Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

05.07.2022 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання дитини - сина [PERSON] , [INFO] з ним - [PERSON] , його батьком. А також вирішити питання судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 15.07.2006 року по 12.04.2011 рік вони з відповідачкою перебували у шлюбі. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю. Зазначає, що оскільки відповідачка [PERSON] належним чином не виконувала обов`язки по догляду, піклуванню та вихованню дитини, він забрав сина, який на той час навчався в третьому класі, проживати разом з ним. Та з того часу син проживає разом з ним в м.Полтаві, проти чого відповідачка не заперечувала. Навчася в школі, після закінчення 9 класів вступив до коледжу. Вважає, що в інтересах дитини доцільне проживання сина саме разом з ним у місті Полтава, оскільки він має постійний дохід, має можливість створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Ухвалою суду від 07 липня 2022 року вказана позовна заява була залишена без руху та позивачу був наданий строк для усунення вказаних недоліків (23-24). 26 липня 2022 року позивачем була надана позовна заява після усунення недоліків. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2022 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в загальному позовному провадженні (а.с.80-81). Ухвалою суду від 29.08.2022 було відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про об`єднання справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Новосанжарської селищної ради, про визначення місця проживання дитини зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення алементів на утримання дитини. Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.09.2022 (а.с.96-97). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним в заяві, додатково пояснивши, що після розірвання шлюбу з відповідачкою їх син [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю. А з 2013 року син [PERSON] став проживати разом з ним. Це сталось через неналежні та небезпечні умови проживання, які створила для сина відповідачка. Проти вказаного рішення відповідачка не заперечувала. Та з того часу [PERSON] постійно проживає разом з ним. Олег навчався школі №20 в м.Полтаві, після закічення 9-го класу, син вступив до кооперативного коледжу, де й продовжує навчання в теперішній час. З матір`ю він спілкується в телефонному режимі та приїжджає за місцем її проживання в [ADDRESS], коли вона з`являється вдома. Мету звернення до суду з вказаним позовом обгрунтував необхідністю юридично зафіксувати факт проживання дитини разом з ним, а також можливістю скористатися цим в майбутньому. При цьому пояснив, що спору між ним та відповідачкою щодо місця проживання дитини немає. Позов просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засіданні (а.с. 102). Про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надавала. Позивач в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи: Служба у справах дітей Новосанжарської селищної ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засіданні, надавши заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 100,103). Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, думку неповнолітньої дитини [PERSON] ,. дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 606, яке видане повторно 01.08.2020 (а.с. 10), батьками неповнолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. Останні перебували в шлюбі з 15 липня 2006 року, який був зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 115 (а.с.8). 12 квітня 2011 року рішенням Київського районного суду м.Полтава шлюб між сторонами розірвано (а.с.9). Встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що сторони після розірвання шлюбу проживають окремо та їх неповнолітній син [PERSON] з кінця 2013 року - початку 2014 року та по теперішній час проживає разом із батьком, позивачем [PERSON] , в м.Полтаві, а з матір`ю спілкується в телефонному режимі та відвідує її за її місцем проживання в [ADDRESS], коли вона приїжджає з м.Києва. Так, в акті обстеження умов проживання (а.с. 44), встановлено, що [PERSON] , [INFO], проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.44), [PERSON] [INFO] навчався у Комунальному закладі «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 імені Бориса Серги Полтавської міської ради Полтавської області» (а.с.40,41), та з 01.09.2021 року навчається в Полтавському фаховому кооперативному коледжі денної форми навчання (а.с.39). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] та бабусею [PERSON] , та яка показала, що сторони перебували в шлюбі з 2006 року по 2011 рік. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO]. Після розрівння шлюбу [PERSON] залишився проживати з відповідачкою. Однак з січня 2014 року позивач [PERSON] забрав сина до себе, та з того часу до теперішнього часу син проживає разом з ним. Онук навчався в школі №20 м.Полтави, після закінчення 9 класу вступив до коледжу, де зараз й навчається. Відповідачка не з`явлвлась за їх місцем проживання, спілкувлась з сином по телефону. Крім того, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Так, в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що він дійсно проживає з батьком в м.Полтаві, починаючи з того часу як навчався в 3 класі. Він навчався в школі №20 в м.Полтаві, після закінчення 9 класу, він вступив до Полтавського фахового кооперативного коледжу, де навчається й зараз. Умови проживання з батьком створені добрі, хоче й надалі проживати з батьком. З мамою він спілкується за телефоном, а також приїжджає за її місцем проживання в [ADDRESS], в середньому один раз на 3 місяці, коли мати повертається з м.Києва, де вона проживає та працює. Щодо місце проживання відповідачки, судом встановлено, що за останнім відомим місцем проживання в [ADDRESS] вона не зареєстрована та не проживає (а.с. 79, 106, 107). За поясненнями позивача [PERSON] та його сина [PERSON] в теперішній час відповідачка проживає та працює в м.Києві та періодично приїжджає в [ADDRESS]. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до розяснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц та постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц (провадження № 61-10851св20). Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Таким чином, відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Так, на дату звернення до суду та розгляду справи неповнолітній [PERSON] , [INFO] , досяг 16-річного віку, а отже в силу вищезазначеного, місце його проживання з одним із батьків визначається ним самим. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку служби у справах дітей Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 19.09.2022 року №157/02-01 щодо визначення місця проживання дитини, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який досяг 16 років, є неповнолітньою дитиною, й відповідно до положення ч.3 ст.160 СК України, він самостійно може вирішувати, з ким з баьків буде проживати. З метою обстеження умов проживання та з`ясування фактів, викладених у позовній заяві, службою у справах дітей було організовано комісійно виїзд в сім`ю відповідача по справі за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою проживає мати відповідача - [PERSON] , [INFO], та старша донька [PERSON] , [INFO]. Під час спілкування з ними стало відомо, що мати дитини - [PERSON] з сином спілкується, не заперечує проти його проживання з батьком. Службою у справах дітей проведено телефонну розмову з [PERSON] , яка пояснила, що їй відомо про відкрите провадження у справі про визначення місця проживання сина [PERSON] , проти цього вона не заперечує та не вбачає спору у вирішенні даного питання. Та, посиаючись на ст.ст. 6,160, 161 Сімейного кодексу України, службою у справах дітей Новосанжарської селищної ради зазначено, що не вбачається спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Таким чином, з урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, те що між батьками не існує спору про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , а також те, що останній досяг 16-річного віку та самостійно обирає місце свого проживання, суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання з батьком неповнолітньої дитини, яка з ним проживає. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed