Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати у справі. Позов обґрунтовано тим, що з 08.09.2000 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.06.2019 розірвано. В період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру було оформлено на ім`я відповідача. Оскільки у сторін виник спір щодо користування та розпорядження спільним майном, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що спірна квартира була придбана, у тому числі, і за рахунок кредитних коштів, які були отримані подружжям згідно кредитного договору № 2/11/304/2005/261 від 26.10.2005, укладеного з ВАТ КБ «Надра», за умовами якого [PERSON] отримав 20000 тисяч доларів (за офіційним курсом НБУ на той час еквівалент 101000 грн.) зі сплатою процентів у розмірі 12% річних та плату за управління кредитом в розмірі 0,3% строком до 24.10.2025. Майже вся сума коштів за придбану квартиру виплачувалась відповідачем особисто за його власні кошти, зокрема, і після розірвання шлюбу в розмірі 40500 грн. 00 коп. Крім того, для погашення заборгованості за кредитним договором, відповідач отримав від своєї матері - [PERSON] позику в розмірі 118000 грн., які також були повернуті ним особисто після розірвання шлюбу. Також, після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, у зв`язку з необхідністю належного утримання спірного майна, [PERSON] за особисті кошти здійснив капітальний ремонт спірної квартири. Враховуючи викладене, відповідач просив виділити [PERSON] 1/5 частину у спірній квартирі та визнати за нею право власності на вказану частку, залишивши за ним право власності на 4/5 частки в квартирі. Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідач безпідставно вказує, що на придбання спірної квартири були використані його особисті кошти в сумі 136650 грн., оскільки квартира була придбана за спільні кошти подружжя, з яких 35350 грн. - власні кошти подружжя, а 101000 грн. - запозичені у банку, більшу частину яких було повернуто подружжям. Крім того, представник позивача зазначає, що питання боргів подружжя перед банківськими установами або фізичними особами не є предметом спору, відповідач із зустрічними вимогами про стягнення коштів не звертався. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просила відступити від рівності часток, враховуючи що майже вся сума коштів за спірну квартиру виплачувалась самостійно [PERSON] за його власні кошти. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] за власні кошти зроблено капітальний ремонт у спірній квартирі у ІІ півріччі 2019 року та 2020 році. Зокрема, здійснено заміну радіаторів по всій квартирі, що підтверджується копією видаткової накладної № 8782 від 08.10.2019 на суму 5500 грн. 77 коп. (а.с. 78), вартість робіт по їх заміні, за твердженням відповідача, склала 4500 грн., які він оплатив власними коштами. Також придбано та укладено плитку на підлозі на суму 3480 грн. 69 коп. (копія видаткової накладної № ррз/CG-0075427 від 22.07.2019) (а.с. 78), вартість робіт склала 2500 грн. Здійснено частково заміну електропроводки на суму 1111 грн. 27 коп. (копія видаткової накладної № ррз/CG-0064289 від 30.06.2019, копія чека) (а.с. 79, 81), вартість робіт склала 800 грн. Здійснено вирівнювання та фарбування стелі, відкосів, вирівнювання стін, переклеєні шпалери, на що придбано будівельних матеріалів на загальну суму 4682 грн. 70 коп. (частково підтверджується копіями квитанцій на а.с. 80, 82), вартість ремонтних робіт склала 9783 грн. Крім того, встановлено метало-пластикові вікна на балконі, що підтверджується копією договору № 01.06.01 від 14.07.2020 та копією прибуткового касового ордеру № 41 від 14.07.2020 на суму 16163 грн. 42 коп. (а.с. 75, 76, 77). Враховуючи всі ці витрати на ремонт, представник відповідача просила відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/5 частину спірної квартири. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши в якості свідка [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2000 року, який рішенням Новозаводського районного суду від 04.06.2019 у справі № 751/2629/19 розірвано (а.с. 10-11). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно договору купівлі-продажу від 25.10.2005, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 4179, [PERSON] у період шлюбу було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до п. 1.6. договору, вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається покупцем перебуваючи у шлюбі, зареєстрованому 08.09.2000. Згідно п. 2.1. продаж за домовленістю сторін вчиняється за 136350 грн., з яких 35350 грн. покупець сплатив, а продавець отримав до підписання цього договору. Решту суми в розмірі 101000 грн. покупець зобов`язався сплатити продавцю в строк до 27.10.2005. Відповідно до напису на договорі купівлі-продажу квартири, повний розрахунок за цим договором проведено 26.10.2005, що засвідчено нотаріусом на підставі заяви № 4215. 26.10.2005 між Відкритим акціонерним товариством Комерційним банком «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02/11/304/2005/261, згідно якого, як зазначили сторони, були отримані кошти для оплати вартості квартири за договором купівлі продажу № 4179 від 25.10.2005 (а.с. 49-52). Придбана квартира була передана в іпотеку банку згідно іпотечного договору від 26.10.2005 (а.с. 53-56). Відповідно до договору № 25-153 від 17.11.2005, укладеного між Чернігівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] , надано часткову компенсацію відсоткової ставки кредитів комерційних банків (а.с. 94-95). Згідно відповіді директора Чернігівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Ярошевського А., наданої на запит адвоката Переверзєва О.О. від 11.07.2022, за період 2005-2020 року загальна сума часткової компенсації відсоткової ставки комерційних банків, яка виплачена за договором № 25-153 від 17.11.2005 складає 137769 грн. 94 коп., з яких: 3337 грн. 81 коп. у 2019 році та 1714 грн. 86 коп. у 2020 році (а.с. 109). 30.06.2020 між ТОВ «Спектрум Ессетс», правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційним банком «Надра», та [PERSON] було укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором № 02/11/304/2005/261 від 26.10.2005, згідно якого станом на 15 травня 2020 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 40788 грн. 49 коп. (а.с. 58-59). Як зазначив у своєму відзиві відповідач, частина коштів на погашення кредиту була внесена за рахунок запозичених ним коштів у своєї матері - [PERSON] в розмірі 118000 грн., які він повернув в період з 17.11.2019 по 21.06.2022, про що надав розписку. На підтвердження наявності вказаних коштів у своєї матері, відповідачем надано копію договору купівлі-продажу від 12.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Максак І.М. та зареєстрованого в реєстрі № 679, згідно якого [PERSON] продала за 650000 грн. належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] (а.с. 60-63). Замість вказаної частини будинку [PERSON] придбала у власність за 48171 грн. однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу № 1608 від 29.09.2016 (а.с. 64-67). Допитана у судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що дійсно давала в борг сину гроші на погашення кредиту за придбану квартиру. При складанні боргової розписки [PERSON] була відсутня і чи знала вона про наявність боргової розписки, свідку достеменно не відомо. Проте, свідок повідомила, що позивач знала про отримані відповідачем кошти в розмірі 118000 грн. Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Чернігівській області від 12.07.2022, [PERSON] у період з 2005 по ІІ квартал 2010 року офіційно працювала та мала стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с. 100, 101-102, 103-104, 105-106). У відповідності до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частин першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 642/8107/14-ц (провадження № 14-108звц21) конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд, згідно з частиною другою статті 70 СК України, може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Дослідивши наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя, адже беззаперечних доказів на підтвердження того, що квартиру придбано за більшу частину власних коштів відповідача, суду не надано. Надана до матеріалів справи розписка про отримання відповідачем коштів від своєї матері, не є доказом того, що ці кошти були витрачені саме на придбання спірної квартири, адже позивач заперечує отримання подружжям таких коштів та використання їх в інтересах сім`ї. Крім того, проведення остаточних розрахунків по договору купівлі - продажу за придбану квартиру відбулося за рахунок кредитних коштів, і цей кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї, позивач була поручителем по цьому договору, а придбану квартиру було передано в іпотеку банку для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Внаслідок придбання подружжям квартири у кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18), постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 755/16464/20 (провадження № 61-7759св21). Зобов`язання у вигляді повернення позиченої грошової суми за договором, укладеним в інтересах сім`ї, за відповідних правових підстав, створює обов`язки для обох з подружжя. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України, та не є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин, наявних у справі доказів, оскільки спірна квартира була придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та визначення за нею права власності на 1/2 частину квартири. Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Переверзєв О.О. на підставі ордеру серії СВ 1003586 від 03.06.2021 року та договору про надання правничої допомоги від 19.01.2022 (а.с. 5, 8). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 19.01.2022 підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Рябінін, Переверзєв та партнери» 9000 грн. за договором № б/н від 19.01.2022 (а.с. 7 на звороті). Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 4500 грн. витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved