газифіковане приміщення. В будівлі літ. «Б-1» між газифікованою кухнею та житловою кімнатою відсутня перегородка, тому новостворене приміщення за призначенням слід розглядати як кухню-їдальню. При такому плануванні будівля втрачає єдину житлову кімнату; - п. 5.16 ДБН В 1.1.7-2002 - висота та ширина у просвіті евакуаційних виходів (дверей) для будинків різного призначення встановлюється відповідними НД. При цьому висота цих виходів повинна бути не меншою за 2 м, а ширина - 0,8 м. Висота дверей в приміщеннях будівлі літ. «Б-1» становить 1,75 м. Санітарно-гігієнічні норми, а також температурно-вологісний режим не перевірявся, так як виїзд проводився у теплий період року при температурі близько 20 С. Під час візуального обстеження будівлі «Б-1» по [ADDRESS] суттєвих пошкоджень та руйнувань, які б впливали на несучу здатність не виявлено. Присутні допустимі прогини дерев`яних балок перекриття, які виникли з плином часу експлуатації будівлі; волосяні усадочні тріщини по зовнішніх стінах, які усуваються в процесі поточного ремонту. Несуча здатність будівлі «Б-1» забезпечується. Приміщення будівлі «Б-1» та прилегла до нього територія підтримується користувачем у задовільному стані. Наявний фізичний знос та дефекти будівлі відповідають її року побудови. При ознайомленні експертом зі змістом та висновком судово-будівельної експертизи № 161 від 06.09.2012 за фотографіями та описом будівлі «Б-1» встановлено, що її «Технічний стан - незадовільний, потребує ремонту», детального опису виявлених дефектів в експертизі № 161 не наведено, тому експерт не може вказати які саме недоліки були усунуті. В період між 2012 роком та теперішнім часом користувачем ремонтні роботи проводились, на момент дослідження стан оздоблення приміщень задовільний (а.с.81-90, т. 4). Крім того, висновком судової будівельно-технічної експертизи від 09 липня 2021 року № 81 встановлено, що житловий будинок літ. «Б-1» по [ADDRESS] не відповідає ряду вимогам ДБН, які пред`являються для житлових будинків, діючим на час складання висновку, а саме: п.5.6, п.5.17, п.5.19, п. 5.20 ДБН В.2.2.-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» та п. 7.2.7 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва»: - за п. 5.6 ДБН В.2.2.-15:2019 - висота житлових приміщень від підлоги до стелі повинна бути не менше 2,5 м. Висоту внутрішньоквартирних коридорів, санвузлів та інших підсобних приміщень допускається знижувати до 2,1 м (фактично висота коридору № 1 склала 2,07 м; висота житлової кімнати № 3 поєднаної з кухнею № 2 склала 2,28 м); - за п.5.17 ДБН В.2.2.-15:2019 - нижня межа площі однокімнатної квартири складає 28м2 без урахування площі літніх приміщень (фактично загальна площа житлового будинку літ. «Б-1» складає 23,2м2); - за п.5.19 ДБН В.2.2.-15:2019 - площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 14м2 (фактично площа житлової кімнати складає 10,5м2). Допускається в квартирах влаштування кухні-ніші, а також об`єднання кухні із загальною кімнатою (вітальнею) за умови їх обладнання електроплитою та примусовою витяжною вентиляцією (фактично кухня № 2 обладнана газовим обладнанням); - за п.5.26 ДБН В.2.2.-15:2019 - допоміжні приміщення квартири II категорії комфортності повинні бути обладнані: ванна кімната - ванною (або душем) та умивальником; туалет - унітазом та умивальником площею не менше 1,5м2; суміщений санвузол - ванною (або душем), умивальником і унітазом площею не менше 3,8м2 (фактично в житловому будинку відсутнє приміщення ванної кімнати, а душова кабіна встановлена в коридорі № 1); - п. 7.2.7 ДБН В. 1.1-7:2016 - висота та ширина у просвіті евакуаційних виходів (дверей) для будинків різного призначення повинна бути: висота не менша за 2 м, ширина - 0,8 м (фактично розміри вхідної двері в приміщення № 1 складають: ширина 0,7 м, висота 1,68 м; а двері в приміщення № 2 складають: ширина 0,78 м, висота 1,73 м). Виявлені невідповідності житлового будинку літ. «Б-1» по [ADDRESS] вимогам ДБН, які пред`являються для житлових будинків, не могли виникнути після виділення цієї будівлі у власність [PERSON] у квітні 2014 року через погане ставлення до вказаної будівлі, невиконання необхідних робіт з утримання, порушень правил користування, спричинення шкоди, оскільки висота та площа житлових приміщень, загальна площа будинку, склад приміщень та розміри дверей відносяться до об`ємно-планувальних характеристик будівлі, які формуються під час будівництва та які відповідають даним при обстеженні будівлі з 2008 року по теперішній час. В матеріалах справи на стор. 188, том 3, наявний витяг з рішення № 357 від 15.10.2014 про присвоєння поштової адреси житловому будинку з господарчими будівлями власників [PERSON] (частка 1/2) та [PERSON] (частка 1/2) з попередньої поштової адреси - [ADDRESS] . Тому під час дослідження 30.06.2021 експертом була досліджена частина домоволодіння [ADDRESS] , яка знаходиться в користуванні [PERSON] . Частина домоволодіння якою користується [PERSON] та [PERSON] (на теперішній час під [ADDRESS] ) експертом не досліджена. (а.с. 109-120, т. 5). Таким чином, суд вважає, що відсутня потреба у призначенні додаткової будівельно-технічної експертизи за клопотанням відповідача за первісним позовом [PERSON] , оскільки експертом проведено експертизу на підставі ухвали суду в межах поставлених запитань, та з урахуванням предмету спору у справі щодо домоволодіння [ADDRESS] . Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що володів половиною домоволодіння [ADDRESS] , інша частина належала [PERSON] [PERSON] встановив паркан за свої кошти, на що отримав згоду від [PERSON] , також провів воду, зробив технічну документацію. Будинок потребував грошових вкладень, також виникали конфлікти з [PERSON] , тому вирішив продати свою частину, пропонував останньому, однак той не мав грошей щоб купити, при цьому різними способами йому заважав, через що покупці відмовлялися від купівлі домоволодіння, однак згодом подружжя [PERSON] погодились придбати будинок. Свідок [PERSON] показала, що проживає неподалік від сторін, працює головою квартального комітету, їх вулиця їй підпорядкована. З усіма у нормальних відносинах. У 2003 році будинок продавався, вона хотіла купити племіннику, під час огляду будинку на ньому була тріщина, водоколонка знаходилась за забором, однак відмовились через те, що він поділений на двох власників. Зі слів [PERSON] їй відомо, що в них з [PERSON] були сварки щодо порядку користування будинком, згодом [PERSON] встановив паркан. Після того як частину будинку купили [PERSON] , ті також приходили до неї скаржилися на дії [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що колишній колега [PERSON] , у 2003 році допомагав останньому відремонтувати телевізор, який перенесли у літню кухню будинку [ADDRESS] . Крім них у будинку нікого не було, він не пам`ятає чи говорили вони про власників будинку. Свідок [PERSON] показала, що з 2007 року вона знайома з [PERSON] та його дружиною, вони робили ремонт в будинку [ADDRESS] , виносили речі в літню кухню, де зараз проживають, також робили два виходи з будинку щоб проживати разом з пасинком, однак останній не дозволяв робити ремонт в будинку. Під час візиту у будинку крім них нікого не було. Свідок [PERSON] пояснила, що вона дружина [PERSON] , спільно проживають з 2007 року, у 2008 році його пасинок сказав поділити будинок, запропонував їм 2500 доларів США, як половину вартості будинку, однак у них не було такої суми грошей, тому пасинок продав половину будинку [PERSON] , який без їх відома встановив паркан, а згодом продав свою частину будинку [PERSON] . У [PERSON] з [PERSON] виникали конфлікти з приводу користування будинком. Вони хотіли зробити ремонт у будинку, тому повиносили свої речі у літню кухню, зимою жили у квартирі, ремонт не робити оскільки не було документів на будинок, не знали де чия частина будинку. Відповідно до статті 357 ЦК України, поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співаників. Так, жодної домовленості співвласників спірного домоволодіння стосовно його поліпшення, здійсненого подружжям [PERSON] сторонами не досягнуто. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 161 від 06.09.2012 встановлено, що ринкова вартість домоволодіння складає 157419 грн, в грошовому відношенні 1/2 частина складає 78709,50 грн. Вартість частини домоволодіння, яка знаходиться у [PERSON] та [PERSON] складає 123298 грн, вартість частини домоволодіння, яка знаходиться у [PERSON] складає 34121 грн. При цьому, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 81 від 15.04.2013 кошторисна вартість проведених ремонтно-будівельних робіт будинку «А-1» та підсобних приміщень, які згідно попередніх судово-будівельних експертиз відносяться до будинку «А-1» при розділі за адресою: [ADDRESS] з моменту проживання з 15 липня 2010 року на моменту проведення судово-будівельної експертизи станом на 06 вересня 2012 року складає 95906 грн (а.с. 171-179, т. 2). Так, враховуючи вартість частини домоволодіння, якою користується подружжя [PERSON] , на момент отримання ними домоволодіння у власність складала 27392 грн (123298 грн - ринкова вартість частини домоволодіння, згідно експертизи № 161 від 06.09.2012 «відняти» 95906 грн - кошторисна вартість проведених ремонтно-будівельних робіт будинку «А» та підсобних приміщень, згідно експертизи № 81 від 15.04.2013) та вартість частини домоволодіння, якою користується [PERSON] складає 34121 грн, суд дійшов висновку, що різниця вартості частини спірного домоволодіння складає 6729 грн. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 04.10.1991, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Таким чином, суд вважає правомірними вимоги позивачів за первісним позовом в частині розподілу та виділу в натурі частини домоволодіння між сторонами та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] різницю вартості домоволодіння в розмірі 6729 грн, а тому в цій частині первісний позов підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Земельна ділянка на якій розташований будинок [PERSON] , [PERSON] та будинок [PERSON] на теперішній час не приватизована та право користування земельною ділянкою не визначено в установленому законом порядку. Вказана земельна ділянка знаходиться у спільному користуванні. Сторонами не надано до суду жодних належних доказів надання їм особисто у користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на відповідній правовій підставі, про встановлення меж земельної ділянки в натурі чи відновлення меж земельної ділянки в натурі, відповідно до норм чинного законодавства. Питання регулювання земельних відносин відповідно до п. 34 ст. 20 ЗК України «Про місцеве самоврядування в України» віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори в межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. І тільки в разі незгоди власників землі або користувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, спір вирішується судом. Відповідно до ст. 125 ЗК України, яка діяла на момент набуття права власності сторонами на домоволодіння [ADDRESS] право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Виходячи з викладеного суд вважає вимоги [PERSON] та [PERSON] відносно поділу земельної ділянки недоведеними, та такими що не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Із встановлених судом обставин, та аналізу досліджених доказів суд вважає вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] не доведеними, та такими, що задоволенню не підлягають. При цьому суд враховує процесуальну поведінку [PERSON] щодо неодноразових змін ним позовних вимог та зважає на встановлені рішенням суду обставини про відповідність житлового будинку Б-1 санітарним і протипожежним нормам, а також на первісні вимоги до [PERSON] (а.с.41-42, т. 1), та пропозицію про вирішення спору мирним шляхом (а.с.185, т. 2). Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати на правничу допомогу, та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги з рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат (ч. 4 ст. 139 ЦПК України). З огляду на те, що позивачами за первісним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 626 грн, витрати за проведення судової будівельно-технічної експерти на суму 3300 грн, та витрати на правничу допомогу в розмірі 1050 грн, а тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на їх користь вказаний розмір судових витрат. Напідставі вищевикладеного,

Outcome: partial