Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Відповідач у судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.1996р., зареєстрованого в реєстрі за № 459; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.1996р., зареєстрованого в реєстрі за № 460; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про укладання шлюбу [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія довідки Долинської сільської ради від 23.12.2019р. № 02-14/455; копія книги реєстрації сертифікатів; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії після смерті [PERSON] від 20.12.2020р.; копія листа Ренійської районної державної нотаріальної контори від 19.07.2022р.; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.07.2022р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] померла матері позивача [PERSON] . За життя їй належало право на земельну частку (пай) в КСП «Анадол» в с. Долинстьке Ренійського району розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094906. Зазнчений сертифікат виписаний та зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [PERSON] , але не був отриманий, про що свідчить копія довідки Долинської сільської ради від 23.12.2019р. № 02-14/455. Після її смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіт не залишила. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом були її діти: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та чоловік спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Інших спадкоємців які б мали обов`язкову долю у спадщині немає. У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 08.02.1996р. лише на частину спадкового майна. Таким чином, вона прийняла спадщину та не заявила про відмову від неї. Чоловік спадкодавця [PERSON] , помер [INFO] до спливу шести місячного строку, не встигнув оформити спадщину. Відповідач [PERSON] на спадщину не претендувала, не вчинила ніяких дій щодо прийняття спадщини. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), однак їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняла спадщину, що залишилася після померлої матері [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла у 1995 (тобто до набрання чинності ЦК України 2003 р.), а позивач прийняла спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963 р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, після смерті [PERSON] позивач як спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняла шляхом подачі заяви до нотаріальної контори у передбачений законом строк. Відповідач на спадщину не претендувала, не вчинила ніяких дій щодо прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] позивач у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але вона фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала разом із спадкодавцем, доглядала за ним, отже вважається такою, що прийняла спадщину. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує проти того щоб спадщину на своє ім`я оформила позивач. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., однак, вона не мала змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на право на земельну частку пай з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved