Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

03.06.2022\~року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, якою просить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 21 600 (еквівалент 600 доларів США на день платежу) щомісячно, починаючи з дати ухвалення урядом України рішення про припинення заборони чоловікам морякам (як військово зобов`язаним особам призивного віку) виїжджати за кордон для працевлаштування і до повноліття дитини. До прийняття рішення урядом України про відміну заборони чоловікам морякам ( як військово зобов`язаним особам призивного віку) виїжджати за кордон для працевлаштування стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10500 гривень ( еквівалент 300 доларів США на день платежу) щомісячно, починаючи з дати подання позову. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 13 листопада 2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Протягом року, шлюбні стосунки погіршилися, та позивач з сином переїхали жити до іншої квартири. Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В ході перемовин з відповідачем ними було досягнуто домовленості про те, що відповідач буде сплачувати аліменти на утримання дитини - грошову сум еквівалентну 600 доларів США, щомісячно. Також, вони прийшли згоди стосовно того, що на даний час внаслідок дій воєнного стану на території України, і як наслідок відсутності у відповідача можливості працювати за спеціальністю моряка, він буде виплачувати у якості аліментів на утримання дитини грошову суму еквівалентну 300 доларів США щомісячно, до припинення заборони чоловікам, як військовозобов`язаним особам призивного віку, виїжджати за кордон для працевлаштування. У зв`язку з нестабільністю цін в Україні, позивачу не вистачає коштів на утримання дитини та забезпечення її всім необхідним для належного рівня життя, а тому вона потребує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач фізично здорова людина, має дохід, нерухоме майно, транспортний засіб, інших утриманців немає, а тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у заявленому розмірі. Ухвалою суду від 06.06.2022 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засіданні по справі. 16.06.2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Черненко М.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає частково. Відповідач не заперечує того, що як батько зобов`язаний утримувати дитину, однак не погоджується з розміром аліментів, який визначила позивачка у позові. Відповідач на даний час є безробітним, тому як за фахом він моряк, та у зв`язку із обмеженням щодо виїзду за кордон чоловіків призивного віку, під час воєнного стану, він не має можливості виїхати за кордон для працевлаштування, не зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця, на обліку у державній службі зайнятості не перебуває, та відповідно будь-яких інших виплат не отримує, сьогоднішній його дохід мінливий. А тому, він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі зазначеному у позовній заяві. Зазначив, що він погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 8000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 22.08.2022 року від позивача [PERSON] та її адвоката Рибак І.О. надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 8000 грн на місяць, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з дати подачі позову. В обгрунтування відповіді на відзив зазначила наступне позовні вимоги формувались на первісній усній домовленості між сторонами, і були викладені у позові виходячи із домовленостей. Нажаль, відповідач швидко змінив свої обіцянки і став дотримуватись іншої думки стосовно розміру аліментів. Враховуючи той факт, що відповідач запропонував аліменти у розмірі 8000 гривень, сума яких перевищує прожитковий мінімум дитини, позивачка вважає доцільним погодитись на дану суму. Перебування позивача у шлюбі не звільняє батьків від обов`язку матеріально утримувати дитину, і здійснювати її духовне виховання. До судового засідання позивач [PERSON] та її адвокат Рибак І.О. не з`явилися, були повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Адвокат Рибак І.О. подала до суду заяву, в якій зазначила, що вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 8000,00 гривень щомісячно, та розглядати справу у її та довірителя відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник до судового засідання не з`явилися, були повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Черненко М.О. надійшла заява, якою він позовні вимоги визнав частково, із урахуванням змісту відзиву на позовну заяву, просив розглянути справу за його та відповідача відсутності. Фіксування судового засідання не здійснювалось технічним записом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно,\~повно,\~об`єктивно\~та безсторонньо\~оцінивши докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~дійшов\~висновку\~що позовна\~заява підлягає\~частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 листопада 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2987. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Це підтверджується копією свідоцтва про народження актовий запис № 1235 від 11.09.2019 року, серія [NUMBER] . Позивач разом із малолітнім сином проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2, 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року\~(з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За положеннями ч.1\~ст.191 СК України\~\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до положень ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Суд зазначає, що пред`явлення до суду позову про стягнення аліментів вказує на те, що сторони як батьки дитини не досягли домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дитину. Позов до суду подано матір`ю, з якою проживає малолітній, відтак право вибору способу стягнення аліментів належить саме [PERSON] , вимоги якою заявлено про присудження аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~малолітньої дитини\~ [PERSON] підлягають присудженню у твердій грошовій сумі. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно норм ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провдаження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24\~постанови від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] досягнуто згоди щодо стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - у твердій грошовій сумі 8000,00 грн, щомісячно. Тому, враховуючи досягнення між сторонами домовленості, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 8000,00 грн. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Крім цього, враховуючи норми\~ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча\~\~пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial