Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

До Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся [PERSON] з позовом до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, в якій просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 2\~025\~000 грн., а також матеріальну шкоду у розмірі 59\~000 доларів США. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.09.2017 року він звернувся до Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.384, ч.4 ст.190 КК України, яка не була належним чином зареєстрована. 03.10.2017 року слідчий суддя Комінтернівського районного суду м.Харкова зобов`язав начальника, слідчого, іншу уповноважену особу Слобідського ВП ГУНП в Харківській області прийняти та невідкладно зареєструвати до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені у заяві [PERSON] від 07.09.2017 року та розпочати досудове розслідування. 09.10.2017 року орган досудового розслідування присвоїв позивачу статус потерпілого у кримінальному провадженні №12017220540002387 за ст.384 КК України. 12.10.2017 року позивач подав уточнюючу заяву про визнання його потерпілим від кримінального злочину за ч.4 ст.190 КК України. 13.10.2017 року, 21.02.2018 року було заявлено клопотання для виявлення заподіяної шкоди та визначення ринкової вартості квартири [ADDRESS] , призначення судово-товарознавчої експертизи. 21.02.2018 року - про визначення [PERSON] потерпілим від кримінального злочину в порядку ч.4 ст.190 КК України. 22.02.2018 року керівнику слідчого управління поліції на особистому прийомі позивач вручив заяву про бездіяльність співробітників поліції. Однак на жодне звернення відповіді не отримав. 02.02.2018 року слідчий суддя Комінтернівського районного суду м.Харкова визнала бездіяльність слідчого та повернула матеріали справи для проведення досудового розслідування, зобов`язала слідчого Слобідського ВП Таранську С.Ф. надати інформацію потерпілому про результати розгляду зазначених клопотань. 02.02.2018 року слідчий в зал судового засідання не з`явився, виніс постанову про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] .. 06.02.2018 року слідчий не виконала ухвалу слідчого судді та виніс постанову про закриття кримінального провадження. 15.03.2018 року слідчий суддя Комінтернівського районного суду м.Харкова скасувала зазначену постанову слідчого про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим. Також 19.06.2018 року слідчим суддею скасовано постанову слідчого. Слідчим суддею 26.07.2018 року також зобов`язано слідчого розглянути сім клопотань [PERSON] .. 13.09.2018 року слідчим суддею скасовано постанову слідчого про відмову розглянути клопотання. В подальшому ухвалами слідчих суддів від 04.10.2018 року та від 12.05.2020 року зобов`язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] .. На жодне рішення суду відповіді не отримав. З огляду на викладене зазначає, що з вересня 2017 року прокуратура не вживає заходів для розслідування кримінальної справи, поновлення порушених прав потерпілого та притягнення до відповідальності осіб, що вчинили правопорушення. В такій бездіяльності слідчого та прокурора вбачається явне нехтування закону. Жодну посадову особу не притягнуто до відповідальності, порушені права позивача не поновлені. Також зазначає, що тривала бездіяльність прокуратури завдає шкоди його здоров`ю, через морально-психологічні перевантаження, втрату довіри до правоохоронної системи, яке потребує відновлення. Загроза втратити житло і жити на вулиці в пенсійному віці без засобів до існування призвело до нервового стресу. Представник відповідача - Державної казначейської служби України надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Казначейство відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету. Разом із тим, воно не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача, а тому він помилково визначив Казначейство належним відповідачем у даній справі. Вказує, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України, які характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювача шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Вичерпний перелік таких випадків наведено у ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. В інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті. При цьому зазначає, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження шляхом подання відповідних скарг до суду не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача та не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174, 1176 ЦК України. Крім того зазначає, що позивачем у заяві розмір моральної шкоди визначений всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність та є надмірним відшкодуванням. Розмір її не містить належного розрахунку. Вважає неприпустимим стягнення моральної шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Харківській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що управління заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що згідно ухвал Комінтернівського районного суду м.Харкова, на які посилається позивач як на підставу для відшкодування моральної шкоди, бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області протиправною та незаконною не визнавалась. Крім того, наявність зазначених ухвал не свідчить про завдання моральних страждань, а отже не можуть стати підставою для задоволення позовних вимог. Зазначені позивачем обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем було реалізовані право на оскарження процесуального рішення, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування в порядку, передбаченому кримінально процесуальним законодавством. Також посилається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому працівниками поліції моральної шкоди. Звернення до суду за захистом своїх прав саме по собі не є негативними наслідками немайнового характеру, які підтверджують спричинення душевних страждань та моральної шкоди. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача - Харківської обласної прокуратури надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної та майнової шкоди не підлягають задоволенню з тих підстав, що в ухвалах слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується засада кримінального судочинства як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. При цьому, суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не зазначено обставин, на які б він посилався як на підстави своїх вимог щодо стягнення на його користь матеріальної шкоди та не обґрунтовано заявлений ним розмір такої шкоди. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.01.2021 року після усунення позивачем допущених недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.10.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. В подальшому до суду не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся. Уповноважений представник відповідача Харківської обласної прокуратури в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. В подальшому представник до суду не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, представник ГУНП в Харківській області надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у їхню відсутність за наявними матеріалами справи. Суд, з`ясувавши обставини справи, заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~\~Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту позовної заяви та доданих документів вбачається, що 07 вересня 2017 року позивач в порядку ст.214 КПК України звернувся до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, однак відповідні відомості до ЄРДР не були внесені. 03 жовтня 2017 року слідчий суддя Комінтернівського районного суду м.Харкова виніс ухвалу, якою зобов`язав уповноважену особу Слобідського ВП ГУНП в Харківській області внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві [PERSON] від 07.09.2017 року. Вищевикладені відомості були внесені до ЄРДР 09.10.2017 року за №12017220540002387 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02.02.2018 року зобов`язано слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області розглянути клопотання [PERSON] від 19.01.2018 року про визнання потерпілим від кримінального правопорушення злочину за ч.4 ст.190 КК України, про допит свідка, призначення судово-товарознавчої експертизи та надати інформацію про результати їх розгляду. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15.03.2018 року скасовано постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 02.02.2018 року про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] у кримінальному провадженні №12017220540002387 за ознаками ч.1 ст.384 КК України. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 19.06.2018 року скасовано постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 04.05.2018 року про закриття кримінального провадження №12017220540002387 та повернуто матеріали для проведення досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26.07.2018 року зобов`язано слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області розглянути клопотання [PERSON] від 13.10.2017 року, 21.02.2018 року, 06.02.2018 року, 25.05.2018 року, 20.06.2018 року, 26.06.2018 року, 27.06.2018 року у кримінальному провадженні №12017220540002387; зобов`язано прокурора Харківської місцевої прокуратури №5 контроль за розглядом слідчим зазначених клопотань. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13.09.2018 року скасовано постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області про відмову у задоволенні клопотань [PERSON] від 13.10.2017 року, 06.02.2018 року, 21.02.2018 року, 25.05.2018 року, 20.06.2018 року, 26.06.2018 року, 27.06.2018 року у кримінальному провадженні №12017220540002387. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04.10.2018 року зобов`язано слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області розглянути клопотання [PERSON] від 24.09.2018 року та повідомити його про результати розгляду. Отже, обставинами, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог щодо стягнення шкоди, є ухвали слідчих суддів Комінтернівського районного суду м.Харкова на дії та бездіяльність посадових осіб Слобідського ВП ГУНП в Харківській області. Обґрунтовуючи позовні\~вимоги позивач\~вказує,\~що йому\~заподіяно моральну\~шкоду тим,\~що він\~був змушений\~звертатися до\~суду для\~оскарження бездіяльності\~посадових осіб\~відділу поліції,\~внаслідок чого позивачем отримано психологічне перевантаження, нервовий стрес, втрачено довіру до правоохоронної системи. Позивачем також було надано до суду розрахунок моральної шкоди, спричиненої йому відповідачем в підтвердження суми такої шкоди. Водночас, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану саме органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується\~державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнена у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст.1166, 1167 ЦК України\~доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди і його вина, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди, його вини та причинний зв`язок між протиправною дією та\~негативними наслідками. Таким чином, у спірних правовідносинах відшкодування шкоди здійснюється у разі, коли незаконними, винними діями органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, завдано майнової та моральної шкоди громадянинові. Тобто, до спірних правовідносин не застосовується презумпції такої шкоди. Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала\~у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала\~у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала\~у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Жодної з переліченої у ч.2 ст.23 ЦК України\~виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, посадовими особами відповідачів не допущено. Згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з`ясувати,\~чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та ГУНП в Харківській області та Харківською обласною прокуратурою врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідні скарги [PERSON] розглянуто слідчими суддями з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України. Таким чином, позивач поновив своє порушене право на неупереджене досудове слідство в рамках меж, передбачених ст.303, 307 КПК України. Реалізація [PERSON] свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого (прокурора) під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування постанов відповідача не свідчить про протиправність дій поліції (прокуратури) та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Також позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю працівників ГУНП в Харківській області та Харківської обласної прокуратури моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст.23 ЦК України\~полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого та прокурора під час досудового слідства, яка б знаходилася у причинно-наслідковому зв`язку з негативним наслідками для позивача. Відповідно до ст.1174 ЦК України, на яку посилається позивач, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Оскільки згідно Конституції України\~органи Харківської обласної прокуратури та ГУНП в Харківській області не є органами державної влади або місцевого самоврядування, та у спірних правовідносинах посадові особи відповідачів, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то ст.1174 ЦК України\~не підлягає застосуванню. Зокрема, ст.1174 ЦК України передбачає спеціальні підстави та умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно - правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їхніх дій. До суб`єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, правових актів Верховної Ради України, Президента, Кабінету Міністрів України, органи, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказані державних органів. Сферою застосування вказаної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній або юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією\~і законодавством України. Водночас слідчі (прокурори), що проводять досудове слідство та приймають відповідно до вимог КПК України\~певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб`єктів, зазначених у ст.1174 ЦК України, не належать. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: dismissed