Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання у будинку [ADDRESS] . Посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 71.0 м.кв., житловою площею 43.4 м.кв., на дві жтлові кімнати з надвірними спорудами за [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої Нижньоапшанським старостинським округом Солотвинської селищної раи від 14.06.2022 № 424, в будинку [ADDRESS] , зареєстровані громадяни: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] та колишній зять [PERSON] , [INFO] . Її донька [PERSON] після укладення шлюбу зареєструвала в будинку свого чоловіка [PERSON] , шлюб з яким було розірвано рішенням Тячівського районного суду 16 грудня 2013 року. Відповідач виїхав з будинку, але знятися з реєстрації відмовляється, хоча з 2015 року фактично в ньому не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, не цікавиться будинком та не зберігає в ньому свої речі. Ні вона, ні інші члени сім`ї не вчиняли йому перешкод для користуванні житлом. [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Її представниця надала заяву в якій просить розглянути справу в їх відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що будинок [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Рішенням Тячівського районного суду від 16.12.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до довідки Солотвинської селищної ради Нижньоапшанського старостинського округу № 424 від 14.06.2022 у [ADDRESS] , прописані: голова дворогосподарства [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , та колишній зять [PERSON] , [INFO] . Із акту остеження матеріально-побутових умов вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за даною адресою разом з донькою, сином та внуками. [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] , фактично не проживає з ними з 2015 року. Згідно до вмог статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Із приписів статті 41 Конституції України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені стст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено стст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із змісту постанови Верховний Суд України № 6-57цс11 від 16.01.2012 року вбачається, що аналіз норм цивільного законодавства України - стст.\~16\~ч. 1,\~321\~ч. 1,\~391 ЦК України-, дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до\~ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] більше року не проживає у належному позивачці житловому будинику [ADDRESS] , та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку суду не вказав, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в будинку, що належить позивачці. За таких обставин позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Тому

Outcome: approved