Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 травня 2022 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Подільської міської ради Подільського району Одеської області, про визначенням місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 1991 році уклав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , яка залишилась проживати з позивачем. На даний час, шлюб між сторонами розірвано, відповідачка залишила його з дочкою та припинила спільне проживання, до сім`ї відноситься легковажно, з дочкою не спілкується, її не виховує, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються самостійно позивачем без участі відповідачки. Просила суд визначити місце проживання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] . Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій позовні вимоги визнала, просила розгляд справи проводити без її участі. Представник Органу опіки та піклування Подільської міської ради Подільського району Одеської області в у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 16 листопада 1991 року був зареєстрований шлюб. У сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 06 лютого 2006 року, актовий запис № 04. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано, справа № 505/891/22. На даний час, неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї за № 248 від 19.04.2022 виданою Виконавчим комітетом Подільської міської ради Подільського району Одеської області. Відповідно до характеристики наданої старостою Липецького старостинського округу за № 263 від 03.05.2022, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , зарекомендував себе добре, спиртними напоями не зловживає. В громадських місцях веде себе задовільно, від мешканців села Липецьке до працівників Липецького старостинського округу зауваження та скарги не надходили. Відповідно до довідки від 04 травня 2022 року виданої КНП «ЦПМСДППМР», [PERSON] , [INFO] , терапевтично здорова. У сторін виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Як вбачається з письмової заяви дитина, [PERSON] бажає проживати з батьком. Враховуючи встановлені судом обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, беручи до уваги визнання відповідачем позову, думку дитини, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком, який фактично проживає з ним, що буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Outcome: approved