Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] в якому просить встановити факт її спільного проживання з відповідачем [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 29.03.2016 по 31.05.2021; визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя в рівних частинах; виділити у власність відповідача автомобіль «Toyota Hiace», державний номерний знак [NUMBER] та причіп п. 3.5 2005 року випуску, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірного автомобіля та причіпа. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона та відповідач з 26.06.1982 по 29.03.2016 перебували в зареєстрованому шлюбі. 14.09.2004 нею була придбана квартира [ADDRESS] . Згідно висновку експерта, вартість зазначеної квартири 240120,00 грн. За відповідачем зареєстрований автомобіль «Toyota Hiace» д.н.з. [NUMBER] та причіп п 3.5 2005 року випуску. Ймовірна вартість автомобіля «Toyota Hiace» становить 179820,00 грн., орієнтовна вартість причепу становить 60 300 грн. Вказане майно було придбане та зареєстроване в період шлюбу. Після розірвання шлюбу вони залишилися спільно проживати як подружжя у вказаній квартирі, вирішуючи побутові питання за спільні кошти (придбання одягу, засобів гігієни, продуктів харчування, проводили оплату комунальних послуг та ін.). Мали спільний відпочинок, між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю, вони вели спільне господарство, мали спільний побут, між ними були наявні подружні взаємні права та обов`язки (приготування їжі, прибирання квартири, лікування в разі хвороби та ін.). Під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, внаслідок спільної праці, за рахунок накопичених грошових коштів, та в інтересах сім`ї 29.03.2018 ними була придбана квартира [ADDRESS] . Вказана квартира була оформлена на відповідача. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, квартира [ADDRESS] коштує 1 614 615, 34 грн. Вона та відповідач спільно зробили ремонтні роботи в квартирах, ними купувалися меблі, предмети домашнього вжитку. Кожен з них має ключі від квартир, та речі індивідуального користування, які знаходяться в обох квартирах. В травні 2021 їхні стосунки різко почали гіршати, на даний час вони припинили проживати однією сім`єю, відповідач створив неможливі умови для подальшого спільного проживання, а тому вона була змушена вибратися із квартири. Таким чином, враховуючи, що вона та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 29.03.2016, а спільна квартира була придбана в 2018, тобто під час спільного проживання, на таке майно поширюються положення статей 60, 74 СК України. На даний час вони не дійшли згоди щодо добровільного поділу майна, а тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо спільного проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу з березня 2016, однак зазначив, що квартира [ADDRESS] , була придбана за його особисті кошти, та від продажу квартири яка була придбана в м. Черкаси. Позивач за весь час їхнього спільного проживання мала незначний дохід, якого б не вистачило для придбання нерухомості, саме тому вказана квартира не є спільним майном. Суд заслухавши пояснення сторін, представника позивача, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 26.06.1982, після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с. 8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9) шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу позивач залишила шлюбне прізвище « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів громадянина України. Власником зазначеної квартири є позивач [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.09.2004 (а.с.17), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.16). Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2018 (а.с.14) та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15) [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Також за відповідачем з 12.01.2008 зареєстровано транспортний засіб - автомобіль «Toyota Hiace» 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та причіп п. 3.5 2005 року випуску (дата державної реєстрації за особою 02.09.2005), що підтверджується витягом з Єдиного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів. Згідно консультації №1472/21 від 13.09.2021 щодо ймовірної вартості транспортного засобу (а.с.25, 27) середня ринкова вартість спірного автомобіля, округлено становить 179 820 грн. 00 коп. Згідно акту депутата, складеного депутатом Ватутінської міської ради [PERSON] 09.08.2021 зі слів сусідів сторін - [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] після розірвання шлюбу в 2016 продовжила спільне проживання з [PERSON] до 31.05.2021 за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із квитанцій про оплату (а.с.21-24, 47-52) позивач в період 2017-2021 здійснювала оплату рахунків за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, послуг з централізованого опалення, послуг по утриманню будинку та прибудинкової території та поповнювала особистий мобільний рахунок відповідача. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом за однією адресою як сім`я без реєстрації шлюбу з березня 2016 до травня 2021, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Спільне проживання та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] підтверджується також наданими позивачкою сімейними фотографіями (а.с.76). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». А тому суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного проживання з [PERSON] з березня 2016 до травня 2021 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягають задоволенню. Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Так об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. 2 ст. 61 СК України). У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти». Вирішуючи питання про поділ спільного майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено. А тому суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на спірне майно є рівними - по 1/2 частині за кожним. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України. Автомобіль та причіп безумовно є річчю неподільною. Також недоцільним є залишення автомобіля та причепа у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму їхнього користування неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їх стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем та причепом. Тому доцільним є здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб, про який просить позивачка, і за яким неподільна річ залишається одному з співвласників зі стягненням з нього на користь іншого співвласника грошової компенсації у розмірі вартості його частки і з подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності. При вирішенні питання про доцільність залишення автомобіля та причепа саме відповідачу зі стягненням з нього грошової компенсації на користь позивачки, суд бере до уваги, що такий позов заявила позивач, яка тим самим виявила згоду на припинення її права власності на вказане майно з отриманням замість нього грошової компенсації. Суд враховує, що відповідач не заявив зустрічної вимоги про поділ автомобіля та причепа у протилежний спосіб, тобто шляхом передачі автомобіля та причепа у власність позивачки і стягненням з неї на його користь грошової компенсації, тому такий варіант поділу неподільного майна судом не розглядається як такий, що виходив би за межі позовних вимог. Суд також враховує, що відповідач користується даним автомобілем та причепом після припинення сімейних стосунків, і що він має право керування транспортним засобом, а позивач ні, тому доцільним є залишити автомобіль саме йому. Таким чином позовна вимога позивачки в цій частині обґрунтована і підлягає задоволенню, а автомобіль та причеп мають бути залишені у власності відповідача, у якого і перебувають на даний час, а з нього на користь позивачки має бути стягнута грошова компенсація у розмірі Ѕ частини від оціночної вартості даного майна - 89 910 грн. 00 коп. Суд відкидає доводи відповідача про те, що квартира [ADDRESS] . була придбана за його особисті кошти, оскільки жодних доказів на підтвердження цього факту суду надано не було. Щодо квартири [ADDRESS] , відповідачем ніяких заперечень суду також не було надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем, при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір за вимогу майнового та немайнового характеру, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь позивача, понесені витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. та 10 474 грн. 28 коп., а всього 11 382 грн. 28 коп. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 306 грн. 66 коп. та додала до позовної заяви акт наданих послуг з правової допомоги, договір про надання правової допомоги, ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, згідно наданих розрахунків. На підставі викладеного та

Outcome: approved