Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з листопада 2021 рокута аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з жовтня 2021 року. Мотивує заяву тим, що проживання однією сім`єю припинилось відразу з народженням дочки, тобто з вересня 2021 року. З листопада 2021 року відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Ухвалою від 15 липня 2022 року відкрито провадження по даній справі, та з урахуванням положень ст. 274 ЦПК України при відкритті провадження вирішено провести розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача подано відзив, в якому частково визнано позовні вимоги, зокрема, в частині стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1100,50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а також на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. до досягнення дитиною трьох років. Пояснює, що до народження дитини сторони проживали разом. Для того, щоб забезпечити свою сім`ю матеріально, відповідач як один працюючий член сім`ї, працював офіційно, підробляв не офіційно на різних роботах, так як з роботою зараз дуже скрутно, а позаробочий час, якого в нього було обмаль, витрачав лише на власну сім`ю. Одразу після народження дитини позивач з пологового будинку разом із дитиною поїхала до своєї матері в с. Москаленки Золотоніського району, де проживає й до сьогодні. А відповідачеві повідомила, щоб він її з пологового будинку не зустрічав і не забирав додому, тому що він їй більше не потрібен, вона отримала від нього все що хотіла - дитину. Для відповідача ця негативна подія стала психологічною травмою. Проте, як і раніше, відповідач продовжує утримувати та піклуватись про свою сім`ю. Відповідач звертає увагу суду, що позивач безпідставно посилається у своєму позові на те, що відповідач ухиляється від покладених на нього у відповідності до ст. ст. 84, 180 СК України обов`язку утримувати свою дитину та дружину. Такі твердження позивача є необгрунтованими та виходячи зі змісту положення ст. ст. 76-80 ЦПК України не доведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б прямо свідчили про невиконання відповідачем обов`язків з утримання малолітньої дитини та ненадання їй матеріальної допомоги. Весь час, починаючи з дня народження доньки і по теперішній час, відповідач не припиняв її утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймає участь у її вихованні, догляді за нею, намагається надати їй повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладає зусилля у вирішенні її повсякденних питань та проблем, не зважаючи на те, що спільно з нею він не проживає. Позивач, обґрунтовуючи у такий спосіб свої вимоги, вкотре намагається безпідставно, у своїх корисливих цілях, заради свого майнового інтересу завдати відповідачеві шкоди та надати суду недостовірні відомості щодо невиконання ним обов`язків з утримання спільної дитини. Позивач намагається обґрунтовувати свої вимоги тими обставинами, які не відповідають дійсності, є неправдивими та прикро образливими для відповідача як батька, оскільки він намагається всіляко надавати допомогу в утриманні своєї доньки, приймати участь у її вихованні. Протягом досить тривалого часу, сторони по справі не можуть досягнути домовленості щодо способу виконання батьком обов`язку з утримання доньки, причиною виникнення чого є вимога позивача приймати участь в утриманні дитини виключно в грошовій формі. Натомість такий спосіб утримання дитини не влаштовує відповідача, оскільки він не мав та не має довіри до позивача, що кошти будуть спрямовані саме на утримання дитини, тому відповідач пропонував позивачу виконувати свої зобов`язання щодо утримання дитини в переважній більшості в натуральній формі (їжею, одягом, медикаментам, лікуванням, відпочинком та іншим). Проте, позивача не влаштовував саме такій спосіб утримання відповідачем дитини, вона вимагала встановити виключно грошову форму її забезпечення, що звичайно не влаштовувало відповідача. Однак, відповідач не погоджується з приводу визначеного позивачем розміру аліментів на дитину в розмірі 1/4 всього заробітку та на неї у твердій грошовій сумі, у розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення донькою трьох років, та ще й за минулий час, який є необгрунтовано завеликий виходячи з його матеріального становища, оскільки позивач разом із донькою проживає спільно зі своєю матір`ю, яка також допомагає в їхньому утримані. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Таких доказів позивач не надала, тому відсутні підстави присуджувати аліменти за минулий час. На даний час відповідач не має постійного офіційного місця роботи, а лише має тимчасові не значні періодичні заробітки та велику заборгованість перед банківськими установами, яку потрібно погашати. Відповідач проживає зі своєю непрацездатною матір`ю, що також перебуває на його утриманні в орендованій квартирі. На відповідачеві лежить обов`язок утримувати своїх батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. А тому враховуючи такі обставини обґрунтований, розумний, та максимально справедливий для відповідача буде мінімальний гарантований розмір аліментів - в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який постійно зростає, до досягнення нею вісімнадцяти років, тобто 2201,00:50% = 1100,50 грн. та у твердій грошовій сумі на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років - не більш ніж 1000,00 грн. Більше того, позивач отримує пенсію по інвалідності близько 2200,00 грн. та допомогу по догляду за дитиною близько 860,00 грн., а прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 2027,00 грн. Таким чином, у позивача сукупна сума грошових коштів на місяць буде становити близько 5160,00 грн., що постійно буде зростати з підняттям прожиткового мінімуму. Згідно законодавства не лише на одного батька покладається така відповідальність, а й на матір також, не залежно від того з ким проживає дитина. При стягненні із відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу виходить, що він практично самостійно буде забезпечувати доньку прожитковим мінімумом, що суперечить наведеному вище, а саме обов`язку обох батьків утримувати свою дитину. А при стягненні аліментів на відповідача в розмірі 3000 грн. враховуючи її пенсію і безробіття відповідача, що поєднане з тимчасовими заробітками, він буде знаходитись за межею бідності. При цьому в нього буде лише зростати заборгованість по аліментах та борг по кредитах, які він ніколи не в змозі буде погасити, при тому, що на його утриманні перебуває ще й непрацездатна матір. Позивач надіслала відповідь на відзив, у якому вказала, що після укладання шлюбу, вона з відповідачем проживала разом до липня 2021 року. Під час спільного проживання, відповідач неодноразово зловживав спиртними напоями та прикладав силу відносно неї. Внаслідок таких дій, вона вимушена була звертатися до правоохоронних органів з заявою про домашнє насильство. Після вибачень відповідача та з метою зберегти сім`ю, вона відмовлялась від раніше поданих заяв до правоохоронних органів. Спільне проживання з відповідачем стало неможливим, і вона в липні 2021 року переїхала проживати до своєї матері в с. Москаленки, Золотоніського району Черкаської області та вже у вересні 2021 року народила доньку. За весь час окремого проживання, вона з відповідачем бачилась тільки два рази, і всі вони були пов`язані з проханням відмовитися від поданої позовної заяви про стягнення аліментів. У відзиві на позовну заяву відповідач, з метою зменшення розміру аліментів, зазначає вигадані ним обставини, що він щодня прикладає зусилля у вирішенні питань сім`ї, продовжує утримувати та піклуватися про свою сім`ї, постійно приймає участь у вихованні дитини, догляді за нею, тощо. Щодо непогодження відповідача з приводу стягнення визначеного позивачем розміру аліментів на дитину в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), а визначення їх в твердій грошовій сумі, зазначила, що обрання способу стягнення аліментів може здійснюватися винятково одержувачем аліментів. Враховуючи вищевикладене, вважає що відзив відповідача не спростовує доводів заявленого позову, в зв`язку з чим, просила задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив. Вказав, що позивач не обгрунтувала належними та допустимими доказами свої вимоги. Також представник відповідача надав суду заяву про уточнення заперечень проти позовних вимог. У заяві пояснив, що на час написання та подання відзиву на позовну заяву і заперечення на відповідь на відзив відповідач не мав постійних заробітків, проте тимчасові заробітки давали можливість сплачувати на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі. Однак важка фізична праця, якою займався відповідач під час тимчасових заробітків, призвела до погіршення його стану здоров`я, оскільки йому протипоказані фізичні навантаження після перенесеної операції. Це підтверджено довідкою від 14 квітня 1986 року № 365937 та військовим квитком, згідно запису в якому відповідач за станом здоров`я звільнений від військової служби. У зв`язку з цим відповідач влаштувався на фізично легшу роботу для того, щоб полегшити навантаження на своє хворе серце і при цьому мати можливість сплачувати аліменти, але в меншому розмірі ніж зазначено у відзиві на позовну заяву, аргументуючи це нижчезазначеним. 09 вересня 2022 року відповідач влаштувався працювати в гаражно - будівельний кооператив «ЧАС» на посаду сторожа з окладом згідно штатного розпису 6500 грн. Чистий дохід по заробітній платі за вирахуванням обов`язкових податкових платежів складатиме - 5232,50 грн. в місяць. Відповідач проживає в м. Черкаси разом зі своєю непрацездатною (пенсіонерка) матір`ю в орендованій квартирі, що підтверджується договором оренди квартири від 15.11.2017 р. та поясненням сестри - [PERSON] від 15.09.2022 р., за що разом сплачують орендну плату в розмірі 3000 грн. на місяць та комунальні послуги близько 1500 грн. на місяць в неопалювальний сезон, не кажучи вже про опалювальний сезон, під час якого комунальні платежі значно більші. При цьому маючи ще заборгованість по трьом споживчим кредитам, яку потрібно погашати. Таким чином, відповідач не може сплачувати, а ні заявлений позивачем розмір аліментів, а ні зазначений відповідачем у відзиві на відповідь розмір аліментів, а лише може сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1100,50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, в позові позивач зазначила, що відповідач є здоровим та працездатним разом з тим жодних доказів, які підтверджують її посилання не надала. Жодних доказів щодо матеріального стану відповідача позивачем до суду не надано. Будь-яких клопотань щодо забезпечення доказів з даного приводу позивач не заявляла. Позивач являється інвалідом 3 групи загального захворювання, і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2200 грн. щомісячно. Отже, позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Відповідно до чого, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача задоволенню не підлягають. При своїй мінімальній заробітній платі, що є на сьогоднішній день мізерною, з урахуванням рівня інфляції та ростом цін, відповідач живе за межею бідності, позбавлений можливості лікуватися, зобов`язаний при цьому сплачувати аліменти. Відповідач не відмовляється від аліментів, він не має фінансової можливості сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів відповідно до стану свого здоров`я та заробітку (доходу), утримуючи при цьому свою не працездатну матір. До прикладу, зробивши розрахунок доходів і витрат відповідача та його матері з якою він проживає і яка перебуває на його утриманні (5232,50+2200= 7432,50-3000-1500- 1100,50=1832) свідчить, що залишок коштів після сплати орендної плати, комунальних платежів та мінімального розміру аліментів на дитину, в два з половиною рази менший від прожиткового мінімуму працездатних осіб та осіб, які втратили працездатність. Або до прикладу розрахунок доходів і витрат відповідача (5232,50-1500-750-1100,50=1882) підтверджує, що залишок коштів після сплати орендної плати, комунальних платежів та мінімального розміру аліментів на дитину теж в два з половиною рази менший від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог. Щодо стягнення аліментів за попередній період зазначила, що не зверталася до суду, оскільки мала надію, що відповідач самостійно буде виконувати свої обов`язки відносно дитини. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в межах заяви про уточнення заперечення проти позовних вимог, а саме в частині стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1100,50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини заперечували категорично, оскільки відповідач на даний час не в змозі надавати їй матеріальну допомогу. Відповідач також зазначив, що оскільки позивач проживає у своїх батьків, саме вони мають її забезпечувати. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. 02 лютого 2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Черкаському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] " (а.с. 6). Згідно зі свідоцтвом про народження (а.с. 7), [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Подружжя на даний час проживає окремо. Дитина проживає разом з матір`ю - позивачем [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області №389 від 22 червня 2022 року, та перебуває на її утриманні (а.с. 8). Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. Частинами 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд дослідив фотографії, надані відповідачем. На них зображено вміст посилки, яку він 07 вересня 2022 року направив на адресу позивачки, зокрема, покривало, дитячий одяг. Також на іншій фотографії зображено заяву відповідача до позивачки, з проханням надати інформацію щодо того, чи проведений над дитиною обряд хрещення, якщо проведений, то ким, і хто хрещені батьки дитини (а.с. 96-99). Позивач у судовому засіданні зазначила, що одяг, надісланий відповідачем підходить на новонароджену дитину, а їхній дочці вже один рік. Тому більшість речей не підійшла за розміром. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона являється матір`ю відповідача, проживає в м. Тальне. [PERSON] та [PERSON] перестали проживати разом приблизно на 7 місяці вагітності [PERSON] . Їй відомо, що син їздив один раз до дитини в с. Москаленки. Вона відвідувала внучку один раз, місяць тому. Разом з тим, зазначила, що вони з сином проживають в м. Черкаси в орендованій квартирі, комунальні послуги сплачують разом. В м. Тальне в неї є будинок та город, проте житло непридатне для проживання. Вказувала, що син в дитинстві переніс операційне втручання, тому за станом здоров`я не може тривалмий час фізично працювати. З досліджених в судовому засіданні доказів суд не може зробити висновок, що відповідач утримує свою доньку [PERSON] з дня її народження, турбується про неї, хоча як батько має такий обов`язок. За статтею 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Враховуючи те, що відповідач є батьком дитини, є працездатним, оскільки інвалідність не встановлювалась, але добровільно допомоги на утримання дитини не надає (достатніх доказів на підтвердження протилежного суду не надано), інших дітей та осіб на утриманні не має, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видіва заробітку (доходів) щомісячно. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи, що позивачем не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а відтак, аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 07 липня 2022 року.

Outcome: partial