Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Інтелект-Сервіс-2007» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.03.2007 року вона була призначена на посаду директора ПП «Інтелект-Сервіс-2007». Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року було задоволено її позовні вимоги про розірвання трудових відносин на підставі поданої заяви про звільнення від 01.06.2020 року. Наказ про звільнення та трудову книжку було видано лише 19.01.2021 року. Враховуючи, що трудова книжка була видана із затримкою, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 36000, 00 грн. за період з 15 липня 2020 року по 19 січня 2021 року. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з 19.03.2007 року позивачка [PERSON] була призначена на посаду директора ПП «Інтелект-Сервіс-2007». У подальшому [PERSON] неодноразово повідомляла засновника Приватного підприємства про намір звільнення з посади директора, проте її заяви розглянуто не було, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , розірвано з 15.07.2020 року трудовий договір, укладений між [PERSON] та ПП «Інтелект-Сервіс-2007» на підставі поданої нею заяви про звільнення за власним бажанням від 01.06.2020 року. 19.01.2021 року на підставі судового рішення був виданий наказ про звільнення [PERSON] за посади директора ПП, а також було видано трудову книжку, що підтверджується відповідним наказом № 1 від 19.01.2021 року та записом в особовій картці працівника, записом у книзі обліку руху трудових книжок і вкладів до них. З наведеного вбачається, що трудову книжку було видано із затримкою. Відповідно до ст.. 47 КЗпП України та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, власник чи уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з унесенням запису про звільнення. Пунктом 3 Постанови КМУ від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Згідно із п. 4.1 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, період затримки видачі трудової книжки становить 6 місяців (з 15.07.2020 року по 19.01.2021 року). Як вбачається з письмових матеріалів справи, посадовий оклад позивачки у січні-лютому 2020 року становив 4800, 00 грн. Мінімальна заробітна плата, згідно ст.. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становив 6000, 00 грн. Оскільки посадовий оклад працівника є меншим розміру мінімальної заробітної плати, то розрахунок здійснюється, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на час розрахунку. Таким чином розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 36000, 00 грн. (252 дні х 588, 81 грн. (середньоденний заробіток). Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved