Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ майна подружжя. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 26 листопада 2021 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між ним та відповідачкою розірвано. За час шлюбу подружжя набуло нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 215,6 м кв, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який є об`єктом їх спільної сумісної власності. Зазначив, що домовленості щодо порядку поділу даного майна немає, у зв`язку із чим воно підлягає поділу між сторонами шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на Ѕ частину. Просив у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 215,6 м кв та стягнути з відповідачки в його користь судовий збір. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2022 року позовну заяву передано за підсудністю до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника до суду надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не повідомила суду про причини неявки, правом на подання відзиву не скористалась. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції 30 липня 2013 року зареєстровано актовий запис про шлюб №1004 між [PERSON] та [PERSON] , та на підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (справа №344/16021/21) від 26 листопада 2021 року даний шлюб розірвано (а.с.10). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03 червня 2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області, площею 0,06 га кадастровий номер 2625880901:02:035:2241 (а.с.7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 серпня 2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , площею 215,2 кв м (а.с.6). За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зі змісту п.23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що спірний житловий будинок, набутий відповідачкою під час перебування у шлюбі, тому він є спільною сумісною власністю подружжя та частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу житлове приміщення, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні подружжя, визнавши за позивачем право власності - на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7433 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст. 328, 355, 368,372, 392 ЦК України,

Outcome: approved