Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

15 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 21 жовтня 2020 року №4742 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 17 183,62 гривень; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 17 182,92 гривень та стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича безпідставно набуті грошові кошти в сумі 2 087,36 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. 21 жовтня 2020 року вчинено виконавчий напис №4742, відповідно до якого з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2019 року №L0979459, який відповідно було укладено між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО» у розмірі 16 183,62 гривень. Вважає, що при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимоги постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі, не є безспірною, виконавчий напис вчинено на нотаріально не посвідченому договорі, тому вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріуса підлягає скасуванню. Крім того, оскільки на виконання спірного виконавчого напису нотаріуса, в ході виконавчого провадження №63520173, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. було утримано з його заробітної плати грошові кошти в загальному розмірі 19 270,98 гривень, то відповідно до статті 1212 ЦК України вважає що вказані кошти підлягають поверненню, так як набуті відповідачем та приватним виконавцем без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року витребувано докази. 11 лютого 2022 року від відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень відносно заявленого позову посилався на те, що виконавчий напис вчинено на підставі документів, поданих згідно частини другої Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Заборгованість зазначена у спірному виконавчому написі є безспірною, так як позивачем не зазначено жодних обставин, що свідчили б про протилежне. Натомість надані відповідачем при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису документи підтверджують розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором, а відсутність його заперечень проти розміру боргу свідчать про безспірність такої заборгованості. Крім того у своєму відзиві на позовну заяву відповідач вказує на недоведеність позовних вимог [PERSON] про повернення безпідставно отриманих коштів належними доказами, так як надані ним платіжні доручення не підтверджують стягнення фактичної суми саме на користь товариства та такі дані можуть бути встановлені лише відомостями приватного виконавця про підтвердження дійсної суми стягнення із заробітної плати. Такі відомості позивачем всупереч статті 81 ЦПК України не надано, тому підстав для задоволення позову немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в ній та просив справу розглядати за його відсутності, не заперечував щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал»\~усудове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки представника в судове засідання не повідомив. Третя\~особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предметаспору приватний нотаріус Київського міського\~нотаріального округу\~Буждиганчук Є.Ю.в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки, яка повернулася до суду з відміткою про невручення адресату в зв`язку з його відсутністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков А.Д. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки, яка повернулася до суду з відміткою про невручення адресату у зв`язку з його відсутністю. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених учасників справи у відповідності до статті 223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, з урахуванням вимог статей 128, 131 ЦПК України, суд уважає, що відповідач та треті особи повідомлені про дату, час і місце розгляду справи за адресою їх місця знаходження у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. 21\~жовтня 2020\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Буждиганчук\~Є.Ю.вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 4742, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №L0979459, укладеним між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» у розмірі 16 183, 62 гривень, яка виникла за період з 30.09.2019 року по 11 березня 2020 року Заборгованість за кредитом складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7 000,00 гривень та заборгованості за відсотками та комісіями в розмірі 9 183,62 гривень (зворотна сторона а.с.6). Як убачається зі змісту вказаного виконавчого напису, та підтверджується матеріалами, витребуваними судом у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., підставою для стягнення став кредитний договір, укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» 24 квітня 2019 року та правонаступником усіх прав і обов`язків якого на підставі Договору відступлення Прав вимоги за кредитними договорами 22-08/19 та Додаткової угоди №3 від 30 вересня 2019 року є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». 06 листопада 2020 року на підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. відкрито виконавче провадження №63520173 для примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 21 жовтня 2020 року (а.с.7, 8). Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 13 листопада 2020 року, винесеної у виконавчому провадженні №63520173, останній, встановивши місце роботи боржника, звернув стягнення на заробітну плату [PERSON] , яку він отримує у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] (зворотна сторона а.с.8). Зі звіту про здійсненні відрахування та виплати від 08 грудня 2021 року №1/1/557, виданого за місцем роботи [PERSON] в період з грудня 2020 року по червень 2021 року із заробітної плати позивача утримано грошові кошти в загальному розмірі 19 270,98 гривень (а.с.10). Відповідно до платіжних доручень акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», протягом грудня 2020 року по липень 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. здійснено перерахування коштів у рахунок погашення боргу за виконавчим написом від 21 жовтня 2020 року №4742 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та в рахунок винагороди приватного виконавця (зворотна сторона а.с.10, а.с.11, 12, 13, 14). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~передбачено,\~що нотаріус\~вчиняє виконавчі\~написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірністьзаборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до пункту 3.1 Глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 99 № 1172 (пункт 3.2 Глави 16 Порядку). Відповідно до\~пункту 1\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172\~«Про затвердження\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріуса»,\~для одержання\~виконавчого напису\~для стягнення\~заборгованості за\~нотаріально посвідченими\~угодами подаються,\~зокрема,\~оригінал нотаріально\~посвідченої угоди;\~документи,\~що підтверджують\~безспірність заборгованості\~боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено пунктом 2.11 Глави 16 Порядку, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд у постанові від 11 липня 2019 року в справі №461/4609/16-ц дійшов висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням\~приписів статей\~15,\~16,\~18\~ЦК України,\~статей 50,\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~захист цивільних\~прав шляхом\~вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. З наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, що досліджені судом в судовому засіданні установлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір від 24 квітня 2019 року №AG7799790, укладений в електронній формі між кредитодавцем товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» та позичальником [PERSON] . З інформації про підписання угоди вбачається наявність електронного підпису одноразовим ідентифікатором від імені [PERSON] Тобто, укладення між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» та [PERSON] , договору було вчинено на підставі положень Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування». Вказані обставини підтверджують виникнення зобов`язань у позивача [PERSON] перед товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» за договором від 24 квітня 2019 року №AG7799790. При цьому, як убачається зі змісту спірного виконавчого напису та постанови приватного виконавця від 06 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження, підставою для стягнення коштів з позивача [PERSON] зазначено кредитний договір від цього ж числа, але за №L0979459, який є відмінним від того, який було укладено між позивачем та кредитодавцем. Тобто, виконавчий напис вчинено на виконання зобов`язання за договором, який не було надано ні приватному нотаріусу під час подання заяви на вчинення виконавчого напису товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», ні суду під час судового розгляду, зокрема й на виконання ухвали суду від 07 лютого 2022 року про витребування доказів. Крім того,\~з наданих\~на виконання\~ухвали суду\~про витребування\~доказів від\~07\~лютого 2022\~року матеріалів,\~на підставі\~яких вчинено\~виконавчий напис,\~взагалі неможливо\~встановити факт\~переходу від\~товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«ДІНЕРО» до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» права вимоги за кредитним договором, у якому однією зі сторін є [PERSON] , оскільки наявні у матеріалах, на підставі яких вчинено виконавчий напис, відомості щодо Договору відступлення прав вимоги та Додаткової угоди до нього не містять ідентифікаційних даних кредитних договорів, право вимоги за якими перейшло до нового кредитора. Указане свідчить про відсутність у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. підстав для вчинення спірного виконавчого напису за відсутності документів, які б підтверджували право вимоги відповідача за кредитним договором від 24 квітня 2019 року №AG7799790. Серед іншого, як на підставу вчинення виконавчого напису, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. у спірному виконавчому написі від 21 жовтня 2021 року посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, як вбачається з матеріалів справи, для одержання вищевказаного виконавчого напису, відповідач не надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, оригінал кредитного договору, оскільки останній був підписаний в електронному вигляді, а Переліком не передбачено подання копії електронного договору в паперовій формі. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договору, на який відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. Вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус залишив поза увагою ту обставину, що заява на вчинення виконавчого напису від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» була подана після спливу строку виконання зобов`язання, строк настання якого згідно Додаткової угоди №АМ3621702 до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG7799790 настав 07 червня 2019 року. Так, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція суду кореспондує з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Натомість, наданий відповідачем приватному нотаріусу при звернення із заявою про вчинення виконавчого напису розрахунок заборгованості [PERSON] , який оформлено у виді виписки з особового рахунку № [NUMBER] також розраховано за умовами договору L0979459, який відсутній в матеріалах справи та вказана виписка не розкриває заборгованості позивача за договором, зокрема строку за який здійснено розрахунок, не деталізує заборгованість за складовими загального розміру заборгованості та є сумнівним доказом заборгованості з точки зору його належності, що свідчить про відсутність безспірного розміру заборгованості. З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку про відсутність безспірності зобов`язання боржника, що свідчить про вчинення виконавчого напису 21 жовтня 2020 року з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та є безумовною підставою для визнання оскаржуваного напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, що є наслідком задоволення позову в цій частині. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, наявні обставини для вирішення питання за вимогами позивача про повернення стягнутих з нього коштів. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03 червня 2015 року у справі №6-100цс15, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~статтю 1212 ЦК України\~можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. В даному\~випадку,\~правовою підставою\~набуття відповідачем\~17\~183,62\~гривень,\~ставспірний виконавчий напис нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню. Приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. здійснено перерахування коштів в рахунок погашення боргу за виконавчим написом від 21 жовтня 2020 року №4742 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» згідно платіжних доручень: 21 грудня 2020 року в розмірі 2 205,72 гривень; 12 лютого 2022 року в розмірі 2 500,65 гривень; 26 березня 2021 року в розмірі 5 161,87 гривень; 11 травня 2021 року в розмірі 2\~620,61 гривень; 07 липня 2021 року в розмірі 4 694,77 гривень. Загальний розмір грошових коштів, перерахованих приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. в рахунок погашення [PERSON] боргу за виконавчим написом від 21 жовтня 2020 року №4742 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» становить 17 183,62 гривень, які, в силу статті 1212 ЦК України є як безпідставно набутим майном. Позицію відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про те, що надані позивачем докази не підтверджують факту перерахування коштів суд відхиляє, оскільки, як установлено судом, грошові кошти були стягнуті приватним виконавцем у межах відкритого виконавчого провадження за виконавчим написом про стягнення коштів на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», що також підтверджується звітом про здійсненні відрахування та виплати від 08 грудня 2021 року №1/1/557. Таке стягнення грошових коштів відповідає приписам частини першої, третьої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Отже, в даному випадку товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», у разі заперечення проти позову, має доводити факт неотримання коштів списаних приватним виконавцем із заробітної плати та рахунку боржника. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доказування міститься й в приписах статті 81 ЦПК України. Відомостей про оскарження товариством дій, рішень або бездіяльності приватного виконавця щодо розподілу грошових коштів, отриманих від боржника в межах виконавчого провадження, матеріали справи не містять та відповідачем під час судового розгляду не надано. У свою чергу, з наданих позивачем платіжних доручень, зокрема від 21 грудня 2020 року, 12 лютого 2021 року, 26 березня 2021 року 11 травня 2021 року та 07 липня 2021 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. здійснено перерахування коштів в рахунок винагороди приватного виконавця стягнутої з [PERSON] в загальному розмірі 2 087,36 гривень. [PERSON] звернувшись до суду з даним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», залучив приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. до участі у справі в якості третьої особи, без самостійних вимог на стороні відповідача, пред`явивши до нього позовні вимоги про повернення безпідставно набутих коштів. Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава. З правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вбачається, що відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Частиною першої статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). [PERSON] 15 грудня 2021 року звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у якому серед іншого просив стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2 087,36 гривень, однак клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. При цьому, суд був обмежений у виконанні процесуального обов`язку, що передбачений частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, зокрема роз`яснити у випадку необхідності процесуальні права та обов`язки позивача, наслідки вчинення або невчинення ним процесуальних дій та сприяти в реалізації ним прав, що передбачені ЦПК, оскільки позивач не з`являвся у судові засідання, реалізувавши своє право на подання заяви про розгляд справи за його відсутності. З огляду на вищевказане, вимога про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 2 087,36 гривень задоволенню не підлягає, оскільки позов у цій частині пред`явлено до неналежного відповідача. Ураховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 816 гривень за дві вимоги: про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню у повному обсязі, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за дану позовну вимогу у розмірі 908 гривень. Оскільки вимога про стягнення безпідставно набутих грошових коштів підлягає частковому задоволенню, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 809,68 гривень (17\~182, 92 гривень х 100 / 19\~270,28 гривень = 89,17%; 908 гривень х 89,17% = 809, 66 гривень).

Outcome: partial