Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

03.12.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 05.01.2022 року позивач подала заяву про уточнення своїх позовних вимог. Просила суд ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2015 року. Стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. Припинити стягнення аліментів на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2015 року. Стягнути з відповідача в її користь витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги. 23.12.2021 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому позов не визнав та просив суд відмовити в позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених в ньому. 05.01.2022 року позивач [PERSON] подала відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та просили їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов та просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що з відповідачем по справі [PERSON] позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 04.09.2012 року згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (а.с.17). З"ясовано також, що за час перебування в шлюбі в них народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , які вже повнолітні та дочка [PERSON] , [INFO] , батьками якої записані сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження, долученою до матеріалів справи (а.с.11). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2015 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття дітьми (а.с.18). Також, доведено, що 30.08.2014 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1514 (а.с.15). Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.12). Судом також встановлено, що позивач в даний час перебуває в шлюбі з [PERSON] , який зареєстровано 26.09.2020 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1775 (а.с.16). Від даного шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.13). Як з`ясовано судом, на даний час троє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, що стверджується довідкою Делятинської селищної ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області за № 765 від 10.11.2021 року (19). Також, перевірено судом, що позивач [PERSON] має постійне офіційне місце роботи в Україні, а саме займається підприємницькою діяльністю. Іншої роботи, інших доходів не має. Відомості з ДРФО платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 14.07.2022 року, копії яких долучені до матеріалів справи, підтверджують розмір доходу позивача (а.с.90-92). З позовної заяви вбачається, що відповідач сплачував аліменти не вчасно та не в повному обсязі. З копії розрахунку із сплати аліментів головного державного виконавця Надвірнянського ВДВС за № 36910 від 24.11.2021 року вбачається, що сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.11.2021 року [PERSON] становить 11480 грн. 12 коп. (а.с.28). З`ясовано також, що і відповідач [PERSON] займається підприємницькою діяльністю. Так, ГУДПС в Івано-Франківській області на запит адвоката надало інформацію щодо декларування доходів платника податків відповідача [PERSON] за останні три роки. Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця (другої групи) обсяг доходу за звітний (податковий) період відповідно до ст.292 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року (згідно з пп. 1 п. 291,4 ст. 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України) становить: за 2019 рік - 934619 грн. 98 коп.; за 2020 рік - 954683 грн. 20 коп. За 2021 рік інформація відсутня, так як податкова декларація платника єдиного податку другої групи має бути подана до 01.03.2022 року (а.с.38). Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта довідка з ДРРП на нерухоме майно відповідача, номер інформаційної довідки: 284634120 від 15.11.2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] являється власником нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , приміщення торгового комплексу з житловими кімнатами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Ѕ частки нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.25-27). Позивач у своїх вимогах просить суд змінити спосіб стягнення аліментів і стягувати їх з відповідача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Вважає, що визначення розміру аліментів у частці від доходу буде сприяти інтересам дитини, оскільки коштів, які вона отримує, не вистачає для забезпечення всім необхідним неповнолітньої дочки, у зв`язку з чим зазнає матеріальних труднощів. Суд констатує, що у відповідності до абз.2 ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також, враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що на час винесення попереднього рішення від 24.12.2015 року, частина друга ст.182 СК України в редакції Закону №2901-ІV від 22.09.2005 року, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, з 08.07.2017 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 роківз 1 січня 2022 року становить - 2100 гривень, з 1 липня 2022 року - 2201 гривню, з 1 грудня 2022 року - 2272 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня 2022 року - 2744 гривні, з 1 грудня 2022 року - 2833 гривні. Як вбачається із змісту ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно позовних вимог позивач фактично просила суд змінити спосіб присудження аліментів, зокрема з твердої грошової суми на стягнення у частці від заробітку (доходу) батька дитини. При цьому право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 383/160/17-ц та від 15.04.2020 року у справі № 583/5413/18 (провадження № 61-13942св19). Зі змісту вказаних норм права вбачається, що спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) встановлюється рішенням суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів і спосіб їх стягнення може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом, та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.06.2014 року. Однак, судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] , крім дочки [PERSON] , [INFO] , є батьком ще двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.54-55), яких він має обов`язок утримувати за законом. Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2022 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Стягнення аліментів розпочати з 29.12.2021 року і проводити щомісячно до повноліття дітей. Копія даного рішення долучена до матеріалів справи (а.с.79-82). Зазначені обставини є суттєвими, оскільки їх неврахування може призвести до невиправданого зменшення матеріального забезпечення неповнолітніх дітей відповідача. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, матеріального становища дитини, а також матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку. За вказаних обставин, беручи до уваги обставини, наведені у відзиві на позовну заяву, і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дочки [PERSON] , [INFO] , і розмір аліментів може бути визначено судом у відсотковому відношенні по 1/6 частці всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Що стосується розподілу судових витрат по даній справі, суд констатує наступне. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Разом з тим суд звертає увагу, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15. Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначено вище, правнича допомога надавалась позивачу [PERSON] адвокатом Брайляк Е.Я. на підставі договору про надання правової допомоги № 1011/21 від 10.11.2021 року. Згідно долучених стороною позивача до матеріалів справи розрахунку суми витрат на правову допомогу від 26.11.2021 року, акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 1011/21 від 10.11.2021 року та квитанцій серії АЕ № 155 від 26.11.2021 року, серії АЕ № 178 від 07.07.2022 року, витрати на правничу допомогу склали 10000 грн. 00 коп. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 992 грн. 40 коп. судового збору в дохід держави. На підставі наведеного ст.ст.180, 181, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: approved