Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

23.09.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», третіми особами зазначивши Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, [PERSON] , [PERSON] , і просить суд зняти арешт з всього майна, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника № 52253535, виданий 04 вересня 2017 року Міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобоварському району ВДВС м. Харків ГТУІО у Харківській області державним виконавцем Хомік В.В., в межах виконавчого провадження № 52253535, номер запису про обтяження: 22148050 (спеціальний розділ), внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер; 36890049 від 04.09.2017 року державним реєстратором Хомік В.В.; визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 45/216 часток житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 90 кв.м., житловою площею 58,7 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; судові втрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є спадкоємцем на усе належне спадкодавцю майно, в тому числі й на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері [PERSON] . Позивач звернулася для прийняття спадщини до приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Соболєвої А.В. після смерті матері, однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з наявністю арешту, накладеного Міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобоварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції. Через наявність арешту позивач звернулась із заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника №б/н від 15.02.2021 року до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобоварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції. У відповідь на зазначене звернення було отримано копію постанови про закінчення виконавчого провадження та супровідний лист від 16.04.2021 року №37904, в якому зазначено, що виконавче провадження за №52253535 відносно померлої [PERSON] закінчено відповідно до п.3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а відносно зняття арешту з майна боржника повідомлено, що відповідно до. ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (Зняття арешту з майна) є перелік підстав, при яких знімається арешт з майна. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивач наголошує на тому, що арешт майна перешкоджає їй реалізувати свої права як спадкоємця, при цьому, виконавче провадження відносно боржника (померлої [PERSON] ) відсутнє. Позивач вказує, що на час смерті спадкодавця проживала окремо від неї, але у встановлений законом строк звернулася з відповідною заявою до нотаріуса, тим самими прийняла спадщину. Також разом з нею звернулися з відповідними заявами до нотаріуса її брати [PERSON] та [PERSON] , які також прийняли спадщину. У подальшому, відповідно до укладеного договору про поділ спадщини, вони визначили розміри часток у спадковому майні. Так, відповідно до цього договору позивачу повинна належати 45/216 часток житлового будинку [ADDRESS] . З огляду на зазначене, позивач вказує, що успадкувала 45/216 часток житлового будинку [ADDRESS] , що належав за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса, вмотивовану наявністю арешту майна спадкодавця, позивач позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.09.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, [PERSON] , [PERSON] про звільнення нерухомого майна з-під арешту та визнання права власності на спадкове майно. Призначено підготовче засідання. 22.11.2021 року на адресу суду за вх. №ЕП-8906 від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» надійшли письмові пояснення, в яких представник відповідача зазначив, що просить залишити вищевказаний позов без розгляду, оскільки позов подано до неналежного відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01.2022 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, [PERSON] , [PERSON] про звільнення нерухомого майна з-під арешту та визнання права власності на спадкове майно - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 07.09.2022 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Дерев`янченко Я.Ю. надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, не наполягав на стягненні судових витрат на користь позивача. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Полфьорова Я.В. надала до суду письмові пояснення та заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та залишити позовну заяву без розгляду, оскільки вважала АТ КБ «Приватбанк» неналежним відповідачем, який дним чином не оспорює право власності позивача. Представник третьої особи Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Треті особи [PERSON] , [PERSON] надали письмові заяви, в яких зазначили, що проти задоволення позовних вимог вони не заперечують та просять суд розглянути справу у їх відсутність. Враховуючи положення ст.223 ЦПК України та відповідні заяви учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №846 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.12.1984 року. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1717 (а.с.11). За життя [PERSON] належало, зокрема, 45/108 часток житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якого також вбачаються відомості про обтяження, а саме, що було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер 52253535, виданої 04.09.2017 року Міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобоварському району ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області державним виконавцем Хомік В.В. в межах виконавчого провадження № 52253535, номер запису про обтяження: 22148050 (спеціальний розділ), внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36890049 від 04.09.2017 року державним реєстратором Хомік Вікторією Володимирівною, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.26-28). 19.11.2020 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Соболєвою А.В., відповідно до якого сторони згідно спадкової справи №4/2020, відкритої 08.07.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Соболєвою А.В., є спадкоємцями у відповідних частинах на майно померлої [INFO] [PERSON] , спадщину прийняли, подавши заяви у встановлений законом строк. Після укладення цього договору: а) у спадщину до [PERSON] переходить квартира [ADDRESS] ; б) у спадщину [PERSON] переходить 45/216 часток житлового будинку [ADDRESS] ; в) у спадщину [PERSON] переходить 45/216 часток житлового будинку [ADDRESS] (а.с.23). 15.02.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобоварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції із заявою про закриття виконавчого провадження №АСВП52253535 та №АСВП:61168246 у зв`язку зі смертю боржника [PERSON] , а також з проханням зняти арешт, накладений на все майно (кошти) боржника по вказаним виконавчим провадженням (а.с. 15). У відповідь на звернення позивачем отримана копія постанови від 16.04.2021 р. про закінчення виконавчого провадження (ВП №52253535 за виконавчим написом №6530, виданим 02.08.2016 р., боржник - [PERSON] , стягувач - ПАТ КБ «ПриватБанк») та супровідний лист від 16.04.2021 року №37904, в якому зазначено, що виконавче провадження за №52253535 відносно померлої [PERSON] закінчено відповідно до п.3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Одночасно повідомлено, що відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (Зняття арешту з майна) є перелік підстав при яких знімається арешт з майна. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с.16-17). Позивач [PERSON] звернулася для прийняття спадщини до приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Соболєвої А.В., однак, постановою від 20.09.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 45/216 часток житлового будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] , померлій [INFO] . Відмова мотивована тим, що у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухому майно та їх обтяжень міститься запис №22148050 про арешт нерухомого майна (все нерухоме майно). Згідно підпункту 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 (зі змінами та доповненнями), якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (а.с.25). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 316, ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, використання та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як визначено у ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Згідно з ч.1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно зі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи. Відповідно до статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування може здійснюватися за заповітом, або за законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружися, який його пережив та батьки спадкодавця. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як встановлено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, на підставі досліджених письмових доказів, судом встановлено, що державним виконавцем під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 52253535 у зв`язку зі смертю [PERSON] , арешт з майна знятий не був. Зважаючи на викладені обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, яке на даний час успадковане позивачем, остання має перешкоди у здійсненні нею права власності на спадкове майно, та оскільки позивачу відмовлено у скасуванні арешту в позасудовому порядку, право власності позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом зняття арешту зі всього нерухомого майна, що належить [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер 52253535, виданої 04.09.2017 року Міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобоварському району ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області державним виконавцем Хомік В.В. в межах виконавчого провадження № 52253535, номер запису про обтяження: 22148050 (спеціальний розділ), внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36890049 від 04.09.2017 року державним реєстратором Хомік Вікторією Володимирівною, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Позов у вказаній частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності, суд зазначає наступне. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Статтею 51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. У даній справі, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Звертаючись до суду з позовом, позивач не визначив належного відповідача за позовною вимогою про визнання права власності. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц). Зважаючи на викладене, суд відмовляє у задоволені позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно, у зв`язку зі звернення до суду з позовом у цій частині до неналежного відповідача - Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», оскільки належними відповідачами в даному випадку є інші спадкоємці. Крім того, суд зауважує, що на даний час позивачем не вичерпана можливість належного оформлення права власності на спадщину у передбаченому законом порядку без вжиття заходів судового захисту. На підставі викладеного і

Outcome: partial