Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

I.Стислий виклад позицій сторін по справі 1.Стислий виклад позовної заяви 23 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» про стягнення заробітної плати. Позовна зава вмотивована наступним чином. 17 травня 2021 року позивача прийнято на роботу токарем четвертого розряду механоскладального цеху №3 АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» (далі по тексту AT «СМНВО - Інжиніринг») з встановленим посадовим окладом у розмірі 16 000 грн. 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала проти України повномасштабну військову операцію, що стало підставою введення воєнного стану, який продовжує тривати. З 09 травня 2022 року під час загальної мобілізації позивача призвано на військову службу. На підставі наказу «Про організацію трудових відносин в AT «СМНВО-Інжиніринг» в умовах воєнного стану» №1203/ВК від 24 березня 2022 року, з 24 лютого 2022 року призупинено дію трудових договорів зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку за працівниками підприємства, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення. Згідно з п. 4.1.17 р. 4 Колективного договору відповідач повинен здійснювати виплату заробітної плати у такі строки: 1) перша половина з 16-23 числа розрахункового місяця у розмірі не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника; 2) друга половина 1-7 числа наступного місяця. Разом з цим, відповідно до розрахункового листа за червень 2022 року відповідач не виплатив позивачу належні йому суми заробітної плати у розмірі 29 042 грн 89 коп. Відповідно до довідки №16-07/259 від 22 липня 2022 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 15 940 грн 62 коп. Відповідач сплачував позивачу заробітну плату, однак не в повному розмірі, у зв`язку з чим станом на 19 серпня 2022 року утворилася заборгованість в сумі 43\~740 грн 51 коп., з них: за квітень 2022 року - 1 242 грн 45 коп., за травень 2022 року 11 285 грн 00 коп., за червень 2022 року 15 272 гри 44 коп. та за липень 2022 року 15 940 грн. 62 коп. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить стягнути з АТ «СМНВО- Інжиніринг» на його користь 43\~740 грн 51 коп. заборгованості по заробітній платі та витрати на отримання правничої допомоги. 2. Стислий виклад відзиву на позовну заяву 14 вересня 2022 року до суду від представника відповідача АТ «СМНВО Інжиніринг» Амеліна А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по середньому заробітку за квітень 2022 року в сумі 1\~242 грн 45 коп. та липень 2022 року в сумі 7\~959 грн 51 коп. з наступних причин. Позивач вказує, що розмір заборгованості, яку йому має виплатити товариство, становить 43 740 грн 51 коп. Ця сума складається із заборгованості за квітень 2022 року у розмірі 1 242 грн 45 коп., за травень 2022 року у розмірі 11 285 грн 00 коп., за червень 2022 року у розмірі 15 272 грн 44 коп. та за липень 2022 року у розмірі 15 940 грн 62 коп. При цьому у позовній заяві зазначено, що заборгованість за квітень 2022 року у сумі 1 242 грн 45 коп. була виплачена 11 серпня 2022 року, що змінює загальну суму до виплати, а отже, і ціну позову. Також, товариство не погоджується з обрахованою позивачем сумою заборгованості за липень 2022 року та вважає її неправильною, виходячи з наступного. До 19 липня 2022 року ст. 119 КЗпП України включала в себе обов`язок роботодавця, крім збереження місця роботи і посади, яку займав працівник до призову на військову службу, щодо оплати середнього заробітку на строк до закінчення контракту на проходження військової служби або до фактичного його звільнення. Але, Законом України №2352-ІХ від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових правовідносин» внесені зміни, які виключили зі ст. 119 КЗпП обов`язок роботодавця по сплаті середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу. Вказаний закон набрав чинності 19 липня 2022 року і з цього часу позивачу припинено нарахування середнього заробітку, заборгованість товариства по оплаті позивачу середньомісячного заробітку за липень 2022 року становить 7 981 грн 11 коп. (за вирахуванням ПДФО та військового збору). Також представник АТ «СМНВО Інжиніринг» повністю заперечує проти стягнення судових витрат, понесених позивачем на отримання професійної правничої допомоги, у зв`язку з відсутністю доказів, які підтверджують їх розумність, співмірність і обґрунтованість, та вважає ці витрати суттєво завищеними, бо по суті така справа могла бути розглянута за правилами наказного провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПКУ, про що адвокату явно було відомо. На думку представника відповідача, причина, з якої адвокат підготував позовну заяву, а не заяву про видачу судового наказу, полягає саме у тому, щоб стягнути завищену суму витрат на правову допомогу, а не допомогти своєму клієнту отримати рішення в швидші строки, при цьому допускаючи помилки у підрахунку загальної суми до стягнення. Разом з цим представник відповідача зазначає, що судові витрати на професійну правничу допомогу за те, що адвокатом було вивчено і проведено юридичний аналіз чинного законодавства у сфері встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділу спільного майна взагалі не підлягають стягненню, оскільки консультацій з цих питань не відносяться до даної справи (а. с. 51-52). 3. Пояснення на відзив 20 вересня 2022 року до суду від представника позивача адвоката Сумцова Є.С. надійшли пояснення на відзив, в яких останній зазначає, що на дату подачі позову сума невиплаченої [PERSON] заробітної плати складала 43\~740 грн 51 коп., а тому ціну позову помилково було зазначено як 44\~983 грн 51 коп. (а. с. 57). Разом з цим представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з АТ «СМНВО Інжиніринг» на користь [PERSON] судові витрати на отримання професійної правничої допомоги у сумі 5\~500 грн (а. с. 58). ІІ. Процесуальні рішення по справі Ухвалою від 23 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (а. с. 45-46). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що на підставі наказу по АТ «СМНВО Інжиніринг» №2559/ВК від 11 травня 2021 року [PERSON] прийнято в механоскладальний цех №3 токарем 4 розряду з 17 травня 2021 року (а. с. 6, 8-9). Наказом №1101 від 18 лютого 2022 року [PERSON] встановлено персональний оклад в розмірі 16\~000 грн з 01 лютого 2022 року (а. с. 7).» Відповідно до наказу «Про організацію трудових відносин в AT «СМНВО-Інжиніринг» в умовах воєнного стану» №1203/ВК від 24 березня 2022 року, з 24 лютого 2022 року призупинено дію трудових договорів без припинення трудових відносин, зі збереженням відповідно до ст. 119 КЗпП місця роботи, посади і середнього заробітку за працівниками підприємства, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення (а. с. 10). Плановою кількістю робочого часу АТ «СМНВО Інжиніринг» в умовах воєнного стану, яка є додатком №1 до вищевказаного наказу, визначено щомісячну кількість днів та робочих годин на період з березня по грудень включно 2022 року, зокрема: за квітень - 21 робочий день, 168 робочих годин, за травень - 22 робочих дня, 176 робочих годин, за червень - 22\~робочих дня,\~176\~робочих годин\~та за\~липень - 21 робочий день, 168 робочих годин (а. с. 11). Пунктом 4.1.17 розділу 4 Колективного договору АТ «СМНВО - Інжиніринг» передбачено, що заробітна плата виплачується у такі строки: 1) перша половина з 16-23 числа розрахункового місяця; розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника; 2) друга половина 1-7 числа наступного місяця (а. с. 12-15). Згідно з довідкою АТ «СМНВО Інжиніринг» розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] без вирахування ПДФО та військового збору становив 820 грн 10 коп., а середньомісячної - 15 940 грн 62 коп. (а. с. 17). Відповідно до розрахункового листа за червень 2022 року [PERSON] до виплати підлягає заробітна плата у загальному розмірі 29\~042 грн 89 коп., яка складається із заборгованості за квітень 2022 року в сумі 2\~485 грн 45 коп., за травень 2022 року в сумі 11\~285 грн та за червень 2022 року в сумі 15 272 грн 44 коп. (а. с. 16). З матеріалів справи також вбачається, що починаючи з 01 січня 2022 року АТ «СМНВО Інжиніринг» перерахувало позивачу наступні суми заробітної плати: 1) 27 січня 2022 року 7 446 грн - за другу половину грудня 2021 року; 2) 11 лютого 2022 року 7 446 грн 50 коп. - за другу половину грудня 2021 року; 3) 18 лютого 2022 року 6 539 грн - за другу половину січня 2022 року; 4) 17 березня 2022 року 1 634 грн - за другу половину січня 2022 року; 5) 25 березня 2022 року 2 452 грн - за другу половину січня 2022 року; 6) 14 квітня 2022 року 2 453 грн 83 коп. - за другу половину січня 2022 року; 7) 22 квітня 2022 року 1 000 грн - за другу половину лютого 2022 року; 8) 02 травня 2022 року 1 000 грн - за другу половину лютого 2022 року; 9) 14 червня 2022 року 64 грн 40 коп. - за другу половину березня 2022 року; 10) 30 червня 2022 року 8 772 грн 24 коп. - за другу половину лютого 2022 року; 11) 08 липня 2022 року 1 242 грн - за другу половину квітня 2022 року (а. с. 18-39). Згідно з довідкою №16-07/320 від 07 вересня 2022 року, наданою представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву, сума заробітної плати, що підлягає [PERSON] до виплати (за вирахуванням ПДФО та військового збору) складає 34 604 грн 62 коп., в тому числі: за травень 2022 року 11 285 грн; за червень 2022 року 15 272 грн 44 коп.; за липень 2022 року 7 981 грн 11 коп. та за серпень 2022 року - 66 грн 07 коп. (а. с. 53). ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може бути захищений у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. У статті 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому було продовжено, востаннє, Указом Президента від 12 серпня 2022 року №573/2022 на 90 діб. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави Законом України №2105-IX затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №69 «Про загальну мобілізацію». Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №574 строк проведення загальної мобілізації продовжено з 23 серпня 2022 року на 90 діб. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, встановлюють гарантії військовослужбовцям. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснюється правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ним також визначені загальні засади проходження в Україні військової служби, а отже, він є спеціальним у частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Видами військової служби відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України призов або вступ працівника на військову службу є підставою припинення трудового договору, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Законом України №2352-ІХ від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових правовідносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року, зі ст. 119 КЗпП виключено обов`язок роботодавця по сплаті середнього заробітку вищезазначеним працівникам. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. V. Висновки суду Судом встановлено, що 09 травня 2022 року [PERSON] призваний на військову службу під час загальної мобілізації, що відповідачем не оспорюється. Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку, заборгованість по невиплаченій [PERSON] заробітній платі станом на 19 серпня 2022 року становить 43 740 грн 51 коп., яка складається із заборгованості: за квітень 2022 року у сумі 1 242 грн 45 коп., за травень 2022 року у сумі 11 285 грн, за червень 2022 року у сумі 15 272 грн 44 коп. та за липень 2022 року у сумі 15 940 грн 62 коп. Суд не погоджується з цим розрахунком в частині визначеного позивачем розміру заборгованості за липень 2022 року, виходячи з наступного. На момент призову позивача діяла норма ч. 3 ст. 119 КЗпП України, якою передбачався обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку працівникам, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення. Ця норма припинила свою дію 19 липня 2022 року, тобто з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01 липня 2022 року, яким вищевказану гарантію виключено з ч. 3 ст. 119 КЗпП. Таким чином, гарантія виплати середнього заробітку за місцем роботи в АТ «СМНВО Інжиніринг» на [PERSON] розповсюджувалася в період з 09 травня по 18 липня 2022 року включно. З 19 липня 2022 року підстава для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку відпала. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за липень 2022 року за вирахуванням ПДФО та військового збору становить 7\~981 грн 11 коп. (а. с. 53). Доказів на спростування цієї суми позивач суду не надав. З огляду на викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі за період з 01 по 18 липня 2022 року включно в розмірі 7\~981 грн 11 коп. Разом з цим, суд не погоджується з запереченнями відповідача щодо відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем за квітень 2022 року з наступних підстав. Як вбачається з розрахункового листа за червень 2022 року, [PERSON] до виплати підлягала заборгованість по заробітній платі, зокрема, за квітень 2022 року в сумі 2 485 грн 45 коп. (а. с. 16). Відповідно до платіжного доручення №20342 від 08 липня 2022 року позивачу виплачена заборгованість по заробітній платі за другу половину квітня 2022 року в розмірі 1\~242 грн (а. с. 39). Отже, залишок заборгованості АТ «СМНВО Інжиніринг» перед [PERSON] по заробітній платі за квітень 2022 року становить 1\~242 грн 45 коп. Доказів протилежного відповідач суду не надав. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі за квітень 2022 року в зазначеному вище розмірі, який підтверджений належними і допустимими доказами. Оскільки розмір заборгованості по заробітній платі за травень та червень 2022 року в розмірі 11 285 грн та 15 272 грн 44 коп. відповідно відповідачем не оспорюється та підтверджується належними і допустимими доказами, стягненню з АТ «СМНВО Інжиніринг» на користь [PERSON] підлягає заборгованість по заробітній платі за вказаний період у сумі 26 557 грн 44 коп. Щодо заборгованості по заробітній платі за серпень 2022 року в сумі 66 грн 07 коп., яка відображена в розрахунку відповідача, суд не вбачає підстав для її стягнення, оскільки позивачем відповідна позовна вимога не заявлялася, а відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, стягненню з АТ «СМНВО Інжиніринг» на користь [PERSON] підлягає заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 35\~781 грн, з них: 1\~242 грн 45 коп. заборгованість за квітень 2022 року, 11 285 грн заборгованість за травень 2022 року, 15 272 грн 44 коп. заборгованість за червень 2022 року та 7 981 грн 11 коп. заборгованість за липень 2022 року. Оскільки згідно з матеріалами справи вказана сума значиться як така, що вже підлягає до виплати та обрахована за вирахуванням ПДФО й військового збору, у суду відсутні підстави для зазначення в рішенні про її стягнення без врахування податків та обов`язкових платежів, як того вимагає абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці». В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю. VІ. Щодо розподілу судових витрат Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат на правову допомогу в сумі 5\~500 грн (а. с. 59-60). Наявні в матеріалах справи докази є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають критерію розумної необхідності. Однак, при цьому суд враховує положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] судом задоволені частково, на 82% від заявленої ціни позову, а також враховуючи, що відповідач не довів неспівмірність витрат на правову допомогу, стягненню з АТ «СМНВО Інжиніринг» на користь позивача підлягають витрати на надання правової допомоги в сумі 4\~510 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial