Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наприкінці жовтня 2021 року позивачу стало відомо, що державним виконавцем Селидівського МВ ДВС Східного МУ МЮ (м. Харків) проводиться виконавче провадження № 64025526, згідно до якого виступає боржником її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріальної контори та отримала витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі 65351437 від 29.06.2021 року. 01.07.2008 року її чоловік уклав в ЗАТ «Альфа-банк» Кредитний договір № 700007872 сума кредиту за яким становила 16598,08 доларів США, номінальна процентна ставка 17,25%, цільове використання кредиту придбання транспортного засобу. 01.07.2008 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено договір поруки № 700007872-П відповідно до умов якого поручитель поручається за виконанням боржником обов`язків, що виникли з основного договору, тобто № 700007872 від 01.08.2008 року. У зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором Селидівським міським судом Донецької області було прийнято рішення від 13.11.2014 року яким позовні вимоги ПАТ «Альфа-банк» до позивача задоволено та стягнено заборгованість за кредитним договором № 700007872 від 01.07.2008 року, що склалась з: заборгованості за кредитом у сумі 73291,65 грн., заборгованості за відсотками 5059,27 грн., пені 8496,13 грн., судові витрати 868,47 грн. На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, який знаходився на примусовому виконанні у Покровському ВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків) виконавче провадження № 50293734 та яке було виконано в повному обсязі 25.10.2021 року та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. У Покровському ВДВС позивач дізналась, що там перебуває виконавче провадження № 64025526 по примусовому виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., вчиненого 29.04.2016 року за № 10003 в межах якого було накладено арешт на спільне сумісне майно, яке придбано разом із чоловіком, а саме автомобіль, який оголошено у розшук. Згідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. вчиненого 29.04.2016 року за № 10003 заборгованість по кредитному договору № 700007872 від 01.07.2008 року, строк платежу настав, стягнення проводиться за період з 02.04.2014 по 02.03.2016, сума заборгованості складається з: заборгованості за кредитом 6273,43 долари США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 2133,98 долари США. Вважає виконавчий напис таким, що вчинений з численними порушеннями законодавства, а також таким що не підлягає виконанню. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 29.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрованим за № 10003 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованості за кредитним договором № 700007872 від 01.07.2008 р. на загальну суму 8407 доларів США 41 центів та стягнути судові витрати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21 лютого 2022 року було призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 липня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити, також зазначила, що не заперечує щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві. Згідно до наданого відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що Позивачу було відомо на день укладення правочинів щодо отримання кредиту та укладення договору поруки та про існування спірного виконавчого напису знав з 2016 року, коли основному позичальнику направлялася вимога/повідомлення про погашення боргу перед зверненням банку за вчиненням виконавчого напису, а також і відкриття виконавчого провадження у березні 2017 року, у зв`язку з зазначеним вважає про пропущення строків позовної давності позивачем та заявляє про їхнє застосування. Окрім того зазначив, що для вчинення виконавчого напису необхідно здійснити перевірку наявності певних умов, за яких може бути вчинена нотаріальна дія, а саме з`ясувати, чи передбачена заборгованість у Переліку документів, перевірки всіх пред`явлених для вчинення виконавчого напису документів, які підтверджують безспірність заборгованості, та зазначив, що розмежовуючи спірної і безспірної заборгованості покладається не власне ставлення позивача до пред`явленої вимоги, а фактичний характер правовідносин. Вважає що позивачем не надано жодного належного доказу позовних вимог і підтверджують факт існування заборгованості, її розмір та обізнаність позивача про наявність заборгованості перед банком. На підставі зазначеного просить застосувати строки позовної давності та постановити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.07.2008 року між ЗАТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 700007872 сума кредиту за яким складає 16598,08 доларів США, номінальна процентна ставка 17,25% річних, дата остаточного повернення кредиту 02.07.2015 року, цільове використання кредиту придбання Транспортного засобу згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між Позичальником та ТОВ «УкрАвтоЗаз-Сервіс» № 2000-ш від 25.06.2008 року CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, колір жовтий, державний номер [NUMBER] , № кузову [NUMBER] , тип легковий сєдан. 01.07.2008 року між ЗАТ «Альфа-банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 700007872-П відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання Боржником обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору № 700007872, укладеного між банком та боржником 01.07.2008 року або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 26.02.2016 року по виконавчому провадженню № 50293734 було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 242/3063/14-ц виданого 25.03.2015 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованості 73291,65 грн. та судові витрати 868,47 грн. Згідно до постанови Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25.10.2021 року по виконавчому провадженню № 50293734 у зв`язку із сплатою в повному обсязі заборгованості за виконавчим документом виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 242/3063/14-ц виданого 25.03.2015 року Селидівським міським судом Донецької області закінчено та припинено чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. 29.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. був вчинений та зареєстрований в реєстрі за № 10003 виконавчий напис про стягнення на користь ПАТ «Альфа-банк», що виникла по кредитному договору №700007872 від 01.07.2008 року, боржником за яким є [PERSON] , [INFO] , строк платежу по Кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 02.04.2014 року по 02.03.2016 року, та складається з: заборгованості за кредитом 6273,43 дол. США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 2133,98 дол. США. загальна сума заборгованості становить 8407,41 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 14 травня 2021 року виконавчим комітетом Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області. Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 65351437 від 29.06.2021 року наданого Другою Селидівською державною нотаріальною конторою вбачається реєстрація спадкової справи у Спадковому реєстрі 67887483, та за номером у нотаріуса 182/2021, спадкодавцем є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Відповідно до постанови Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19.11.2021 року по виконавчому провадженню № 64025526 у зв`язку із встановленням смерті боржника згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 10003 виданого 29.04.2016 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Згідно листа Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №36617/17.34-77 повідомлено, що на виконанні перебував виконавчий напис № 10003 від 29.04.2016 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за період з 02.04.2014 року по 03.03.2016 року, сума заборгованості складається з: заборгованості за кредитом 6273,43 дол. США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 2133,68 дол. США, загальна сума заборгованості 8407,41 дол. США (ВП № 64025526). Державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна: транспортний засіб: реєстраційний кадастровий номер: [NUMBER] , найменування SHEVROLET VIN, номер шасі: [NUMBER] , власник за даними МВС: [PERSON] , по теперішній час борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій не сплачені, рішення про скасування виконавчого напису не надходило, тому арешт з майна боржника не знято. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу ст. 1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В порядку ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:\~ 1) особисті немайнові права;\~ 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;\~ 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;\~ 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;\~ 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. \~Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст.1268 ЦК України ). Положеннями ч.5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, як вбачається з копії паспорту позивача серії [NUMBER] виданого Гірницьким МВМ Селидівського МВУМВС України в Донецькій області 09.06.1997 року вбачається відмітка про укладення шлюбу з [PERSON] , 1974 року народження, який було зареєстровано Курахівською сільською радою м. Селидове Донецької області 25.11.1995 року. В свою чергу згідно до кредитного договору № 700007872 від 01.07.2008 року цільове використання кредиту було обумовлено придбанням транспортного засобу згідно з Договором купівлі-продажу, укладеного між позичальником та ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» № 2000-ш від 25.06.2008 року CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, колір жовтий, державний номер [NUMBER] , № кузову [NUMBER] , тип легковий сєдан. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст.321 ЦК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до стаття 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (ст.66 СК України). У ст. 69 СК України вказано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 4 та 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З абзацу 1 частини 2 цієї статті вбачається, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Враховуючи те, що позивач не є боржником у виконавчих провадженнях в межах яких були накладені арешти на машину, набуття права власності на машину відбулося в порядку, передбаченому законом, обумовленого придбанням транспортного засобу у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, а наявність обтяження майна позивача створює перешкоди у реалізації права розпорядження ним, таким чином позивач не позбавлена права звернення із вимогою про скасування арешту з транспортного засобу, як особа яка є власником транспортного засобу, яке перебуває у спільній сумісній власності. Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 15 червня 2022 року у справі № 753/16119/19 та ін.. У постанові від\~18 липня 2022 року у справі № 404/8938/15-ц Верховний Суд також звернув увагу на те, що ефективний спосіб необхідно\~розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (справа «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (заява № 22414/93, пункт 145); справа «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02, пункт 75)). Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Спосіб захисту має бути направлений на відновлення порушеного права, а не на здобуття доказів необхідних для розгляду іншої справи. З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору є виконавчий напис\~за № 10003 вчинений приватним нотаріусом 29 квітня 2016 року, яким було запропоновано стягнути на користь ПАТ «Альфа-банк» з [PERSON] заборгованість, яка виникла за кредитним договором №700007872 від 01.07.2008 року, за період з 02.04.2014 по 02.03.2016 у сумі 8407,41 дол. США. Зазначений виконавчий напис знаходився на примусовому виконанні в Селидівському відділі державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавче провадження № 64025526, під час виконання якого було винесено постанову про накладення арешту майна: транспортний засіб: реєстраційний кадастровий номер: [NUMBER] , найменування SHEVROLET VIN, номер шасі: [NUMBER] , власник за даними МВС: [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого було винесено 19.11.2021 року Селидівським ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУ МЮ (м. Харків) постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 100003 від 29.04.2016 року та припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи з примусового виконання рішення, але чинність арешту транспортного засобу виконавчою службою не було скасовано після закінчення виконавчого провадження. В свою чергу права [PERSON] були порушені внаслідок не вчиненням виконавчою службою всіх встановлених виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а саме зняття арешту з транспортного засобу. Відповідно до частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Відповідно до\~приписів ч.\~5\~ст.\~15\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» у\~разі вибуття\~однієї із\~сторін виконавець\~за заявою\~сторони,\~а також\~заінтересована особа\~мають право\~звернутися до\~суду із\~заявою про\~заміну сторони\~її правонаступником.\~Для правонаступника\~усі дії,\~вчинені до\~його вступу\~у виконавче\~провадження,\~є обов`язковими\~тією мірою,\~якою вони\~були б\~обов`язковими для\~сторони,\~яку правонаступник\~замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, в тому числі, припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Згідно до\~частини першої\~та другої\~статті 40\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» встановлено,\~що у разі\~закінчення виконавчого\~провадження (крім\~закінчення виконавчого\~провадження за\~судовим рішенням,\~винесеним у\~порядку забезпечення\~позову чи\~вжиття запобіжних\~заходів,\~а також,\~крім випадків\~нестягнення виконавчого\~збору або\~витрат виконавчого\~провадження,\~нестягнення основної\~винагороди приватним\~виконавцем),\~повернення виконавчого\~документа до\~суду,\~який його\~видав,\~арешт,\~накладений на\~майно (кошти)\~боржника,\~знімається,\~відомості про\~боржника виключаються\~з Єдиного\~реєстру боржників,\~скасовуються інші\~вжиті виконавцем\~заходи щодо\~виконання рішення,\~а також\~проводяться інші\~необхідні дії\~у зв`язку\~із закінченням\~виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Як вбачається із листа Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 36617/17.34-77 за наслідком завершеного виконавчого провадження № 64025526, боржником у якому був [PERSON] , який помер [INFO] , була винесена постанова про накладення арешту на транспортний засіб, який належав померлому, але при закінченні виконавчого провадження зазначений арешт не знято у зв`язку із невиконанням зобов`язань за виконавчим документом. З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору є виконавчий напис за № 10003 вчинений 29.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., яким було запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №700007872 від 01.07.2008 року за період з 02.04.2014 року по 02.03.2016 року, яка складається з: заборгованості за кредитом 6273,43 дол. США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 2133,98 дол. США. загальна сума заборгованості становить 8407,41 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Постановою Селидівського відділу ДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУ МЮ (м. Харків) було накладено арешт на транспортний засіб реєстраційний кадастровий номер: [NUMBER] , найменування SHEVROLET VIN, номер шасі: [NUMBER] , власник якого є [PERSON] .. [PERSON] помер [INFO] , але арешт транспортного засобу після його смерті не було знято та не було скасовано внаслідок закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ст. 3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Способом захисту права є передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Таким чином, оскільки встановлено, що внаслідок винесення постанови Селидівським відділом державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення виконавчого провадження не було фактично скасовано всіх обтяжень внаслідок закінчення виконавчого провадження, звернень про заміну сторони виконавчого провадження не здійснювалось, таким чином заявлений позивачем спосіб захисту не є ефективним, а відтак суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed