Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

представник позивача адвокат Круць В. звернувся до суду з позовом про розірвання договору, який містить елементи договору про спільну діяльність та стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 02.06.2020 року в м. Івано-Франківську [PERSON] , власник компаній «Prime Salon& Lounge»fi « FoodMart UA» з одної сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони уклали угоду про співпрацю. Згідно п.1 якої [PERSON] та [PERSON] вважаються сторонами-інвесторами і членами бізнес команди [PERSON] . Пунктом 3 угоди передбачено, що [PERSON] інвестував 39% у бізнес, що складає 5104 доларів США. Згідно п.8 угоди упродовж періоду з дати підписання цієї угоди та наступні 3 роки [PERSON] і [PERSON] мають отримати свої місячні прибутки, суму своїх інвестицій. Розпискою від 02.06.2020 року, яка додається до угоди [PERSON] підтвердив, що отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 5104 доларів США, та від [PERSON] грошові кошти в сумі 2 618 доларів США. П.9 угоди встановлено, що в кінці кожного місяця підсумовуються всі доходи отримані в результаті діяльності компаній, тоді як вираховуються витрати (комунальні послуги, оренда приміщень, зарплата персоналу, податки, кошти на придбання свіжих продуктів для продуктової крамниці, дрібні витрати), а тоді буде розподілятися прибуток згідно угоди. Пунктом 10 угоди визначено, що із заробленого місячного доходу [PERSON] отримає 39%, які [PERSON] повинен виплачувати йому кожного місяця. Вказує, що з моменту підписання договору і до тепер [PERSON] не виконував свій обов`язок по виплаті [PERSON] місячних прибутків та сум інвестицій. Тому на підставі статті 1141 ЦК України просив припинити договір, шляхом його розірвання та повернути позивачу вкладені грошові кошти в сумі 5104 доларів США, що еквівалентно 136634 гривень, стягнути сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 17000 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення повісток на адресу останньої відомої реєстрації місця проживання. Причину неявки суду не повідомлено. Відзиву на позов чи його заперечення суду не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору простого товариства внаслідок чого позивач позивається про його відновлення шляхом розірвання договору та повернення вкладу на підставі ч.2 ст. 1141 ЦК України. 02.06.2020 року між [PERSON] , як власником компаній «Prime Salon& Lounge»fi «FoodMart UA», з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони укладено трьохсторонню угоду про співпрацю (договір укладено англійською мовою, до матеріалів до матеріалів позову долучено переклад з англійської мови на українську а.с.8). На наступних умовах: згідно п.1 угоди визначено, що [PERSON] та [PERSON] вважаються сторонами-інвесторами і членами бізнес команди [PERSON] . Пунктом 3 угоди передбачено, що [PERSON] інвестував 39% у бізнес, що складає 5104 доларів США.Згідно п.7 угоди жодна з сторін чи будь-хто з інвесторів не будуть вимагати вкладених ними коштів упродовж періоду з дати укладення цієї угоди і наступні 3 роки. Згідно п.8 угоди упродовж періоду з дати підписання цієї угоди та наступні 3 роки [PERSON] і [PERSON] мають отримати свої місячні прибутки, суму своїх інвестицій. Пунктом 9 угоди встановлено, що в кінці кожного місяця підсумовуються всі доходи отримані в результаті діяльності компаній, тоді як вираховуються витрати (комунальні послуги, оренда приміщень, зарплата персоналу, податки, кошти на придбання свіжих продуктів для продуктової крамниці, дрібні витрати), а тоді буде розподілятися прибуток згідно угоди. Пунктом 10 угоди визначено, що із заробленого місячного доходу [PERSON] отримає 39%, які [PERSON] повинен виплачувати йому кожного місяця. Пунктом 11 визначено, що гроші інвестовані [PERSON] , що складають 20% (2618 доларів США) та гроші, інвестовані [PERSON] , що складають 39% (5104 долари США) були виплачені - [PERSON] . Згідно розписок на англійській мові від 02.06.2020 року вказано, що «Chiedozie D.D. Offoaro have recieved cash the amount of 2618 usd from Paul Ifeany Vann. Chiedozie D.D. Offoaro have recieved cash the amount of 5104 usd from Aubin Gilardo Djeufo Moyopo». Перекладу суду не надано, проте суд зазначає, що спеціальних знань для розуміння та тлумачення змісту документу не потрібно. Дослівно, в документі вказано, що [PERSON] отримав готівку в сумі 2618 доларів США від [PERSON] . Та отримав готівку в сумі 5104 доларів США від [PERSON] . Згідно статті 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Відповідно до статті 1139 ЦК України, прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників. Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною. Згідно статті 525 Цивільного кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 1 ч.1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Частиною 1 ст. 1131 ЦК України передбачено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Згідно зі ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Статтею 1133 ЦК України встановлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками. Відповідно до п.4 ч.1 статті 1141 ЦК України договір простого товариства припиняється у разі: відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників. Згідно ч.2 статті 1141 ЦК України, у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначив Верховний суд України в своїй постанові №6-63цс13 від 18.09.2013 року договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч.1 ст. 1142 ЦК України учасник може зробити заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства не пізніш як за три місяці до виходу з договору. Умова про обмеження права на відмову від безстрокового договору простого товариства є нікчемною. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1 ст.1046 ЦК України). Договір позики є реальним, одностороннім, відплатним або безоплатним договором. Тобто, він набуває чинності тільки після передачі майна, всі обов`язки покладені лише на позичальника і у визначених законом випадках договір позики може бути як оплатним так і безоплатним. Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти. Тобто, закон визначає, що за договором позики істотною є умова щодо предмета договору. Суд зазначає, що розписки про одержання коштів не містять вказівки на їх повернення, як і не містять посилання на угоду про співпрацю. Однак, з змісту розписок, суд приходить до висновку, що неправильним було б застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, зокрема ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1212-1214, 1216, 1218, ЦК України, оскільки останні не регулюють спірні правовідносини. Схожий за змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 149/1071/16-ц. Підставами для розірвання договору позивачем вказано по-перше не виконання зобов`язань відповідача щодо виплати дивідендів; по-друге наявність в договорі умов, які за змістом закону є нікчемними; по-третє визначене п.4 ч.1 ст. 1141 ЦК України, тобто відмови [PERSON] від подальшої участі у договорі простого товариства. Суд звертає увагу на те, що доказів виконання обов`язку визначеного ч.1 ст. 1142 ЦК України позивачем та його представником суду не надано. Однак, позов подано до суду 14.04.2022 року, тому, за умови відсутності заперечень сторін, можна вважати, що учасник зробив заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства більш як за три місяці до виходу з договору. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів, які б спростовували наведені позивачем обставини відповідачем суду не представлено. Пояснень, за змістом яких можна встановити, що між сторонами виникли інші правовідносини, ніж договір простого товариства суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи наявність підстав для припинення договору шляхом його розірвання, вимоги щодо повернення коштів, отриманих відповідно до розписки від 02 червня 2020 року на виконання умов вказаного договору, є обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, прохальну частину позовної заяви представник позивача просив стягнути з відповідача гривневий еквівалент станом на день подання позову, заяв про зміну позовних вимог суду не подано. Тому в резолютивній частині рішення зазначенню підлягає сума в гривневому еквіваленті, як зазначено представником позивача. Оскільки, сторони та їх представники реалізують процесуальні права на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. В п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України вказано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Представником позивача був адвокат Круць В.М., факт надання послуг підтверджено актом виконаних робіт від 18.01.2022 року, факт оплати квитанцією до прибуткового касового ордера №18/01/22 від 18.01.2022 на суму 17000 гривень. У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В свою чергу, в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, викладено висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved