Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

У лютому 2021 року представник [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] з позовом про визнання недійсним правочину, скасування рішення зі скасуванням запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2009 га, кадастровий номер 3222486201:01:041:0190, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 650010 від 19 травня 2009 року, виданим начальником управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі [PERSON] та Договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 18 грудня 2007 року № 1293, № 1297. В результаті надання правової допомоги, позивачу стало відомо, що стосовно його вищезазначеного нерухомого майна, на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2015, постановленої суддею Шевченківського районного суду м. Києва Фроловою І.Ф. у справі № 334/57062/15-ц про визнання мирової угоди, укладеної між [PERSON] та позивачем, було проведено державну реєстрацію перехову права власності на спірну земельну ділянку шляхом її перереєстрації з власності позивача на власність [PERSON] . Згідно вищезазначеної ухвали суду за [PERSON] визнавалось право власності на земельну ділянку площею 0,201 га за адресою: [ADDRESS] та закріплювався обов`язок [PERSON] сплатити на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 грн. Як зазначено в позовній заяві, позивач ніколи не приймав участі та не був стороною в судових спорах з [PERSON] , ніяких мирових угод чи правочинів відносно спірної земельної ділянки не укладав. Згідно відповіді Шевченківського районного суду м. Києва (лист № 01-14/289/2020/К-203 від 21.12.2020) на запит про отримання публічної інформації, в автоматизованій системі документообігу суду (далі - АСДС) справа за № 334/57062/15-ц не обліковується; справ за участю позивача та [PERSON] в АСДС не виявлено. Як вказано в позовній заяві, оскільки ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 334/57062/15-ц позивач ніколи не підписував, нікого не уповноважував на її підписання від свого імені та ніяким чином не здійснював волевиявлення розпоряджатись належною йому земельною ділянкою, останній просив суд визнати недійсним правочин щодо переходу майнових прав на земельну ділянку площею 0,2009 га, кадастровий номер 3222486201:01:041:0190, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оформлений як «Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 334/57062/15-ц, провадження № 2/286/27097/2015 від 21 березня 2015 року». 24.12.2020 з відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно адвокатом позивача була отримана інформація про те, що стосовно вищезазначеної земельної ділянки було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27309868 від 21.12.2015 о 13:37:05 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Герасимів Юлією Вадимівною на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за номером: 4554, виданий 21.12.2015, видавник: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлія Вадимівна, у зв`язку з чим право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] . В позовній заяві зазначено, що рішення про державну реєстрацію прав, прийняте державним реєстратором Герасимів Юлією Вадимівною є незаконним, оскільки останнє вчинене з недотриманням вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вказано представником позивача, спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волевиявленням та була повторно відчужена [PERSON] на користь [PERSON] без достатнього обсягу прав та повноважень [PERSON] щодо розпорядження земельною ділянкою позивача, і як наслідок - земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] без законних на те підстав. Представник позивача зазначив, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у зв`язку з чим вважав правомірним витребувати з володіння [PERSON] на користь позивача спірну земельну ділянку. Представник позивача просив суд визнати недійсним правочин оформлений як «Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 334/57062/15-ц, провадження № 2/286/27097/2015 від 21 березня 2015 року»; скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27309868 від 21.12.2015 13:37:05 приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлії Вадимівни про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , разом із скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 12646914 здійсненого 21.12.2015 13:31:19 державним реєстратором, приватним нотаріусом Герасимів Юлією Вадимівною, Києво-Святошинський районний нотаріальний округ Київської області; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,2009 га, кадастровий номер 3222486201:01:041:0190, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом передачі земельної ділянки в натурі. 12.03.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 16.04.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі. 07.04.2021 представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову за вх. № 15267, доповнивши позов новими вимоги, зокрема останній просив суд скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22873943 від 15 липня 2015 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Богорад Наталії Олексіївни про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з реєстраційним номером: 680841932224, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3222486201:01:041:0190, за суб`єктом: [PERSON] , разом із скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненого державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Богорад Наталією Олексіївною; скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23809096 від 20 серпня 2015 року державного реєстратора прав на нерухоме майно: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотової Ольги Віталіївни про державну реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку, за суб`єктом: [PERSON] , разом зі скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненого державним реєстратором прав на нерухоме майно: приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою Ольгою Віталіївною; скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25886756 від 05 листопада 2015 року державного реєстратора прав на нерухоме майно: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко Марини Миколаївни про державну реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку, за суб`єктом: [PERSON] , разом зі скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненого державним реєстратором прав на нерухоме майно: приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко Мариною Миколаївною; скасувати Рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 41173298 від 18 травня 2018 року державного реєстратора прав на нерухоме майно: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйової Тетяни Антонівни про внесення змін до розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 680841932224; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору та професійної правничої допомоги пропорційно. 05.05.2021 представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 19558, згідно якого зазначив, що 21 грудня 2015 року між [PERSON] від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 21 грудня 2015 року Михальченко Мариною Миколаївною, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованої у реєстрі за № 5548 діяв [PERSON] , з однієї сторони (Продавець) та [PERSON] , з другої сторони (Покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до умов вищезазначеного Договору, [PERSON] придбав земельну ділянку загальною площею - 0,2010 га, кадастровий номер 3222486201:01:041:0190, що розташована за адресою: [ADDRESS] та сплатив за неї грошову суму в розмірі та в порядку оплати, визначеному Договором. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Михальченко Мариною Миколаївною, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 05.11.2015, зареєстрованого у реєстрі за № 4944 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47028734, виданого Михальченко Мариною Миколаївною, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 05.11.2015, номер запису про право власності: 11915041, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 680841932224. Відповідно до п.1.4 Договору відомості щодо обмеження у використанні земельної ділянки згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 не зареєстровані. Пунктом 1.5 Договору зазначено, що згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 48627697 від 21.12.2015 податкові застави відсутні. Відповідно до п.1.6 Договору, факт відсутності заборони відчуження вищезазначеної земельної ділянки та відсутності обтяження відчужуваного майна іпотекою підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 127088706, № 1270892203, виданими [PERSON] , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 15.09.2015. Таким чином, [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2015 через приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області було здійснено всі можливі дії щодо перевірки правомочності набуття права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та перевірено відсутність будь-яких заборон, арештів, іпотек, оренди та інше. В подальшому, на підставі укладеного Договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлією Вадимівною було зареєстроване право власності за [PERSON] та виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50369548 від 21.12.2015. Тобто, [PERSON] придбав вищезазначену земельну ділянку за відплатним договором та сплатив за придбання земельної ділянки грошові кошти. З приводу того, що право власності за [PERSON] було зареєстровано на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2015 по справі № 334/57062/15-ц та те, що дана ухвала суду відсутня в АСДС, відповідачу нічого не було відомо, оскільки він придбавав земельну ділянку у [PERSON] , яка в свою чергу придбала дану земельну ділянку за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченої [PERSON] , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 05.11.2015. В позовній заяві позивач зазначив, що земельна ділянка вибула з його володіння та була повторно відчужена [PERSON] на користь [PERSON] без достатнього обсягу прав та повноважень при цьому, проте це не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] придбав земельну ділянку у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.015. Представник відповідача зазначив, що [PERSON] як набувач являється добросовісним, оскільки він здійснив необхідні активні дії, щоб переконатись у належності майнових прав продавця на об`єкт відчуження. Крім того, представник відповідача заявив про порушення строків позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним правочину, скасування рішення зі скасуванням запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння через більше ніж 5 років. Проте, [PERSON] мав можливість дізнатися про те, що право власності на майно, яка належало йому перейшло на підставі договорів до [PERSON] , потім до [PERSON] , потім до [PERSON] та лиш потім до [PERSON] , оскільки дані відомості містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та можливо отримати доступ до даного реєстру та/або звернутися до приватного нотаріуса чи державного реєстратора для перевірки нерухомого майна, яке перебуває у власності. Також у відзиві на позовну заяву вказано про значне завищення вартості витрат на надання професійної правничої допомоги, оскільки до позовної заяви не додано всіх документів, які б підтверджували би надання правової допомоги, а саме: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Просив відмовити у задоволенні позову. 07.05.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме витребувано у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформація стосовно останнього зареєстрованого робочого місця [PERSON] , місця реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків, відомі засоби зв`язку, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти. 16.06.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі. 13.07.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду було повернуто заявнику заяву про забезпечення позову. 15.07.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву за вх. № 31557, відповідно до якого наполягав на позиціях, висвітлених в позовній заяві, зазначивши при цьому, що перебіг позовної давності розпочався 24 грудня 2020 року, оскільки цього дня позивач дізнався про те, що право власності на майно, належне йому на праві власності перейшло до [PERSON] , що підтверджується копією Інформаційної довідки № 89958795 від 24.12.2020. У відзиві також було зазначено, що наданий розрахунок витрат на професійну правову допомогу є орієнтовним і подальша вартість адвокатських послуг може коливатись в залежності від кількості судових засідань чи поданих іншою стороною документів, а тому твердження відповідача про те, що вартість витрат на надання професійної правничої допомоги занадто завищена - надумані, оскільки докази, що підтверджують розмір таких витрат будуть подані до закінчення судових дебатів у справі. Просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. 22.07.2021 представник відповідача [PERSON] подав до суду аналогічні за змістом до відзиву на позовну заяву заперечення за вх. № 32932, просив відмовити у задоволенні позову. 10.08.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі, а саме витребувано у Бучанській районній державній адміністрації Київської області завірені належним чином копії всіх наявних документів, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222486201:01:041:0190, що розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 10.08.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Богорад Наталію Олексіївну, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотову Ольгу Віталіївну, державного реєстратора прав на нерухоме майно: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко Марину Миколаївну, державного реєстратора прав на нерухоме майно: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйову Тетяну Антонівну. 13.12.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів по справі, а саме витребувано в Головному управлінні ДПС у Київській області наступну інформацію та підтверджуючі документи, а саме: чи сплачувався земельний податок з фізичних осіб, щодо земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:041:0190 - [PERSON] . 13.12.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 16.02.2022 представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, просив застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] та відмовити у задоволенні позову. 04.07.2022 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було постановлено здійснювати розгляд даної справи дистанційно в режимі дистанційно, в режимі відеоконференції. У судове засідання 02.09.2022 позивач та його представник з`явилися, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з`явився. Заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Інші учасники процесу в судове засідання не з`являлись, участі у відеоконференції не приймали. Про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, пояснення свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,2009 га, кадастровий номер 3222486201:01:041:0190, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 650010 від 19 травня 2009 року, виданим начальником управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Литвин В.В. В подальшому, як вбачається із матеріалів цивільної справи, на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2015 року (справа № 334/57062/15-ц, провадження № 2/286/27097/2015), якою затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на вищезазначену земельну ділянку, державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Богорад Наталією Олексіївною було прийнято рішення № 22873943 від 15.07.2015 про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . Право власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222486201:01:041:0190, підтверджувалось витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2015, індексний номер витягу 40680214. В подальшому, як вбачається із матеріалів цивільної справи, [PERSON] подарував вищезазначену земельну ділянку [PERSON] на підставі нотаріального посвідченого договору дарування, укладеного між вищезазначеними особами 20.08.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 4904. На підставі вищевказаного договору дарування, державним реєстратором, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою Ольгою Віталіївною було прийнято рішення № 23809096 від 20.08.2015 про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . Право власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222486201:01:041:0190, підтверджувалось витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.08.2015, індексний номер витягу 42568154. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко Мариною Миколаївною 05.11.2015, серія та номер: 4944, державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко Мариною Миколаївною було прийнято рішення № 25886756 від 05.11.2015 про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . Право власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222486201:01:041:0190, підтверджувалось витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2015, індексний номер витягу 47028734. В подальшому, 21 грудня 2015 року між [PERSON] від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 21 грудня 2015 року Михальченко Мариною Миколаївною, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованої у реєстрі за № 5548 діяв [PERSON] , з однієї сторони (Продавець) та [PERSON] , з другої сторони (Покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до умов вищезазначеного Договору, [PERSON] придбав земельну ділянку загальною площею - 0,2010 га, кадастровий номер 3222486201:01:041:0190, що розташована за адресою: [ADDRESS] та сплатив за неї грошову суму в розмірі та в порядку оплати, визначеному Договором. Відповідно до п.1.4 Договору відомості щодо обмеження у використанні земельної ділянки згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 не зареєстровані. Відповідно до п.1.6 Договору, факт відсутності заборони відчуження вищезазначеної земельної ділянки та відсутності обтяження відчужуваного майна іпотекою підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 127088706, № 1270892203, виданими [PERSON] , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 15.09.2015. В подальшому, на підставі укладеного договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлією Вадимівною було зареєстроване право власності за [PERSON] та виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50369548 від 21.12.2015. Звертаючись до суду із вищезазначеним позовом, [PERSON] зазначав, що він не приймав участі при розгляді справі у Шевченківському районному суді м. Києва, не був стороною в судових спорах між ним та [PERSON] , не укладав та не підписував жодних мирових угод, що були б спрямовані на відчуження земельної ділянки за кадастровим номером 3222486201:01:041:0190. Більш того, як вбачається із відповіді голови Шевченківського районного суду м. Києва (лист № 01-14/289/2020/К-203 від 21.12.2020) на запит про отримання публічної інформації від 16.12.2020, в автоматизованій системі документообігу суду справа за № 334/57062/15-ц не обліковується; справ за участю позивача та [PERSON] в АСДС не виявлено. Тобто, позивач стверджував про відсутність його волевиявлення на відчуження вищезазначеної земельної ділянки, і як наслідок - відсутність законних підстав на укладення в подальшому договорів спрямованих на розпорядження даним нерухомим майном. У зв`язку із вищезазначеними твердженнями, [PERSON] , серед іншого просив суд визнати недійсним правочин оформлений як «Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 334/57062/15-ц, провадження № 2/286/27097/2015 від 21 березня 2015 року», враховуючи що саме на підставі даного документа було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Звертаючись до суду з даним позовом та посилаючись на обставини вибуття з власності нерухомості поза його волею, позивач обрав спосіб захисту прав шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі положень ст. ст. 387, 388 ЦК України. Відповідно до закріпленого у ст. 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння. Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Згідно з ч.1 вказаної статті, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. За приписами ч. 1 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту, обсягу та підстав позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; види правочинів - односторонні та дво- чи багатосторонні (договори). У випадку неправомірності правочину останній може бути визнаний недійсним. Натомість, судове рішення в загальному можна визначити як акт уповноваженого органу (суду), що прийнятий (ухвалений, постановлений) у чіткій відповідності до норм матеріального та процесуального права, з наявністю визначеної законодавством структури (вступна, описова, мотивувальна, резолютивна частини), є результатом здійснення правосуддя та має наслідком вирішення юридичної невизначеності у правовідносинах осіб. Згідно ст. 258 ЦПК України видами судових рішень є: ухвали, рішення, постанови, судові накази. Наслідком ухвалення/постановлення судового рішення з порушенням норм матеріального та/або процесуального права є скасування такого рішення судом вищої інстанції. Тобто, аналізуючи норми законодавства недопустимо ототожнювати судові рішення з правочинами та застосовувати до останніх наслідки, які передбачені для недійсних правочинів. Запропонований позивачем спосіб захисту, на думку суду, не є правомірним і тому не підлягає задоволенню. Більш того, навіть враховуючи відповідь голови Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2020, суд позбавлений можливості безальтернативно стверджувати про неіснування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, на підставі якої за [PERSON] визнано право власності на спірну земельну ділянку, оскільки копія останньої фактично наявна в матеріалах справи, містить в собі необхідні атрибути судового рішення, включаючи підпис та печатку органу. Суд не володіє спеціальними знаннями, які надають останньому можливість встановлювати справжність чи не справжність (підробку) підпису осіб зазначених як суддя та секретар Шевченківського районного суду м. Києва та печатки органу. Будь-яких клопотань про призначення експертизи по справі учасниками процесу не заявлялось. Матеріали справи не містять доказів порушення кримінального провадження за фактом підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів (ст. 358 Кримінального кодексу України), ухвала суду, на підставі якого майно вибуло з володіння позивача, не визнана незаконною (підробленою) у встановленому законом порядку, вина нікого не встановлена, а тому на думку суду, звернення [PERSON] з позовом про витребування майна на підставі ст.388 ЦК України є передчасним. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог про визнання недійсним правочину, оформленого як «Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 334/57062/15-ц, провадження № 2/286/27097/2015 від 21 березня 2015 року» та витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] , оскільки в судовому засіданні не було доведено неправомірність набуття останнім права власності на спірне нерухоме майно, як наслідок не підлягають задоволенню також вимоги про скасування вказаних позивачем рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності із скасуванням відповідних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - як похідних вимог. Крім того, заявляючи позовні вимоги про скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності за іншими особами із скасуванням відповідних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно при вимозі про витребування майна з чужого незаконного володіння, представник позивача не врахував висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21), від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), відповідно до яких у випадку задоволення вимоги про витребування майна вимоги про скасування записів, рішень про державну реєстрацію не є необхідними для ефективного відновлення права. Більш того, як вже було зазначено, представником відповідача подана до суду заява про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тривалість якого становить 3 роки (ст. 257 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-1047цс17 суд зазначив, що до позовних вимог про витребування майна на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» наголосив, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили достовірність і повноту із плином часу. За нормами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Порівняльний аналіз слів «довідалася» та «могла довідатися» у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним правочину, скасування рішення зі скасуванням запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння через більше ніж 5 років після відчуження спірної земельної ділянки. Проте, суд вважає, що [PERSON] мав можливість дізнатися про те, що право власності на майно, яка належало йому перейшло на підставі договорів до відповідачів та інших осіб, оскільки дані відомості містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які можливо було отримати особисто та/або звернутися до приватного нотаріуса чи державного реєстратора для перевірки нерухомого майна, яке перебуває у власності, тому позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Щодо інших тверджень позивача, письмових доказів, показань свідка, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 202, 317, 319, 321, 261 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed