Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-04 00:00:00

30.06.2017 р. до Голосіївського районного суду м.Києва звернулось ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 130064,60 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" та [PERSON] укладено Кредитний договір № ІКСАSНSТG.228474.001, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу у тимчасове користуванні строковий кредит, на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання у розмірі 20 600,00 (двадцять тисяч шістсот) гривень на споживчі потреби, терміном користування кредитом до 12 лютого 2017 р. і зі сплатою процентної ставки за кредитом - 0,001 % річних. Позичальник сплачує комісію за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0 % від сумі кредиту щомісяця в період сплати. Сторони погодили, що період сплати кредиту, комісії та процентів - з "01" по "10" число кожного місяця починаючи з наступного місяця після дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими (п. 2.4 Кредитной договору). Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором в зв`язку з чим станом на 12.06.2017 р. у нього виникла заборгованість в розмірі 130064,60 гривень, яка складається: з простроченої заборгованості по тілу кредиту - 18282,88 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 10838,38 гривень, поточна заборгованість за комісією - 618 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 21630 гривень, заборгованість по пені та штрафу 78695,34 гривні. Оскільки в добровільному порядку позичальник не виконав свої зобов`язання позивач просить стягнути суму боргу за кредитним договором в судовому порядку. 11.09.2017 р. на підставі ухвали судді Голосіївського районного суду м.Києва Новака А.В. відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в загальному порядку. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 12.09.2018 р. справа прийнята в провадження судді Колдіної О.О. В подальшому до участі у справі залучено ТОВ «Довіра та гарантія» в якості правонаступника ПАТ "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ". Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, однак подав до суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки останній платіж за договором було внесено в червні 2014 року, однак Банк звернувся до суду в вересні 2017 року. 28.01.2020 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. Позивачем подана заява про розгляд справи у відсутність представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений за місцем реєстрації в порядку, передбаченому ст.ст.128, 130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" та [PERSON] укладено Кредитний договір № ІКСАSНSТG.228474.001, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу у тимчасове користуванні строковий кредит, на умовах повернення, строковості, платності та цільового використанні у розмірі 20 600,00 (двадцять тисяч шістсот) гривень на споживчі потреби, терміном користування кредитом до 12 лютого 2017 р. і зі сплатою процентної ставки за кредитом - 0,001 % річних. Позичальник сплачує комісію за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0 % від сумі кредиту щомісяця в період сплати. Відповідно до п.2.4 Кредитного договору період сплати кредиту, комісії та процентів - з "01" по "10" число кожного місяця починаючи з наступного місяця після дати підписання даного договору. При несплаті кредиті комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими (п. 2.4 Кредитной договору). Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, останній платіж відповідно до наданого розрахунку заборгованості внесено 19.06.2014 р. Станом на 12.06.2017 р. у нього виникла заборгованість в розмірі 130064,60 грвень, яка складається: з простроченої заборгованості по тілу кредиту - 18282,88 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 10838,38 гривень, поточна заборгованість за комісією - 618 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 21630 гривень, заборгованість по пені та штрафу 78695,34 гривні. Судом встановлено, що 09.12.2015 р. Банк надіслав на адресу позичальника письмову вимогу щодо дострокового погашення всієї суми заборгованості до 07.01.2016 р. Відповідно до п.3.1.11 Кредитного договору Банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії та/або процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання у строки, встановлені у вимозі від 09.12.2015 р., якою Банк змінив терміни виконання зобов`язань в повному обсязі, а отже Кредитор набув право вимоги до Позичальника щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором достроково в судовому порядку. 26.06.2017 р. Банк звернувся до суду з відповідним позовом. 06.02.2018 р. між ПАТ «ВБР» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір № 103 про відступлення прав вимоги за Кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Відповідач подав до суду заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Як встановлено судом, Кредитором був змінений строк виконання зобов`язання та надіслана вимога про дострокове погашення всієї суми боргу до 07.01.2016 р. Позичальник не виконав зазначені зобов`язання, в зв`язку з чим Кредитор набув право вимоги в судовому порядку, а отже, в даному випадку строк позовної давності до вимог Банку повинен розраховуватись з 08.01.2016 р. Звернувшись до суду 26.06.2017 р. Банк дотримався вимог закону щодо звернення до суду з позовом про стягнення основної суми боргу, процентів за користування кредитним коштами та комісії в межах строку загальної позовної давності, а отже такі вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Натомість, суд погоджується з твердженнями відповідача про пропуск позивачем строків звернення до суду з вимогами про стягнення пені, яка нарахована за період з 12.03.2014 р. по 10.06.2017 р. Такі вимоги Банку підлягають задоволенню в межах спеціального строку позовної давності, тобто за 12 місяців, що передуть строку звернення до суду з позовом, тобто в розмірі відповідно до проведеного судом розрахунку 47143,58 гривень. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на що, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial