Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-15 00:00:00

представник позивача адвокат Стеценко Максим Владиславович в інтересах Акціонерного товариства "Альфа Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ "Альфа Банк" три проценти річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України у сумі 843 066 грн. 25 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.06.2008 між ЗАТ «Альфа-Бангк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №800004528, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у сумі 148 958 доларів США. Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 20.02.2018 рішенням Сихівського районного суду м.Львова по справі №464/7688/15-ц стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №800004528 від 27.06.2008 в сумі 323 790,33 доларів США, що еквівалентно до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 8 746 199, 10 грн. В якості виконання рішення суду від 20.02.2018 на рахунок позивача 03.01.2018 надійшли грошові кошти в сумі 24 000 грн., проте залишається не погашена заборгованість в сумі 8 722 199,10 грн. Згідно розрахунку 3% річних від простроченої суми за три останні роки в межах строків позовної давності до моменту подання позовної заяви становить 843 066,25 грн. Таким чином, розмір штрафних санкцій, передбачених ч.2 ст.625 ЦПК України становить 843 066, 25 грн., які слід стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 14.06.2021 прийнято позовну заяву та призначено підготовче судове засідання. 24.09.2021 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про застосування позовної давності, оскільки останнє зарахування коштів по кредитному договору було 03.01.2018, а тому строк позовної давності закінчився ще 03.01.2021. Крім цього, зазначив, що позивач подав до суду недостовірний розрахунок відсотків за користування грошовими коштами. 04.02.2022 на адресу суду від позивача до суду поступили завірені виписки з рахунків по кредитному договору №800004528 від 27.06.2008. Ухвалою від 08.02.2022долучено до матеріалів справи виписки з рахунків по кредитному договору №800004528 від 27.06.2008, заяву про застосування позовної давності, квитанцію №2376488 від 03.01.2018. Закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Альфа Банк" до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.06.2022 від відповідача до суду поступили письмові пояснення в яких просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. 22.08.2022 від представника позивача до суду поступили письмові пояснення, повідомив, що АТ «Альфа-Банк» зараховані грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №800004528, що підтверджується наданими виписками по банківському рахунку [PERSON] . Щодо застосування строків позовної давності зазначає, що станом на 11.05.2021 рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20.02.2018 по справі №464/7688/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 8 746 199,10 грн. не виконано. Отже, АТ «Альфа-банк» мало право нарахувати на суму заборгованості (невиконаного грошового зобов`язання) суму інфляційних втрат та 3 % річних за три останні роки до звернення суду. Згідно наданого розрахунку заявлених вимог, вбачається, що нарахування здійснювалось за три останні роки до моменту звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 15.09.2022 подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у їх відсутності. Позов підтримав та просить суд такий задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні просять у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем надано невірний розрахунок заборгованості та пропущено строк позовної давності. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке в подальшому переіменовано на Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] 27.06.2008 укладено кредитний договір № 800004528, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 148 958 дол. США (а. с. 8-10). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.02.2018 у справі № 464/7688/15-ц задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № 800004528 від 27.06.2008 - 323 790,33 дол. США, що еквівалентно до національної валюти на день ухвалення рішення становить 8746199,10 грн. (а. с. 6-7). Позивач зазначає про те, що в якості виконання вказаного рішення на рахунок позивача 03.01.2018 надійшли грошові кошти у сумі 24 000 грн., таким чином, залишається непогашеною сума боргу у розмірі 8 722 199,10 грн. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказаною статтею визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 17 Постави пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 постановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України, та правових позицій Верховного Суду України, оскільки відповідач не виконує рішення суду щодо сплати боргу за кредитним договором, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення три процента річних від простроченої суми правомірними. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, новий розрахунок суду не надано, клопотань щодо призначення експертизи щодо визначення суми заборгованості, зарахування коштів, тощо, не подано. Однак суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки він здійснений з 20.02.2018 - дати винесення судом рішення, однак відповідно до штампу суду, який розміщений на рішенні № 464/7688/15-ц, вказане рішення набрало законної сили 23.03.2018, та в силу вимог ст.257 ЦК України розрахунок трьох відсотків річних необхідно здійснювати із 19.05.2018. Відповідно до здійсненого судом розрахунку три процента річних за період з 19.05.2018 по 19.05.2021 (скерування позовної заяви до суду) становить 785 714,81 грн., які і підлягають стягненню з відповідача. Суд не приймає до уваги покликання відповідача на строк позовної давності, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11 785,72 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial