Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання, визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 23.02.2007 року між позивачем та відповідачем укладено шлюбу. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Крім того, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.09.2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2012 року і до досягнення сином повноліття. 03.10.2017 року [PERSON] отримала виконавчий лист та пред`явила до виконання, однак постановою державного виконавця від 27.02.2018 року виконавчий лист повернуто стягувачеві у зв`язку з надходженням заяви [PERSON] про повернення виконавчого листа без виконання. З 01.08.2018 року позивач разом з сином переїхав жити до смт Димер, відповідач не заперечувала проти проживання сина з [PERSON] . Крім того, [PERSON] не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні, утриманні, не цікавиться його навчанням, станом здоров`я. Таким чином, враховуючи, що син, на утримання якого присуджено стягнення аліментів проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, що має істотне значення, просить встановити факт проживання сина з 01.08.2018 року з [PERSON] . Крім того, оскільки син з 2018 року проживає разом з позивачем, просить визначити місце проживання сина з ним, а також звільнити [PERSON] від сплати аліментів, які присуджені на користь відповідача. Ухвалою суду від 27.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Під час розгляду справи, у підготовчому судовому засіданні, відповідач скориставшись своїм правом подала до суду відзив на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. З грудня 2018 року позивач та відповідач проживають за різними адресами. Під час літніх канікул на початку червня 2019 року, позивач попросив надати дозвіл на виїзд сина до Автономної Республіки Крим. Після повернення до міста Києва [PERSON] повідомив, що дитину не віддасть. У вересні 2019 року позивач змусив забрати синові документи зі школи, щоб влаштувати до іншого навчального закладу. [PERSON] не повною мірою створює умови для отримання дитиною належної освіти, оскільки син не постійно відвідує школу. Крім того, вважає, що до досягнення дитиною чотирнадцяти років, йому краще проживати з матір`ю. Крім того, у підготовчому судовому засіданні відповідач подала до суду зустрічну позовну заяву в якій росить, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , до досягнення чотирнадцятирічного віку з матір`ю - [PERSON] , за місцем її проживання. 15.09.2020 року протокольною ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Вишгородська районна державна адміністрація Київської області, як орган опіки та піклування, Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Вишгородська районна державна адміністрація Київської області, як орган опіки та піклування, Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області, як орган опіки та піклування про встановлення факту проживання, визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів. 06.12.2021 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні, підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, та просять їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Щодо зустрічного позову просять задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Вишгородської районної державна адміністрація Київської області, в судове засідання не з`явився, до суду направив лист про розгляд справи без участі служби у справах дітей та сім`ї Вишгородського райдержадмінітсрацції. Представник третьої особи служби у справах дітей Димерської селищної ради в судовому засіданні 22.02.2022 року пояснила, що [PERSON] доцільніше проживати з батьком. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] . У її брата [PERSON] були гарні стосунки з мамою, батько [PERSON] не проводив час з братом. [PERSON] перешкоджає [PERSON] спілкуватися з сином. Вважає, що [PERSON] має проживати з мамою [PERSON] . Свідок [PERSON] в суді пояснила, що стосунки у родині були нормальні, єдине що не подобалось [PERSON] багато часу проводив за комп`ютером. Не бачила щоб [PERSON] проводив час з дитиною, [PERSON] бачила з дитиною. Стосунки [PERSON] до [PERSON] були нормальні. Зі слів [PERSON] знаю, що були сварки. [PERSON] за сварки нічого не казав. Коли, [PERSON] та [PERSON] розійшлися [PERSON] попросив [PERSON] надати дозвіл на виїзд [PERSON] до Криму. Після того як [PERSON] з [PERSON] повернулись з Криму, [PERSON] дитину [PERSON] не віддав. Заслухавши позивача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом, представника третьої особи, допитавши в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, суд дійшов наступного. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11.12.2008 року батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року шлюб, зареєстрований 23.02.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління у м. Києві, актовий запис за №270, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. 11.09.2012 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва стягнуто щомісячно з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2012 року і до повноліття. Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 27.02.2018 року, на підставі заяви стягувача повернуто виконавчий лист №2609/18401/12 виданий 03.10.2017 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від доходів. Крім того відповідно до вказаної постанови станом на 27.02.2018 року борг зі сплати аліментів відсутній. Звертаючись до суду, [PERSON] просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , з 01.08.2018 року до дня ухвалення рішення, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статі 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення фактів, що має юридичне значення розглядаються, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто, цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року в справі №569/7589/17 (провадження №14-560цс18) та від 10.04.2019 року в справі №162/760/17 (провадження №14550цс18), від 04.09.2019 року в справі №14-369цс19. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що в частині заявлених позовних вимог про встановлення факту проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , з 01.08.2018 року до дня ухвалення рішення, за адресою: [ADDRESS] слід відмовити, оскільки вказаний факт немає юридичного значення, та від нього не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав [PERSON] . Щодо заявлених позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 01.11.2021 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей Димерської селищної ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » вирішено, затвердити висновок служби у справах дітей Димерської селищної ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком. Відповідно до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , служба у справах дітей Димерської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] .. Крім того, відповідно до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , спеціалістом І категорії Дербаль М. - психологом служби у справах дітей Димерської селищної ради проведено дослідження психологічного стану дитини [PERSON] відповідно до якого, поведінка хлопчика адекватна, врівноважена. Рєнат ввічливий, веселий, товариський, добродушний. Свої емоції проявляє стримано та продумано. Уважно слухає поради, рекомендації з боку дорослих сприймає спокійно. Йому подобається школа, яку він відвідує, має багато друзів та добре навчається. Цікавиться більш математичними науками. В ході спілкування з Рєнатом, хлопчик виявив бажання проживати з батьком [PERSON] . Розповів, що з мамою [PERSON] по телефону спілкується дуже рідко з періодичністю раз в дна місяці. Зв`язок матері з дитиною не тісний. Також любить проводити час з татом, допомагати по господарству і освоювати комп`ютерну техніку. Морально-психологічний клімат в родині - позитивний, теплий, дружній, сприятливий для повноцінного та гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, як вбачається з висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , дитина більше трьох років проживає із батьком, мати хлопчика [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, іноді перераховує кошти на банківську картку, стосунки з сином в поодиноких випадках, раз в два місяці, підтримує по телефону. На комісії проінформувала про те, що не погоджується з рішенням батька щодо проживання сина з ним, при цьому не спростувала свою незгоду жодними доводами та аргументами на свою користь. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 31 ЦК України визначено, що малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи вік малолітнього [PERSON] , суд вважає, що проживання дитини з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребують постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимоги [PERSON] про звільнення його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , присуджених рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01.09.2012 року, суд дійшов наступного. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , останній навчається в НВК «Димерська гімназія - ЗОШ І ступеня» з 16.09.2018 року. Учень проживає з батьком. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 21.07.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як встановлено під час розгляду справи, та не заперечувалось відповідачем, [PERSON] , [INFO] , постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто з позивачем [PERSON] , що також підтверджується матеріалами справи, актом обстеження умов проживання та психолого-педагогічною характеристикою. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування своїх вимог щодо припинення стягнення з [PERSON] аліментів позивач посилається на те, що дитина проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також те, що дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на його утриманні, суд вважає, що позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2012 року, підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визначення місце проживання [PERSON] , [INFO] , до досягнення чотирнадцятирічного віку з матір`ю - [PERSON] , за місцем її проживання, суд дійшов наступного. Як встановлено під час розгляду справи, та не заперечувалось сторонами, [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Крім того, враховуючи висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , дитина більше трьох років проживає із батьком, мати хлопчика [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, іноді перераховує кошти на банківську картку, стосунки з сином в поодиноких випадках, раз в два місяці, підтримує по телефону. Таким чином, враховуючи інтереси неповнолітнього [PERSON] , суд вважає, що на даний час проживання неповнолітнього сина з матір`ю, яка більше трьох років не приймає участі у вихованні сина [PERSON] , суперечитиме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, негативно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення чотирнадцятирічного віку з матір`ю - [PERSON] , задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial