Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-07 00:00:00

Позивач звернулись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, обгрунтовуючи вимоги тим, що накладений арешт на нерухоме майно є перешкодою для власника вільно розпоряджатись ним, враховуючи той факт, що кримінальне провадження було закрито. В судове засідання представник позивача не з"явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та проси їх задовольнити за наявними матеріалами справи. Від відповідача та третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників, при вирішенні справи поклались на розсуд суд, проти позову не заперечували. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов`язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ст.64 Конституції України, права людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що 18 березня 2011 постановою Слідчого управління Харківської області по кримінальній справі N 57100120 накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна [PERSON] . Також вбачається, що 01 липня 2011 року Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою (раніше іменована - Перша Харківська державна нотаріальна контора), на підставі вищезазначеної постанови слідчого від 18.03.2011, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна суб`єкта, внесені та зареєстровані відомості про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Як вбачається із позову, 02 березня 2015 року відомості, що містилися в кримінальній справі N 57100120 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 12015100000000228 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України. Із відповіді з СУ ГУНП в Харківській області, яка надавалась на адвокатський запит, встановлено, що так дійсно в провадженні слідчого управління ГУМВСУ в Харківській області знаходилась кримінальна справа N 57100120 порушена 03.03.2010 за фактом шахрайський дій, але 26.12.2011 вказана кримінальна справа була спрямована до прокуратури Харківської області та на момент надання відповіді, а саме: 05.11.2021р., до СУ ГУНП в Харківській області, не поверталась. Харківською обласною прокуратурою на адвокатський запит надано відповідь про те, що правоохоронними органами в Харківській області досудове розслідування в кримінальному провадженні N° 1201510000000000228 на даний час, тобто на час надання відповіді (17.11.2021) не проводиться. Згідно постанови слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві від 16.11.2016, встановлено, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження № 1201510000000000228 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також слід зазначити, що арешт нерухомого майна був накладений постановою слідчого в рамках кримінальної справи по правилам Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року). У зв`язку із прийняттям нової редакції КПК України 2012 року, відомості, що містились в кримінальній справі були внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201510000000000228. Відповідно до частини 5 статті 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий вправі приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу, у якому жодній особі не повідомлено про підозру. За відсутністі складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, слідчим, як самостійною процесуальною особою прийнято рішення про закриття вищезазначеного кримінального провадження. Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови. Частиною 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих, приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом, а також інші дії, що передбачені ч. 2 ст. 36 КПК України. У суду відсутні відомостів про те, що прокурор, відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України, постанову слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві, про закриття кримінального провадження від 16.11.2016 не скасував та не визнав її незаконною та необґрунтованою, тому слідчий повинен був вирішити питання щодо скасування арешту майна на підставі ч. 3 ст. 174 КПК України. Отже, що накладений арешт на нерухоме майно позивача створює перешкоди для власника у вільному розпорядженні свої майном на власний розсуд. Суд вважає, що невиконанням обов`язку слідчим при закритті кримінального провадження що до зняття арешту з майна було порушено право власника на вільне розпорядження своєю власністю, які підлягають захисту в судовому порядку. За таких підстав можливо зробити висновок про те, що при прийнятті постанови про закриття кримінального провадження, слідчим не було вирішено питання що до зняття встановлених заборон, що стало перешкодою для позивача у вільному розпорядженні своїм нерухомим майном. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач правомірно вимагає звільнення нерухомого майна з під арешту, що знайшло своє підтвердження у суді і підтверджено належними та допустимими доказами. На підставі вкладеного,

Outcome: approved