Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору № б/н від 10.06.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та зобов`язався повернути борг на умовах, визначених договором. Але свої зобов`язання належним чином не виконав, що створило заборгованість, яка станом на 31.12.2017 склала 78269,89 грн. В добровільному порядку питання щодо повернення боргу між сторонами не вирішено, а тому АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача вказану суму боргу та усі понесені банком судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Свої доводи обґрунтовує тим, що остання дія [PERSON] , яка може свідчити про визнання ним боргу, є платіж відповідача у сумі 200 грн., здійснений 31.05.2014. В той же час АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом 06.02.2018, тобто після спливу строку позовної давності, що згідно вимог ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 10.06.2011 АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , згідно поданої відповідачем анкети-заяви, уклали кредитний договір № б/н (т. 1 а.с. 7, 8), який боржник зобов`язався повертати в строки та на умовах, визначених сторонами, але свої зобов`язання порушив, що створило заборгованість. Згідно розрахунку позивача (т. 1 а.с. 5-6) заборгованість відповідача станом на 31.12.2017 склала 78269,89 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Посилаючись на зазначене, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в заявленому розмірі, яка склалася внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Не погоджуючись з вимогами банку, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, який, на думку сторони, слід обраховувати з дати останнього платежу - 31.05.2014,\~здійсненого відповідачем. Ухвалюючи рішення, суд погоджується з доводами сторони відповідача про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦПК України, зважаючи на наступне. Так, судовим розглядом встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено 10.06.2011, згідно з яким відповідачеві надано кредитну карту [NUMBER] з терміном дії 01/15 (т. 1 а.с. 168 на звороті). Відповідно до пояснень представника АТ КБ «Приватбанк» строк дії зазначеного договору є термін дії виданої відповідачеві картки. Таким чином, сторони визначили, що відповідач повинен виконати свої зобов`язання перед кредитором за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 у певний строк січень 2015. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~ч.\~1\~ст.\~530\~ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Оскільки сторони визначили у договорі строк його дії суд вважає, що саме зі спливом даного строку (31.01.2015, останнє числа місця) можна вважати таким, що є порушеним право кредитора у невиконаному зобов`язані. Тому заперечення сторони відповідача з посиланням на те, що остання дія [PERSON] , яка може свідчити про визнання ним боргу, є платіж, здійснений 31.05.2014, і саме з цієї дати слід обраховувати строк позовної давності, на увагу не заслуговують. Разом з цим, доводи сторони про застосування строку позовної давності є обґрунтованими, оскільки з часу спливу строку дії договору та до часу звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду з даною позовною заявою (14.02.2018) минуло більше трьох років, тобто сплинули строки позовної давності і сторона позивача не посилається на поважність пропуску зазначеного строку. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255\~цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом же частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до вимог ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про\~захист цивільного\~права або\~інтересу має\~бути прийнята\~судом до\~розгляду незалежно\~від спливу\~позовної давності. Позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Обставин щодо поважності причин пропущення позовної давності судом не встановлено. Так само в ході судового розгляду не було встановлено й те, що даний строк переривався чи його перебіг зупинявся. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності за вимогами АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та вважає необхідним з цих підстав позивачеві у позові відмовити повністю.

Outcome: dismissed