Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

13 січня 2022 року заявник звернулася до суду з заявою про всиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] . В заяві зазначила, що з батьком дитини [PERSON] перебуває в зареєстрованому 2 жовтня 2009 року шлюбі, а до того часу із 2008 року знаходилася з ним у фактичних шлюбних стосунках. Просить дозволу на всиновлення неповнолітньої дитини, оскільки веде з її батьком спільне господарство, з трирічного віку хлопчика бере участь в утриманні та вихованні сина, який ставиться до неї як до матері, в спілкуванні так і звертається до неї. Оскільки батько дитини дав письмову згоду на усиновлення хлопчика, що посвідчена нотаріально, а біологічна мати позбавлена батьківських прав на підставі рішення суду, що набрало законної сили, вважає, що є всі законні підстави для усиновлення, яке буде відповідати інтересам гармонійного розвитку та виховання дитини; просить також здійснити зміни в запису про народження хлопчика, зазначивши її його матір`ю. На підставі ухвали судді від 18.01.2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами окремого провадження. В судовому засіданні заявник підтримала доводи свого звернення, просить про задоволення заяви. Представник служби (управління) у справах дітей не заперечує проти задоволення заяви, вважаючи, що усиновлення неповнолітнього [PERSON] буде цілком відповідати його інтересам. Заінтересована особа [PERSON] , представник заінтересованої особи - органу державної реєстрації актів цивільного стану, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення заяви, до суду не з`явились. При цьому представник заінтересованої особи та заінтересована особа-фізична особа надали письмові звернення, які містить прохання про вирішення справи у їх відсутність. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223, 294, 313 ЦПК України зумовили розгляд справи у відсутність означених її учасників. Вислухавши учасників справи, суд знаходить заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З наведених положень законодавства про охорону дитинства випливає, що виховання дитини у повній сім`ї має беззаперечне значення для її духовного та фізичного розвитку, формування її особистості, яке неможливо переоцінити. Одним з завдань сімейного законодавства в силу ст. 1 СК України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ст. 5 СК України). Статтею 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Главою 18 Розділу ІУ СК України внормовані питання усиновлення. Відповідно до ст. 207 СК України, яка містить поняття усиновлення, усиновленням є прийняття усиновлювачем в свою сім`ю особи на правах доньки або сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Вирішуючи заяву, суд враховує такі, встановлені під час судового розгляду обставини. Заявник є особою, яка в силу ст. 211 СК може бути усиновлювачем; має переважне право на усиновлення, так як дитина виховується в її родині, яку заявник створила, уклавши шлюб з його батьком. На користь умовиводів про можливість [PERSON] бути усиновлювачем свідчить письмовий висновок служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Згідно із ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за добровільною згодою її батьків, яка повинна бути безумовною. Як випливає з роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», за змістом ст. 217 СК у випадках, коли дитина, стосовно якої розглядається питання про усиновлення, має батьків, обов`язковою умовою його позитивного вирішення є їхня вільна та безумовна згода. При цьому необхідно враховувати, що до набрання рішенням суду про усиновлення законної сили кожен із батьків може відкликати свою згоду незалежно від мотивів. Думка заінтересованої особи [PERSON] , його нотаріально посвідчена згода на усиновлення свідчать про дотримання вказаної вимоги сімейного законодавства. Виключення з визначеного статтею 217 СК України правила встановлені статтею 219 СК України, відповідно до якої усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони, зокрема, позбавлені батьківських прав відносно дитини, яка усиновлюється. Як свідчить зміст рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08. 07.2021 року, яке набрало законної сили, [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо цієї дитини. У зв`язку з викладеним суд знаходить за можливе вирішення питання про усиновлення без згоди матері дитини, яка позбавлена батьківських прав. Відомості про наявність у заявника постійної роботи та гідного заробітку, місця помешкання, оснащеного всім необхідним для гармонійного проживання та розвитку дитини, відомості про задовільний стан її здоров`я, відсутність захворювань, що становлять небезпеку для оточення, її позитивні характеристики, а також обставини, які в силу ст. 224 СК України мають істотне значення при вирішенні цієї справи, переконують суд в тому, що усиновлення [PERSON] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , обумовлене інтересами дитини для забезпечення стабільних та гармонічних умов її життя. Відповідно до ст. 218 СК України згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів та вважає їх своїми батьками, тому суд не з`ясовував думку дитини, докази безумовної любові якої до заявника та взаємного потягу один до одного, дієвої участі [PERSON] у вихованні, утриманні дитини, формуванні її світогляду, поваги до загальнолюдських, духовних, культурних та соціальних цінностей надані суду. Наведені судом фактичні дані в їх сукупності дають підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved