Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтували тим, що в січні 2010 року він познайомився з [PERSON] , після чого вони вирішили створити сім`ю, але спочатку вирішили пожити деякий час в цивільному шлюбі. Від даних відносин в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 06 серпня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого також мають доньку [PERSON] , [INFO] . В сім`ї до народження другої дитини було повне порозуміння, гарні стосунки, як між [PERSON] та [PERSON] , так і між батьками та дитиною. Після народження другої дитини відповідач тривалий час перебувала в стані депресії, пішла в декретну відпустку і вже до роботи не повернулась. Коли молодшій донці виповнився рік, [PERSON] повідомила про те, що оскільки на народженні другої дитини наполягав саме [PERSON] , вона не повинна нічого робити і доглядати дитину має саме він. Після цього [PERSON] часто ночувала у своїх батьків, самостійно подорожувала, в той час, як [PERSON] лишався вдома з двома доньками. Фактично з травня 2019 року [PERSON] самостійно доглядає за двома неповнолітніми дітьми, самостійно виховує та піклується про них, з цього ж часу між ним та [PERSON] фактично припинились сімейні стосунки, оскільки було втрачене почуття любові та поваги один до одного. З січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] проживають повністю окремо, оскільки [PERSON] разом з дітьми переїхав до іншого району міста де орендує житло. З цього часу обидві доньки проживають разом з [PERSON] , який повністю їх матеріально забезпечує, а [PERSON] самоусунулась від виконання материнських обов`язків, інколи подовгу перебуває за кордоном, зараз не телефонує і не цікавиться дітьми. [PERSON] ніде не працює, не має самостійного доходу, почала зловживати спиртними напоями. Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , а також визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] з відібранням дітей у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та переданням на виховання батькові [PERSON] . Ухвалою суду від 15 вересня 2022 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Управління-службу у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, доручено третій особі підготувати та подати суду висновок щодо розв`язання спору. 21 вересня 2022 року позивач [PERSON] зменшив власні позовні вимоги, відмовившись від вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Позивач в судове засідання не з`явився, 21 вересня 2022 року надав суду заяву в якій підтримав власні позовні вимоги та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що не заперечує щодо змісту викладених обставин у позовній заяві, оскільки дійсно її стосунки з [PERSON] в останні роки зіпсувались, а їх відновлення неможливе, тому що вона втратила інтерес до сімейних стосунків, а також не приділяє належної уваги дітям та їх вихованню. Підтвердила, що дійсно проживає окремо від [PERSON] та їх спільних дітей, в той час, як [PERSON] самостійно піклується про дітей. [PERSON] в своєму відзиві визнала позовні вимоги. Також надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник Управління-служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, на виконання ухвали від 15 вересня 2022 року надав висновок щодо розв`язання спору. Судом встановлено, що 06 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 901 (а. с. 4). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільний дітей, доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] , [NUMBER] відповідно (а. с. 5-6). З висновку Управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради вбачається, що служба пришла до єдиного висновку щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , шляхом відібрання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та передачі дітей на виховання батькові [PERSON] (а. с. 21-22). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову в часті розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати і бере до уваги той факт, що їх шлюбні відносини припинені з січня 2020 року, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо один від одного, позивач та відповідач наполягають на розірвані шлюбу, створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змоги, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як визначено ст. ст. 141,\~153 СК України, яка кореспондується зі\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У розумінні положень ч. 1-2 ст. 160, ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.\~Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень\~ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з батьком [PERSON] . До того ж відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги в цій частині, акцентуючи увагу, що вона сама не приділяє належної уваги дітям та їх вихованню, проживає окремо від [PERSON] та їх спільних дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Зважаючи на викладене, а також те, що служба у справах дітей прийшла до висновку щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком шляхом відібрання дітей у матері без позбавлення її батьківських прав та передання дітей на виховання батькові, суд приходить до висновку про дійсну наявність підстав для визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] з відібранням дітей у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та переданням дітей батькові на виховання. Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved