Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.07.2020 року, в розмірі 257 208,50 грн. та 3 858,13 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що відповідно до укладеного договору № 500835831 від 20 липня 2020 року відповідач отримав кредит у сумі 270 173,15 грн. з фіксованою відсотковою ставкою 23% річних строком на 48 місяці. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 06.10.2021 у нього утворилась заборгованість на суму 257 208,50 грн., з яких 242 822,83 грн. - заборгованість за кредитом; 14 385,67 грн. заборгованість за відсотками. Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі відкрито провадження із викликом сторін. 07 червня 2022 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відзиву на позов не подавав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив 20 липня 2020 року [PERSON] підписав оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500835831 на суму 270 173,15 грн. зі сплатою 23% річних на строк 48 місяців, тобто до 21 липня 2024 року з зазначенням сукупної вартості кредиту, порядку та розміру повернення кредиту, сплати відсотків щомісячно та відповідальності у вигляді неустойки в разі прострочення платежів. Оферта, підписана [PERSON] та отримана представником АТ «Альфа-Банк». 20 липня 2020 року представник АТ «Альфа-Банк» підписав Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 500835831, якою прийнято пропозицію відповідача на умовах Оферти. Також, 20 липня 2020 року сторонами підписано додаток № 1 до Угоди про надання кредиту №500835831, що містить «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг». Нижче зазначено, що підпис позичальника свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту, відсотків та комісію за розрахунково-касове обслуговування. Окрім того, сторонами підписаний паспорт споживчого кредиту, пунктом 3 якого визначено розмір споживчого кредиту - 270 173,15, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, строк кредитування (48 місяців), пунктом 6 визначено реальну річну процентну ставку (23,00% річних). Із виписки банку встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом у гривні та Виписки по особовим рахункам із 20.07.2020 р. по 06.10.2021 р., поточна заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 06.10.2021 складає 42 333, 86 грн., з яких 27 948,19 грн. заборгованість за кредитом, 14 385,67 грн. - заборгованість по відсотках; загальна заборгованість становить 257 208,50 грн., з яких 242 822 грн. 83 коп. заборгованість за кредитом, 14 385,67 грн. - заборгованість по відсотках. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. У статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Встановивши, що 20 липня 2020 року Банком надано відповідь (акцепт) на пропозицію відповідача (оферту) від 20 липня 2020 року на умовах, які зазначені в цій оферті з дотриманням строку встановленого в оферті, суд дійшов висновку, що таким чином, сторонами в розумінні ст. 643 ЦК України було укладено договір про надання кредиту. Виконання кредитором своїх зобов`язань, фактична видача позичальнику кредиту у розмірі 270 173,15 грн. та часткове виконання позичальником зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом підтверджені позивачем наданням до справи виписок по особових рахунках за період з 20.07.2020 року до 06.10.2021 року. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки з карткового рахунку, що містяться в матеріалах справи суд вважає належним доказом перерахування кредитних коштів відповідачу. Враховуючи наведене, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що кредитор виконав свої зобов`язання та фактично видав позичальнику кредит у розмірі 270 173,15 грн., а позичальник в подальшому протягом певного строку частково виконував свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. В розумінні ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; 2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; 3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; 4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; 5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; 6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; 7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору; 8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави. Враховуючи наведене, не має підстав для висновку, що до правовідносин, пов`язаних з видачею/отримання/поверненням виданого [PERSON] кредиту за договором № 500835831 від 20.07.2020 року не поширюється Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10.06.2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. На підставі наведеного, можна зробити висновок, що частина 4 статті 16 зазначеного Закону у редакції, чинній на час укладення кредитного договору та на час звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати. У постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла до правого висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» фактично містить такі ж вимоги, які ї частина 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», яка також встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Враховуючи наведене та приймаючи до уваги встановлені у справі обставини та що позивач (кредитодавець) звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, не дотримавши вимоги частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо досудового врегулювання спору, у суду немає підстав для задоволення вимог в частині дострокового стягнення коштів за договором. Тобто, суд вважає, що задоволенню в даному випадку, згідно з встановленими обставинами, підлягають лише вимоги в частині простроченої (непогашеної) заборгованості, яка утворилася станом на 06.10.2021 року у відповідності до графіку, який міститься у додатку № 1, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Судом встановлено, що поточна заборгованість відповідача на 06.10.2021 року становила 42 333,86 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 27 948,19 грн., за відсотками 14 385,67 грн., які підлягають стягненню із нього у користь позивача. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме, згідно розрахунку: 42 333,86грн. (задоволена частина вимог) : 257 208,50 грн. (ціна позову)) х 100 = 16,4 %, а тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 632,73 грн. (16,4 % від 3 858,13 грн.). На підставі наведеного,

Outcome: partial