Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

15 березня 2021 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, яким просив стягнути з [PERSON] на власну користь завдану майнову шкоду спричинену дорожньо - транспортною пригодою (далі по тексту - ДТП) в розмірі 681000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 10710 грн. 00 коп. Вимоги обґрунтовано тим, що 24 листопада 2020 року відповідач, керуючи автомобілем Nissan Х-trail, д.н.з. [NUMBER] , на автодорозі Київ - Харків _ Довжанський М-03 на 211 км. не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на металеву бар`єрну огорожу, що призвело до механічних пошкоджень. Власником даного транспортного засобу (далі по тексту - ТЗ) є позивач. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року [PERSON] визнано винним в правопорушенні п. 12.1 ПДР України та встановлено факт наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак звільнено від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП. Дана постанова суду набрала законної сили. За наслідком отриманої інформації від судового експерта, позивач визначив розмір завданої майнової шкоди в розмірі 681000 грн. 00 коп., які просив стягнути з відповідача на власну користь. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для їх реалізації. 09 квітня 2021 року позивач подав до суду заяву, якою зменшив раніше заявлений розмір матеріальної шкоди з суми 681000 грн. 00 коп. на 680570 грн. 00 коп. Наведене обумовлено тим, що при зверненні до суду з позовом [PERSON] визначив орієнтовно розмір майнової шкоди, але 07 квітня 2021 року ним отримано висновок судового експерта Тараканова Ю.Ю. за результатами проведеної авто товарознавчої експертизи № 377 від 06 квітня 2021 року. 21 квітня 2021 року [PERSON] подав відзив на позов, яким просити відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, оскільки позивач заявив вимогу про відшкодування майнової шкоди не обґрунтувавши її належними дока замами. 20 травня 2021 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, у якому підтримав уточнені позовні вимоги та зазначив, що майнова шкода визначена на підставі висновку експерта за № 377 від 06 квітня 2021 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року дану справу для судового розгляду передано за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судових справ від 12 липня 2021 року головуючим суддею у даній справі визначено суддю Яковлєву Л.В. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року справу прийнято до провадження Бориспільського міськрайонного суду Київської області, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року у справі закрито підготовче провадження і призначено її до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того зазначив, що оскільки залишки автомобіля відчужено за 49000 грн. 00 коп., він не заперечує щодо стягнення з відповідача на його користь відшкодування майнової шкоди, зменшеної на вказану суму. Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні, оскільки [PERSON] був працевлаштованим у адвокатському обєднанні позивача на посаді менеджера, але фактично виконував обов`язки водія [PERSON] . Крім того зазначили, що вартість матеріальної шкоди є явно завищеною, оскільки позивач набув дане авто у власність за меншу суму. Суд, заслухавши надані сторонами пояснення та дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року, ухваленому у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що власником автомобіля Nissan Х-trail, д.н.з. [NUMBER] , 2018 року випуску з 05 листопада 2019 року був [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 4). Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року 24 листопада 2020 року о 14 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Nissan Х-trail, д.н.з. [NUMBER] , на автодорозі Київ - Харків _ Довжанський М-03 на 211 км. не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на металеву бар`єрну огорожу, що призвело до механічних пошкоджень (а.с. 5). За змістом вказаної постанови [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з малозначністю, провадження у справі закрито обмежившись усним зауваженням. Проте, також встановлено доведеність вини і наявність в діях відповідача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року набрала законної сили 01 лютого 2021 року. Відповідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предме-том висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. 11 лютого 2021 року між позивачем та судовим експертом Таракановим Ю.Ю. було укладено договір щодо проведення авто товарознавчої експертизи, у зв`язку з чим 06 квітня 2021 року складено висновок експерта за № 377, яким визначено : вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Х-trail, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових становить 753785 грн. 34 коп.; матеріальний збиток спричинений пошкодженням даного автомобіля під час ДТП від 24 листопада 2020 року станом на 15 лютого 2021 року становить 680570 грн. 00 коп. (а.с. 24-42). За змістом п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у цій сфері регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу Nissan Х-trail, д.н.з. [NUMBER] на дату настання ДТП була забезпечена у ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР - 201660315. 29 жовтня 2021 року ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» у відповідь на звернення [PERSON] направило останньому лист за вихідним № 1057, яким повідомило позивача про те, що у страховика не виник обов`язок по відшкодуванню страхового відшкодування, оскільки саме забезпеченим ТЗ скоєно ДТП (п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (а.с. 103). Згідно ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст.1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Джерелом підвищеної небезпеки, відповідно ст. 1187 ЦК України, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у справі № 756/2632/17 від 22 квітня 2020 року, аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. У зв`язку з наведеним судом встановлено, що [PERSON] з 26 серпня 2011 року по 01 грудня 2020 року обіймав посаду офіс - менеджера в Адвокатському об`єднані «Адвокатська фірма «Єфімов та партнери». Наведене підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] заведеної в 1977 році на ім`я відповідача, (а.с. 153-154). Листом від 29 серпня 2022 року вказане Адвокатське об`єднання повідомило суд, що на офіс - менеджера [PERSON] , згідно посадової інструкції, було покладено наступні обов`язки : зустріч відвідувачів; адміністративно - господарська підтримка роботи офісу; забезпечення функціонування оргтехніки та побутової техніки офісу; забезпечення чистоти і порядку в офісі; здійснення доставки документів та договорів; відправка та отримання кореспонденції; виконання інших завдань господарського характеру щодо забезпечення діяльності офісу. Наголосило також, що у посадові обов`язки відповідача, як офіс - менеджера, не входили обов`язки з виконання завдань за межами м. Києва та перебування у відрядженні. З 01 квітня 2020 року по день звільнення у грудні 2020 року [PERSON] перебував у відпустці без збереження заробітної плати за власним бажанням, на підтвердження чого надано наказ № 08/2020-к від 31 березня 2020 року. Також зазначено, що транспортний засіб Nissan Х-trail, д.н.з. [NUMBER] не перебував на балансі, у власності, володінні чи користуванні Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Єфімов та партнери». З наведеного вище суд приходить висновку, що [PERSON] хоч і перебував у трудових стосунках з вказаним адвокатським об`єднанням, проте на нього не було покладено обов`язків та він їх, відповідно, не виконував щодо виконання водійських послуг, перевезення чи виїзду за межі м. Київ. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Крім того, пошкоджений транспортний засіб є особистою власністю позивача та не перебував на балансі, у власності, володінні чи користуванні адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Єфімов та партнери». Відтак, суд приходить висновку, що [PERSON] заподіяв майнову шкоду [PERSON] , як власнику ТЗ, саме у зв`язку з володінням автомобілем Nissan Х-trail, д.н.з. [NUMBER] на відповідній правовій підставі, а не під час виконання ним трудових обов`язків. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи за № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, підтверджується належними доказами у справі та не спростовано сторонами, що саме [PERSON] кермував джерелом підвищеної небезпеки (автомобіль Nissan Х-trail, д.н.з. [NUMBER] ), дії відповідача були неправомірними (встановлено постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року), між цими діями та спричиненою майновою шкодою наявний причинно - наслідковий зв`язок. Відтак, саме відповідач має відшкодувати [PERSON] завдану майнову шкоду визначену висновком судового експерта (680570 грн. 00 коп.). У зв`язку з наведеним, суд звертає увагу на ту обставину, що 17 лютого 2021 року на підставі договору комісії № 7221/21/014806, [PERSON] відчужив ТОВ «Трансмехбуд-2015» залишки автомобіля Nissan Х-trail, д.н.з. [NUMBER] , 2018 року випуску за 49000 грн. 00 коп. Зважаючи на вказане позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню і з відповідача на його користь належить стягнути майнову шкоду, спричинену ДТП, в розмірі 631570 грн. 00 коп. (680570 грн. 00 коп. - 49000 грн. 00 коп.). Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 6810 грн. 00 коп, що підтверджується квитанцією № 0.0.2046159034.1 від 11 березня 2021 року (а.с. 1). Позовні вимоги задоволено на 92,8 % (631570,00 х (680570,00/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 6319 грн. 68 коп. ((6810,00 / 100) х 92,8 %). Крім того, [PERSON] поніс затрати на проведення експертного дослідження в розмірі 3900 грн. 00 коп. Наведене підтверджується рахунком № 8 від 11 лютого 2021 року платіжним дорученням № 1814 від 12 лютого 2021 року (а.с. 8-9). Вказані витрати на підставі ст. 133, 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Враховуючи наведене та

Outcome: partial