Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

Представник позивача, адвокат Храмов М. П., звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , шлюб між якими було розірвано рішенням суду від 24 квітня 2014 року. За рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 10 липня 2014 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно на утримання сина, [PERSON] . 12 червня 2019 року позивач уклав шлюб із [PERSON] , під час якого у них народилась [PERSON] , [INFO] , на утримання якої за судовим наказом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.09.2020 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини доходів щомісячно. Вказував, що він з 2014 року регулярно сплачував аліменти на утримання сина. Проте з народженням доньки та стягненням з нього аліментів у визначеному судом розмірі подальша сплата у такому розмірі аліментів (58% від його доходу) є неможливим через погіршення його матеріального стану. Так з 19.01.2018 р. позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та з часу запровадження карантинних обмежень його дохід суттєво знизився. Крім того позивач сплачує комунальні платежі на кв. [ADDRESS] , де зареєстровані його син та донька. На підставі викладеного просив суд зменшити розмір аліментів, який було встановлено судом на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини від заробітку до розміру 1/6 частка від доходу позивача. Також просив суд зменшити розмір аліментів, який було встановлено судом на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини від його заробітку до 1/6 частки від доходу позивача. Не погоджуючись із заявленими вимогами [PERSON] подала суду письмовий відзив, де вказувала, що сама по собі зміна сімейного стану позивача внаслідок народження дитини, [INFO] , не може свідчити про погіршення його матеріального стану, тому не є підставою для зменшення розміру аліментів на сина, [INFO] . При цьому позивач надає докази поліпшення його майнового стану податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 3-й квартал 2020 року, хоча має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] . Додавала, що їх із позивачем спільний син, [PERSON] , з 2017 року та досі хворіє на алергією у зв`язку із чим потребує додаткових витрат на лікування. На підставі викладеного просила позовні вимоги залишити без задоволення. На підставі відповіді на відзив представник позивача, [PERSON] , вказував, що окрім зміни сімейного стану у позивача погіршився також й його майновий стан через запровадження карантинних обмежень, а потім введеним військового стану. При цьому об`єктивно погіршення матеріального стану позивача підтверджуються податковими деклараціями за 2020-2021 р. та за перші місяці 2022 р. Про це також свідчить сплата аліментів на утримання молодшої доньки позивача в рамках відкритого виконавчого провадження від 06.09.2022 року № 69352666. Отже, покращення майнового стану позивача не ґрунтується на доказах по справі. Не заперечував, що позивач має борг зі сплати аліментів на утримання спільного для сторін сина, [PERSON] , в сумі 45816,75 грн., що підтверджує його неспроможність сплачувати в повному обсязі аліменти через погіршення матеріального стану. Додавав щодо питання хронічних захворювань [PERSON] , що позивач приймає участь у витратах на лікування дитини, які є додатковими витратами на дитину, тому не є предметом розгляду даної справи. Зазначав, що долучені до відзиву документи [PERSON] не оформлені відповідно до Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», тому їх не слід брати до уваги як докази по справі. Відповідно до письмових заперечень [PERSON] вбачається, що остання вказувала, що позивач є неплатником аліментів, маючи заборгованість зі сплати аліментів у сумі 45816,75 грн. на утримання сина, [PERSON] , який має хронічні захворювання, що зумовлює необхідність додаткових витрат на лікування, а зі зменшенням розміру аліментів не буде належним чином забезпечено таку дитину матеріально. Додавала, що позивач не довів, що він фактично сплачує аліменти на утримання своєї доньки, [PERSON] , бо довідка про відсутність заборгованості по аліментам за ВП № 69352666 це не доводить без доказів фактичної оплати аліментів. Вказувала, що прибуток ФОП не є постійним, тому за ст. 195 СК борг за аліментами платника аліментів, який є ФОП і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Отже, позивачем не надано належного та допустимого доказу про погіршення його матеріального становища, внаслідок чого у задоволенні позову слід відмовити. У свою чергу просила взяти до уваги надані нею письмові докази, які є належними. Позивач до судового засідання не з`явився, будучи обізнаним про час та місце розгляду справи. Представник позивача, адвокат Храмов М. П., у судовому засіданні повністю підтримав викладені письмово у заявах по суті справи обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] , які просив суд задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась також, будучи обізнаною про час та місце розгляду справи. Представник [PERSON] ,\~який діє\~на підставі\~довіреності,\~ [PERSON] ,\~підтримуючи відзив\~та заперечення\~ [PERSON] ,\~вказував у\~суді про\~штучне подання\~такого позову [PERSON] з метою зміни розміру аліментів на утримання старшого сина, оскільки він із іншою відповідачкою мешкають разом, а доказів фактичної сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання спільної доньки він суду не надав. Просив відмовити у позові через його недоведеність. Відповідачка, [PERSON] , до судового засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, не заперечуючи при цьому проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 2 вересня 2006 року по 4 травня 2014 року, що підтверджується актовим записом про шлюб від 2 вересня 2006 року № 735 Жовтневого відділу РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області та рішенням від 24 квітня 2014 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу про розірвання шлюбу. Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 28 квітня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 493 від 28 квітня 2009 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 10 липня 2014 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що також підтверджується виконавчим листом, виданим 15 серпня 2014 року на підставі такого рішення суду. При цьому суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , станом на 1 серпня 2022 року, оскільки у справі мається розрахунок державного виконавця щодо сплати таких аліментів станом вже на 1 вересня 2022 року. Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 12 червня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис від 12 червня 2019 року № 303 Покровського районного у місті Кривому Розі відділу ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області. За свідоцтвом про народження, виданим 10 вересня 2019 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 822 від 10 вересня 2019 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . На підставі судового наказу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 7 вересня 2020 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. При цьому виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 7 вересня 2020 року було відкрито лише 6 липня 2022 року, про що був повідомлений позивач. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців вбачається, що [PERSON] є Фізичною особою-підприємцем з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, на підставі податкової декларації якого за три квартали 2020 року вбачається дохід в сумі 316198,88 грн. Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вбачається, що за ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При цьому в новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з аналізу ст. 185 СК, додаткові витрати присуджуються на дитину в разі понесення одним із батьків, з яким проживає дитина, таких витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Понесення таких витрат має довести особа, що заявляє відповідні вимоги. Ці витрати є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків як аліменти. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 17 січня 2019 року по справі № 720/1119/17. Таким чином посилання [PERSON] на наявність у спільного для сторін сина алергії, як хронічного захворювання, свідчить, що витрати на лікування від такого захворювання відносяться до додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК, тому не можуть впливати на вирішення питання про визначення розміру аліментів, що стягуються на таку дитину, внаслідок чого суд не приймає до уваги надані [PERSON] медичні документи щодо захворювання на алергію неповнолітнього [PERSON] . Суд також відкидає посилання [PERSON] на те, що матеріальний стан [PERSON] поліпшився, оскільки це спростовується матеріалами справи. Навпаки, в судовому засіданні було встановлено, що виходячи з прибутку за податковими деклараціями платника єдиного податку ФОП [PERSON] за 2020 рік (547652,36 грн.), за 2021 рік (94967 грн.) та за 1 квартал 2022 року (25290 грн.) вбачається зниження доходів позивача, починаючи з 2020 року. Погіршення матеріального стану позивача також підтверджується розрахунком державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , станом на 1 вересня 2022 року, з якого вбачається борг позивача перед такою відповідачкою зі сплати аліментів у розмірі 45816,75 грн. Отже, суд вважає доведеним позивачем факт погіршення матеріального становища [PERSON] в розумінні ст. 192 СК. Суд при цьому не приймає до уваги посилання [PERSON] на правові позиції Верховного Суду в частині застосування ст. 192 СК щодо доведення боржником лише зміни його сімейного стану, оскільки вони не є релевантними із встановленими обставинами даної справи, бо [PERSON] було доведено перед судом погіршення його майнового стану. Також суд зазначає, що судовий наказ Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 7 вересня 2020 року, яким з позивача присуджено до стягнення аліменти на утримання його молодшої доньки в розмірі 1/3 частини аліментів створює майнові обов`язки для платника, яких не існувало станом на момент ухвалення рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 10 липня 2014 року, оскільки невиконання цих обов`язків тягне за собою наслідки, передбачені сімейним законодавством у вигляді пені (ст. 196 СК). Відтак, прийняте відносно утримання молодшої дитини позивача судове рішення безумовно впливає на майновий стан платника аліментів, бо отримуваний ним дохід зменшується на обсяг присуджених аліментів на доньку. Крім того суд не може погодитись із позицією [PERSON] щодо того, що відкрите виконавче провадження та довідка державного виконавця по такому провадженню від 6 вересня 2022 року про відсутність заборгованості по аліментам за ВП № 69352666 щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , не доводить фактичної оплати аліментів позивачем на утримання своєї молодшої дитини, оскільки [PERSON] не було це доведено жодними доказами, а є лише припущенням сторони такої відповідачки. До того ж за положеннями ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття в незалежності від того добровільним буде таке утримання, чи на підставі рішення суду. Отож суд, зважаючи на викладені обставини справи, вважає доведеним зміни сімейного та майнового стану позивача внаслідок укладення 12 червня 2019 року ним шлюбу із [PERSON] й народженням у цьому шлюбі другої дитини позивача, [PERSON] , [INFO] , на яку він зобов`язаний сплачувати аліменти за судовим наказом від 7 вересня 2020 року в рамках відкритого виконавчого провадження, що відбулося вже після прийняття судового рішення про стягнення аліментів з нього на утримання старшого сина позивача, та зважаючи на доведене зменшення доходу [PERSON] . За ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд звертає увагу на те, що з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , станом на 1 вересня 2022 року вбачається, що позивач з березня 2021 року регулярно сплачує аліменти на утримання свого сина, хоча й у меншому розмірі ніж визначено законом. Суд встановив із такого розрахунку, що за ст. 195 СК розмір аліментів [PERSON] , який є ФОП, визначається державним виконавцем, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто із суми 15640 грн. станом на вересень 2022 року. Згідно із ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком до 6 років становить: з 1 липня 2022 року 2201 грн., а з 1 грудня 2022 року - 2272 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 липня 2022 року 2744 гривень, а з 1 грудня 2022 року - 2833 гривень; для працездатних осіб становить: з 1 липня 2022 року 2600 гривень, а з 1 грудня 2022 року 2684 гривень. Отже, судом було враховано, що за відомостями Головного управління статистики у Дніпропетровській області середньомісячна заробітна плата на одного працівника у м. Кривому Розі Дніпропетровській області за серпень 2022 року становила 15640 грн., виходячи з чого 1/4 частина від такої суми дорівнюватиме 3910 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , станом на 1 вересня 2022 року. При цьому судом встановлено, що позивачем фактично проводилась оплата на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , в розмірі близька 2500 грн. на місяць, що майже дорівнює 1/6 частки від середньомісячного офіційного доходу працівників даного регіону Дніпровського регіону (станом на вересень 2022 року біля 2606,67 грн.). Суд вказує, що за ст. 182 СК мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років (з 1 липня 2022 року 2744 грн.), якою є син, [PERSON] , натомість, відповідатиме саме 1/5 частка від доходу позивача, нарахованого державним виконавцем за ст. 195 СК, тобто в сумі біля 3128 грн., тобто більше такого мінімально рекомендованого законом розміру десь на 400 грн. У свою\~чергу розмір аліментів, що дорівнює 1/6 частки від доходів позивача (біля 2606,67 грн.) перевищуватиме мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років (2201 грн. на місяць з липня 2022 року), якою є донька позивача, [PERSON] , тобто більше такого мінімально рекомендованого розміру також десь на 400 грн. При цьому визначення аліментів у такому розмірі в свою чергу не порушуватиме права позивача, враховуючи прожитковий мінімум для працездатних осіб та зважаючи на введений в Україні з 24 лютого 2022 року воєнний стан й продовження карантинних обмежень, що негативно впливають на господарську діяльність [PERSON] . Суд також зауважує, що наразі з позивача стягуються аліменти за судовими рішеннями у загальному розмірі 7/12 частки (1/3 + 1/4 = 7/12) від доходів позивача, що дорівнює 58,3 %. Однак, відповідно до змісту ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" максимальний розмір поточних відрахувань за аліментами з доходів боржника не може перевищувати 50 %. На підставі наведеного вмотивування та враховуючи, що [PERSON] не згоден на проведення стягнення з нього у фактичному розмірі 58,3 % від його доходів, то для захисту прав платника аліментів внаслідок наявності на його утриманні двох дітей, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених ним вимог частково. Таким чином судом при вирішенні спору було взято до уваги рівність прав обох дітей позивача, позицію [PERSON] , яка визнала позов [PERSON] , встановлені обставини справи та доведені представником позивача підстави для зменшення розміру аліментів через зміну його матеріального та сімейного стану, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки від доходів позивача. В свою чергу, суд дійшов висновку про можливість подальшого стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON] , в розмірі саме 1/5 частки від доходів позивача. Отже, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , з розміру 1/3 частки від доходів до розміру 1/6 частки доходів [PERSON] , а також шляхом зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , з розміру 1/4 частки від доходів до розміру 1/5 частки доходів [PERSON] . Суд при цьому зауважує, що законодавча зміна положень ч. 2 ст. 182 СК на підставі Закону України від 3 липня 2018 року щодо зміни мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину з 30% на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку свідчить про автоматичне застосування такої норми з моменту набуття нею чинності при стягненні аліментів, на підставі чого суд стягуватиме з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , аліменти щомісячно в розмірі, який в будь-якому випадку не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно із законом.

Outcome: partial