Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

1.Виклад позиції позивача та відповідача. У лютому 2021 року [PERSON] в особі представника - адвоката Великанова М.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування - служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в особі відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, за результатами розгляду якого просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано таким. У період з 2019 року до 16.01.2021 року сторони, не перебуваючи у шлюбі, спільно проживали за адресою : [ADDRESS] . [INFO] у них народилася донька [PERSON] . 16.01.2021 року , приблизно об 21.00 годин, відповідачем відносно позивачки та їхньої малолітньої дитини було вчинено домашнє насильство у формі фізичного насильства, внаслідок чого [PERSON] та дитині були заподіяні тілесні ушкодження. Дитину було госпіталізовано у відділення загальної хірургії, де вона перебувала з 16 по 21 січня 2021 року із діагнозом : закрита черепно- мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин правої тім`яної області. З приводу нанесених тілесних ушкоджень 18.01.2021 року позивачка звернулася із заявою до правоохоронних органів. На підставі викладеного, вбачає законні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] . З 16.01.2021 року сторони проживають окремо. Дитина проживає з матір`ю, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною, не працює, будь-яких доходів не отримує. Відповідач є фізично здоровою людиною, працездатний, працює у ТОВ « Охоронний холдінг» в м. Запоріжжі та щомісячно отримує заробітну плату в розмірі 13 000 грн ; є власником 1/3 частки у спільній частковій власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного, позивачка порушує питання про стягнення з відповідача на свою користь на утримання дитини аліменти щомісячно в розмірі 3 000,00 грн. Як на правові підстави заявлених вимог посилається на ст.51 Конституції України, пункт 1,2, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 17 Закону України « Про виконання рішень за застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 141,150,164,166,180,181,182,184,191 СК України. 11 березня 2021 року від відповідача по справі [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що позов ним визнається частково. Відповідач просить ухвалити рішення , яким стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 800,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині в задоволенні позову просить відмовити. Як на правові підстави своєї позиції щодо позбавлення його батьківських прав посилається на ст. 166 СК України, ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, пункт 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень за застосування практики Європейського суду з прав людини». Крім того, зазначає, що в цій частині позов є не обґрунтованим та не доведеним. Проти сплати аліментів не заперечує, проте його матеріальне становище дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини щомісячно в розмірі 1 800,00 грн. ( а.с.60-65, т.1). 31.03.2021 року від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, яка містить контраргументи проти аргументів відповідача, викладених ним у відзиві на позов ( а.с.76-80, т.1). ІІ. Заяви, клопотання учасників справи. 3.03.2021 року від районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району до суду надійшла заява про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району ( а.с.43,т.1) 31.03.2021 року від представника відповідача - адвоката Басова Г.М. до суду надійшла заява про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи ; 28.04.2021 року - надійшла заява про відкладення розгляду справи ( а.с.82-83, 97-98, т.1). 19.05.2021 року, 16.09.2021 року, 17.11.2021 р., 26.01.2022 року від представника відділу по Дніпровському району служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради надходили заяви про розгляд справи без його участі, із ухвалення рішення з урахуванням інтересів дитини ( а.с.109, 167,190, 210, т.1). 21.05.2021 року від відповідача до суду надійшли клопотання : про роз`єднання позовних вимог, долучення до матеріалів справи доказів, виклик свідків, витребування доказів ( а.с.119-122, 123-125,131, 133-134, т.1). 14.06.2021 року від представника позивачки - адвоката Великанова М.О. до суду надійшли письмові заперечення проти клопотань відповідача : про витребування доказів ( а.с.147,т.1), про виклик свідків ( а.с.148,т.1), про долучення до матеріалів справи доказів ( а.с.149, т.1). 14.06.2021 року, 14.07.2021 року, 3.12.2021 року, 3.03.2022 року від представника позивачки - адвоката Великанова М.О. до суду надходили заяви про відкладення розгляду справи ( а.с.115, 146, 200, 224, т.1). 30.07.2021 року від відповідача по справі до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи ( а.с.161, т.1). 9.12.2021 року від представника відповідача - адвоката Піскарьова А.О. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи ( а.с.203, т.1). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі -суд) від 10 лютого 2021 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.35-36,т.1). Ухвалою суду від 4 березня 2021 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району ; підготовче судове засідання відкладено ( а.с.44-45, т.1). Ухвалою суду від 31 березня 2021 року у підготовчому судовому засіданні проголошено перерву ; строк проведення підготовчого провадження по справі продовжено ( а.с.88-89,т.1). Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року розгляд справи відкладено ; строк проведення підготовчого провадження по справі продовжено ( а.с.99-100, т.1). Ухвалою суду від 14 червня 2021 року підготовче провадження по справі закрито ; справу призначено до розгляду по суті ( а.с.135-136, т.1). Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Басова Г.М. про роз`єднання позовних вимог, виділивши їх в самостійні провадження, відмовлено ( а.с.170-171,т.1). Ухвалою суду від 1 серпня 2022 року зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району підготувати та надати суду письмовий висновок щодо розв`язання цього позову в частині позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] ( а.с.238-239,т.1). Сторони та представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. 1 серпня 2022 року від представника позивачки - адвоката Великанова М.О. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника ; позовні вимоги підтримують у повному обсязі ( а.с.237,т.1). 6 вересня 2022 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника; проти позову в частині позбавлення його батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] , заперечує ; просить в позові в цій частині відмовити та стягувати з нього аліменти на користь позивачки на утримання доньки в розмірі 1 300,00 грн. щомісячно ( а.с.11,т.2). 6 вересня 2022 року представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності ; просить ухвалити рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування від 06.09.2022 № 1377/01-20/2003-1336 ( а.с.12,т.2). 19.05.2021 року, 16.09.2021 року, 17.11.2021 р., 26.01.2022 року від представника відділу по Дніпровському району служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради надходили заяви про розгляд справи без його участі, із ухвалення рішення з урахуванням інтересів дитини ( а.с.109, 167,190, 210, т.1). Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, які раніше безпосередньо приймали участь в судових засіданнях, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. IV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2019 року по 16 січня 2021 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , про що 29 грудня 2020 року складено відповідний актовий запис № 267, що підтверджується копією про народження серії [NUMBER] ( а.с.15,т.1). Підставою позбавлення [PERSON] батьківських прав, як вказує позивачка, слугувала подія, яка відбулася 16 січня 2021 року. Так, в цей день, приблизно об 21.00 годині, відповідач, як стверджує в суді позивачка, будучі у стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки, штовхнув її, в результаті чого вона впала і отримала легкі тілесні ушкодження. В цей час вона тримала на руках дитину. Під час падіння дитина вдарилася голівкою о дитяче ліжко, внаслідок чого також отримала тілесні ушкодження. Такі дії відповідача позивачка розцінює як домашнє насильство у формі фізичного насильства, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно своєї дочки пункт 3 частина перша статті 164 СК України - жорстоке поводження з дитиною). Відповідач в суді підтвердив факт сварки, яка відбулася між ним та позивачкою 16 січня 2021 року об 21.00 годині. Пояснив, що в ході сварки відповідачка поводилася агресивно, намагалася його вдарити. При цьому, дитина знаходилась у неї на руках. Він намагався уникнути конфлікту, зачинявся в іншій кімнаті. Проте, позивачка не заспокоювалася, продовжувала намагання його вдарити. Під час спроби відсторонити її від себе, позивачка разом з дитиною впала на підлогу. Донька вдарилася голівкою об ліжечко та отримала тілесні ушкодження. Як зазначає відповідач такі його дії, спровоковані поведінкою позивачки, були не навмисними, все відбулося швидко , раптово. Згідно висновку спеціаліста № 66/с від 18.01.2021 № 74, виданого комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, на підставі заяви [PERSON] , лікарем -спеціалістом Марічевим P.C., проведено медичне обстеження [PERSON] , 1986 р.н. У висновку зазначені обставини справи: зі слів освідуваного, «16.01.2021 приблизно о 21.00 годин у квартирі, в якій мешкає, відомий чоловік штовхнув, в результаті чого впала на підлогу та вдарилась головою, хватав руками за руки, тим самим викручував ліву руку за спину. Відмічала нудоту, свідомість не втрачала. За медичною допомогою зверталась. Скарги на головний біль, та біль в місцях ушкоджень». Підсумки проведення обстеження: [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження, які утворились від дії тупих предметів ( а.с.16-17,т.1). Згідно виписки (епікриз) із медичної карти стаціонарного хворого 306 від 21.01.2021, виданої комунальним некомерційним підприємством «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради, малолітня [PERSON] , [INFO] , перебувала у стаціонарі з 16.01.2021 по 21.01.2021. Клінічний діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Забій м`яких тканин правої теменної області. Дитина виписана у задовільному стані для амбулаторного спостереження у сімейного лікаря, невролога за місцем проживання ( а.с.18-19, т.1). 18 січня 2021 [PERSON] звернулась до відділу поліції № 2 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області з заявою про нанесення [PERSON] їй та малолітній дочці [PERSON] , 2020 р.н., тілесних ушкоджень. За даним фактом , станом на 3 листопада 2021 року, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12021087020000033 проводяться слідчі ( розшукові) дії, спрямовані на встановлення обставин скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, до вчинення якого може бути причетний [PERSON] , що підтверджується Довідкою, складеною дізнавачем підрозділу дізнання ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Ножка Д.О. ( а.с.192,т.1). Станом на день ухвалення судового рішення по цій справі вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування. Встановити дійсні обставини конфліктної ситуації, яка відбулася 16 січня 2021 року між сторонами, в результаті чого позивачка та малолітня дитина отримали тілесні ушкодження, суд в рамках розгляду цієї цивільної справи позбавлений можливості. Між тим, в суді встановлено, що після вказаного інциденту між [PERSON] та [PERSON] склалися вкрай неприязні стосунки, внаслідок чого сторони не можуть дійти порозуміння в питаннях участі батька в житті дитини. З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2021 року [PERSON] звертався до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо встановлення графіку побачень з малолітньою дочкою, [PERSON] , 2020 року народження. В липні 2021 року відповідачу було надано розпорядження № 393 р від 25.06.2021 року про порядок його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] ( а.с.169,т.1). Проте, як вказує в суді відповідач, позивачка порушувала встановлений графік побачень з дитиною, продовжувала перешкоджати йому в реалізації його батьківських прав. Такі доводи відповідача не визнавалися позивачкою, яка в судовому засіданні пояснювала,що не перешкоджала зустрічам відповідача з дочкою. В суді представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району пояснила, що представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради неодноразово проводились бесіди з батьками, [PERSON] та [PERSON] щодо належного виконання батьківських обов`язків. Батькам, було рекомендовано для ефективного подолання складних життєвих обставин і попередження виникнення нових, звернутись до Запорізького міського центру соціальних служб (або до інших психологів фахівців) для отримання допомоги у вирішенні конфліктної ситуації та налагодження стосунків між членами родини. З метою попередження порушення прав і законних інтересів дитини, [PERSON] та [PERSON] наголошено при розгляді будь-яких питань, що стосуються їх спільної дитини, дотримуватись вимог законодавства України щодо виконання батьківських обов`язків та здійснення батьківських прав. Малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Умови для утримання та виховання дитини за вказаною адресою створені. Було перевірено умови поживання батька [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Складено акт обстеження, згідно якого умови для проживання дитини створені. Нормативно - правове обґрунтування та висновки суду : - стосовно вимоги позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , 2020 р.н. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В силу статті 150 СК України батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов"язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов"язані поважати дитину. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; 3) є хронічними алкоголіками або наркоманами. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз"яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного застосування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від вихованння дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Пункт 18 вказаної постанови містить роз"яснення, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків. Пункт 1 ч.1 ст. 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із п.2- дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів такого утримання дитини є сплата аліментів тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь того з батьків, хто проживає разом з дитиною. Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 р. у справі № 199/5032/16-ц дійшов висновку, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Між інтересами дитини і інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважать над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі « Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якому вжитому заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими ( параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Із встановлених в суді обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, суд прийшов до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері ( батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. У цій справі не встановлені обставини, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається матір, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. В суді встановлено, що між сторонами - батьками [PERSON] існують вкрай неприязні стосунки, які ними вирішуються , в тому числі і шляхом перешкоджань у спілкуванні з дитиною тому із батьків, хто не проживає разом з дитиною. В результаті між ними виникають конфлікти. Оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] - батько малолітньої [PERSON] має постійне місце проживання за адресою : [ADDRESS] . ; працює в ТОВ « Охоронний холдінг» на посаді інструктора з навчання практичній їзді, отримуючи стабільний дохід ( а.с.66,т.). За місцем роботи характеризується виключно позитивно ( а.с.67,59). Матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, жорсткого поводження з дитиною в сенсі пункту 1 частини третьої статті 164 СК України, тощо. Під час розгляду справи [PERSON] проти позбавлення батьківських прав заперечує, відвідував кожне судове засідання та з його поведінки вбачалось його бажання спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні. При прийнятті рішення з цього питання суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району № 1377/01-20/20.03-1336 від 06.09.2022 року , з якого вбачається не доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] ( а.с.13-17, т.2). З огляду на встановлені в суді обставини, суд не вбачає підстав для застосування до [PERSON] такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав відносно дочки - [PERSON] . Нормативно - правове обґрунтування та висновки суду : - стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити таке. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині другій статті 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Частиною першою статті ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач працює та має дохід в середньому щомісячно - 6 698,00 грн.; матеріальне становище як позивача, так і відповідача; факт надання відповідачем позивачеві за першою вимогою матеріальної допомоги на утримання дитини, а також положення частини дев`ятої статті 7 СК України , які містять загальні засади регулювання сімейних відносин, а саме: справедливість, добросовісність і розумність. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - з 01 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати по справі суд розподіляє між сторонами у відповідності до частини першої статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial