Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-08 00:00:00

ТОВ Вердикт Капітал звернулось 28.10.2021 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові зазначає, що 21.02.2019 р. між позичальником [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921, відповідно до умов якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 40\~644,52, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 21.02.2023 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 59,9%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. 20.09.2019 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за кредитним договором № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 р., що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Через невиконання відповідачем умов кредитного договору, останній станом на 17.09.2021 р. має заборгованість у сумі 83\~175,38 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 37\~980,92 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 3015,55 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 36\~592,80 грн.; пеня 5586,11 грн. За позовом, посилаючись на ст.ст.512, 514, 516, 525, 526, 598, 599, 610, 615, 625, 1050 ЦК України та умови кредитного договору № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 р., ТОВ «Вердикт Капітал» просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 83\~175,38 грн. та судові витрати (судовий збір 2270 грн. та витрати на правову допомогу 20\~000 грн.). Ухвалою від 10.11.2021 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 13.12.2021 р. з викликом сторін. 13.12.2021 р. розгляд справи було відкладено на 15.03.2022 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 15.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 28.04.2022 р. на підставі наказу № 5 від 01.03.2022 р. 28.04.2022 р. розгляд справи відкладено на 17.06.2022 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 17.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 09.09.2022 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.76, 77-81). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, що 21.02.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» та [PERSON] (позичальник) укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язалось надати позичальнику кредит у сумі 40644,52 грн., з датою повного погашення кредиту 21.02.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 59,9 % (а.с.7-11). У пункті 1.1.3 договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року встановлено, що кредит надається одноразово 21 лютого 2019 року. За змістом пункту 3.1 вказаного вище договору, зокрема, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами відповідно до умов цього договору. Кредитор у встановленому законодавством України порядку має право без згоди позичальника відступити свої права вимоги за цим договором будь-якій особі або обтяжити ці права будь-яким чином (пункт 8.1 договору). За положеннями п.10.3 договору, зокрема, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитор має право вимагати, а позичальник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити останньому пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було також погоджено Графік погашення кредиту, який викладений в додатку № 1 до кредитного договору № 014/1136/82/91831921, відповідно до якого погашення щомісячної заборгованості по кредиту здійснюється кожного місяця 21 числа щомісячними платежами (а.с. 12). 20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, відповідно до якого AT «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та\~ [PERSON] , що також підтверджується копією Реєстру боржників до вказаного договору та копією платіжного доручення № 1 від 14.02.2020 року про оплату ТОВ «Вердикт Капітал» на користь AT «Райффайзен Банк Аваль» 1\~698\~522,49 грн. згідно договору №114/2-19-F (а.с.41, 42-45). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року, станом на 17.09.2021 р. [PERSON] має заборгованість у сумі 83\~175,38 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 37\~980,92 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 3015,55 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 36\~592,80 грн.; пеня 5586,11 грн. Ч.1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Виходячи з викладеного, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань на вказаним вище кредитним договором та наявність у зв`язку з цим заборгованості, яка станом на 17.09.2021 р. складає 83\~175,38 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 37\~980,92 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 3015,55 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 36\~592,80 грн.; пеня 5586,11 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як встановлено судом, АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклавши 21.02.2019 р. договір погодили, зокрема, дату повного погашення кредиту - 21.02.2023 року. Доказів звернення до відповідача з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі до пред`явлення позовної заяви у даній справі - суду не представлено. Клопотань про надання доказів чи про витребування відповідних доказів судом\~позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Суд також звертає увагу, що позивач здійснював нарахування процентів за користування кредитом щомісяця на фактичний залишок заборгованості у межах строку кредитування, відповідно до пункту 2.2 кредитного договору. Встановлено, що заборгованість по пені у розмірі 5586,11 грн. сформувалась до 20.09.2019 року, що підтверджується витягом з Додатку №1 до договору відступлення прав вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 року (а.с. 46). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем до ухвалення рішення у даній справі заява про застосування позовної давності не подавалась. Виходячи з викладеного, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року, заборгованості станом на 17.09.2021 року: за кредитом (тілом кредиту) 37\~980,92 грн.; за відсотками на дату відступлення права вимоги 3015,55 грн.; за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 36\~592,80 грн.; пені 5586,11 грн., що разом складає 83\~175,38 грн. Відповідачем, згідно змісту його письмового відзиву на позовну заяву, не заперечується факт укладення договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року та отримання кредитних коштів за його умовами (а.с. 77-81). Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. З матеріалів справи вбачається, що боржник за кредитним договором належним чином не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такий висновок відповідає також правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №555/2428/15-ц (провадження №61-33582св18). Твердження відповідача про те, що відсутність в матеріалах справи оригіналів документів, зазначених в додатках позовної заяви, а також належним чином засвідчених доказів, свідчить про недоведеність позовних вимог, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. В силу подожень ч.2 ст.76 ЦПК України, доказами у справі є, зокрема, письмові докази. Згідно ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. З наданих позивачем письмових доказів, що наявні в матеріалах справи, вбачається, що вони містять напис «З оригіналом згідно», посаду та прізвище особи, яка їх посвідчила, а також дату. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу (ч.6 ст.95 ЦПК України). В процесі розгляду справи відповідач не заявляв клопотань про витребування оригіналів письмових доказів, а тому справа розглянута судом за наявності належним чином засвідчених копій. Доказів сплати боргу первісному кредитору відповідач суду не надав, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, у встановленому законом порядку (ст.12, 81 ЦПК України) не спростував, а інші доводи [PERSON] не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову з мотивів, що наведені судом вище. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2270 грн. За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved