Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, вказуючи, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Тонконог Л.М., реєстровий номер 1860, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстроване у встановленому законодавством порядку. Наведене стверджується договором купівлі-продажу, витягом про реєстрацію права власності, витягом з Державного реєстру правочинів. Маючи намір подарувати квартиру своєму синові, у червні 2020 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори. Від нотаріуса позивачу стало відомо, що квартира [ADDRESS] знаходиться під арештом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 15.07.2009 Ірпінською міською державною нотаріальною конторою за номером 8881586 було внесено обтяження на належну позивачу на праві власності квартиру. Підставою для внесення обтяження стала ухвала судді Ірпінського міського суду Київської області Кісілевича П.І. від 30.04.2009 року про арешт майна - [PERSON] . Разом з тим, на час винесення ухвали про арешт майна (станом на 30.09.2009 року) позивач була одноосібним власником квартири [ADDRESS] і починаючи з 26.05.2006 ні [PERSON] , ні інші особи не мали і не мають відношення до майна позивача. На переконання представника позивача, арешт на квартиру позивача був накладений помилково і будь-які підстави для тримання квартири [ADDRESS] під арештом відсутні. Також з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підлягають виключенню відомості щодо арешту належної позивачу квартири, які були внесені 15.07.2009 за номером 8881586. Оскільки тримання квартири під арештом порушує право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, то позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У зв`язку з чим, представник позивача просить звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] , що належить позивачу, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Тонконог Л.М., реєстровий номер 1860. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в тому числі і через оголошення на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Тонконогом Л. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1860, [PERSON] передала у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] і сплачує за нею обговорену грошову суму. Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11058753 від 27.06.2006, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2006. Відповідно до інформаційної довідки № 213737360 від 24.06.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 15.07.2009 Ірпінською міською державною нотаріальною конторою за номером 8881586 було внесено обтяження на належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підстава для внесення обтяження - ухвала судді Ірпінського міського суду Київської області Кісілевича П.І. від 30.04.2009 року, власник - [PERSON] . Відповідно до копії ували Ірпінського міського суду Київської області від 30.04.2009, задоволено заяву АКБ «Індустріал Банк» та накладено арешт на майно, що належить на праві власності [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] шляхом заборони його відчуження квартири [ADDRESS] та на транспортний засіб, що належить [PERSON] та зареєстровано на праві власності в МРЕВ ДАІ м. Ірпінь. Нормою статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень [PERSON] про обмеження її конституційних прав внаслідок наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктив нерухомого майна записів щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що об`єктивно перешкоджає їй вільно розпоряджатись власністю. Враховуючи викладене, а також те, що наявні у справі докази свідчать про відсутність будь-яких законних підстав для обтяження в теперішній час нерухомого майна, яке належить позивачці, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати На підставі викладеного,

Outcome: approved