Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

У грудні 2021 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в уточненій редакції якої позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31.08.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за №1218. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, про що, між іншим, вказує наявність спірної заборгованості, оскільки строк, за який проводилося стягнення, становить майже десять років. Крім того, зазначено про порушення механізму стягнення за виконавчим написом, оскільки його вчинено за відсутності повідомлення про вручення поштового відправлення вимоги про усунення порушень. Посилаючись на зазначене, з метою захисту своїх прав, позивач вказує на те, що вимушений звернутися до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 03.12.2021 року справу передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою суду від 03.12.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю приписам ЦПК України. Ухвалою суду від 03.12.2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 20.12.2021 року у зв`язку з усуненням недоліків, зазначених в ухвалі від 03.12.2021 року, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 20.12.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 24.01.2022 року було надано суду відзив на позов, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що оскаржуваний виконавчий напис відповідає всім вимогам, підстави для його скасування відсутні, та акцентовано увагу на судовій практиці, яка містить висновки про відсутність підстав для скасування виконавчого напису нотаріуса у разі наявності порушень при його вчиненні, які не призвели до суттєвого порушення прав боржника та стягувача. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до копії виконавчого напису, вчиненого 31.08.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №1218, запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Також, з вказаного виконавчого напису вбачається, що передумовою звернення стягнення на майно, є заборгованість за кредитним договором №DNHDGI0000001672 від 19.11.2007 року, розмір якої становить 998\~079,94 грн. та яка складається з: заборгованості за кредитом 176\~105,67 грн., заборгованості за відсотками 246\~338,60 грн., пені 575\~635,67 грн. Строк, за який проводиться стягнення десять років вісім місяців, а саме з 19.11.2007 до 19.07.2018 року. Згідно копії договору про іпотечний кредит №DNHDGI0000001672 від 19.11.2007, сторонами якого є ЗАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та [PERSON] , останньому надано кредит у розмірі 176\~750,00 грн. зі сплатою відсотків на рівні 15% річних та з кінцевим строком повернення до 19.11.2037 року. Відповідно до п.6.2 6.3 вказаного договору, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту (внесенню чергових платежів), кредитор набуває право вимоги дострокового повернення кредиту. Дострокове повернення кредиту повинно бут здійснено в строк зазначений кредитором у вимозі, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати її отримання. Згідно копії рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.08.2017 року, ухваленого за результатами розгляду справи №200/14172/15, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» стягнуто заборгованість за договором №DNHDGI0000001672, яка станом на 28.05.2015 року становила 623\~831,78 грн. Також, позивачем надано копію письмової вимоги про усунення порушень за договором №DNHDGI0000001672 та копію опису вкладення до листа. Письмова вимога направлена банком 31.07.2018 року. За загальними положеннями, визначеними ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 29 червня 1999 року на виконання вимог\~ст.87 Закону України №3425-ХІІ\~Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік). Відповідно до п.1 вказаної постанови документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно зі\~ст.88 Закону №3425-ХІІ\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За правилами, встановленими\~статтею 5 Закону №3425-ХІІ, нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Пунктом 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5\~(далі - Порядок), встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. З аналізу приведених норм вбачається, що виконавчий напис - є одним з інститутів правового регулювання відносин між кредитором і боржником, який обумовлюється відсутністю у сторін таких правовідносин спору по суті вимог. При цьому законодавство покладає на нотаріусів не тільки формальну роль із вчинення виконавчих написів, але й функції з оцінки документів, що надаються кредиторами на предмет наявності або відсутності спірних правовідносин, періоду формування заборгованості, відповідності вимог кредитора чинному законодавству тощо. Верховним Судом неодноразово аналізувались положення підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та вказувалось про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.\~Наведена норма Порядку вчинення нотаріальних дій спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника (постанова ВС/КЦС від 11.10.2023 прийнята за результатами розгляду справи №344/13138/21). У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника, цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15 зазначила, що наведена норма Порядку вчинення нотаріальних дій спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом. З огляду на те, що виконавчий напис нотаріусом вчинено 31.08.2018 року, а письмову вимогу направлено лише 31.07.2018, і доказів її отримання боржниками матеріали справи не містять, заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Також, суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування доводів позивача щодо не отримання ним вимоги банку про усунення порушень. Тобто, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та порядку повідомлення боржника щодо вимоги про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на те, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису у суму боргу, яка запропонована до стягнення, включено суму, яка вже була стягнута за рішенням суду, що свідчить про неправомірне збільшення боргу за період до 28.05.2017 року, наявні всі підстави вважати спірною розмір заборгованості, пред`явленої до стягнення, що є окремим фактором для задоволення заявлених позовних вимог. З огляду на вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню, з визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 31 серпня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1218, про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № DNHDGI0000001672 від 19 листопада 2007 року з [PERSON] на користь Акціонерного товариства\~Комерційний банк\~«ПриватБанк» за період з 19 листопада 2007 року по 19 липня 2018 року у загальному розмірі 1\~001\~579,94 грн. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати по справі сплачений судовий збір у розмірі 1\~362, 00 грн.

Outcome: approved