Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

Позивач звернулась в суд із наведеним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконанні в органах виконавчої служби знаходиться рішення суду від 29 серпня 2018 року про стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 2500 гривень щомісячно з 01 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач не сплачує аліменти більше року, заборгованість зі сплати аліментів станом на 20.06.2022 року становить 35 000 гривень. У зв`язку з неналежним виконанням своїх аліментних зобов`язань було накладено арешт на грошові кошти відповідача, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, обмежено боржника у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю. Утриманням та вихованням дитини займається виключно позивача. Згідно довідки про розмір сплачених аліментів у період з 01.12.2021 по 31.05.2022 року позивачка не отримувала аліментів від відповідача. Тому до стягнення підлягає неустойка за період з 01.05.2021 року по 31.05.2022 року в сумі 29 025 грн. Остаточний розмір пені повинен визначити суд на день постановлення рішення, тому остаточна сума неустойки має бути визначена судом. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Представник позивачки в судовому засіданні вимоги позову підтримав з мотивів наведених в ньому, надав суду розрахунок заборгованості по аліментах від 17.08.2022 року станом на кінець липня 2022 року та довідку про неотримання аліментів станом на липень 2022 року, просив позов задоволити. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. На виконанні у Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного МРУ МЮ (м. Львів) знаходиться виконавчий лист № 344/2614/18 від 09.10.2018 року про стягнення із [PERSON] а користь [PERSON] аліментних платежів у розмірі 2500 гривень щомісячно на утримання дитини [PERSON] [INFO] . Заборгованість по виконавчому листу за період з 01.05.2021 року по 31.07.2022 року становить 37\~ 500 грн., що підтверджується копією довідки від 17.08.2022 (а.с.20). Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16ц (провадження № 14-37цс18), роз`яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів заборгованості, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідач по справі рішення суду про стягнення аліментів не виконує. Згідно розрахунків суду на день кінець липня 2022 року, розмір пені за невчасну сплату аліментів становить 34 600 грн. Як зазначалось вище, ч. 1 ст. 196 СК України передбачено що розмір неустойки\~ за прострочення сплати аліментів, визначений судом, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по аліментним платежам. Оскільки розмір пені, в даному випадку, не перевищує заборгованість за період з 01.05.2021 року по 31.07.2022 року, яка складає 37 500 грн., пеня, яка підлягає стягненню з відповідача становить 34 600 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вирішуючи питання розподілу витрат по оплаті судового збору суд враховує, що позивач звільнений від його сплати, а тому з відповідача слід стягнути 908 гривень судового збору в дохід держави. Також з відповідача слід стягнути на користь позивачки витрати на отримання послуг правової допомоги в розмірі 5500 грн., 4000 грн. за підготовку позовної заяви, 500 грн. за подання адвокатського запиту та 1000 грн. представництво інтересів позивачки в суді за два судові засідання. На підставі ст. 180, 181,184, 187,194, 196 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved