Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

Адвокат Чуйко З.Д., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС систему «Електронний суд» 25 квітня 2022 року, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 серпня 2017 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1718. Пред`явлені вимоги\~мотивовано тим,\~що 01\~серпня 2017\~року сторони\~уклали шлюб,\~від якого\~спільних дітей\~не мають.\~Останніми роками\~шлюбно-сімейні\~стосунки між\~ними зіпсувались,\~зникли взаєморозуміння,\~взаємоповага,\~почали виникати\~сварки.\~З 27\~березня 2022\~року стосунки\~між ними\~остаточно припинились,\~вони мешкають\~окремо,\~єдиного бюджету\~не мають,\~спільного господарства\~не ведуть,\~відтак шлюб\~існує формально. Доцільності у наданні строку на примирення не вбачає, оскільки це суперечитиме інтересам позивача, рішення про розлучення він прийняв остаточно, тому примирення і збереження шлюбу на майбутнє вважає неможливим. Ухвалою суду від 27 квітня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.15). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Чуйко З.Д. не скористались, подавши заяви, направлені через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання в порядку ст.128 ЦПК України, ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та його представника проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 01 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1718 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01 серпня 2017 року, а.с.7). Спільних дітей сторони не мають. Як вказував позивач, шлюбні стосунки між подружжям припинено з 27 березня 2022 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на сімейне життя, виникненням конфліктів. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків, притаманних подружжю, не підтримують. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу і зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надала, клопотань про надання строку на примирення не заявляла. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01 серпня 2017 року (а.с.7) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » та в порядку ст.35 СК України обрала подвійне прізвище « [PERSON] », яке суд вважає за можливе залишити без змін за відсутності заяви відповідача про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп., понесені позивачем та документально підтверджені стягнути з відповідача на його користь (квитанція ID 0934-6976-5325-1469 від 25 квітня 2022 року, а.с.1, платник [PERSON] , яка обмеження повноважень на представництво інтересів [PERSON] не має). Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved