Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-11 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог 10.11.2020 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договірними зобов`язаннями. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.07.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання фінансової допомоги, за умовами якого відповідач отримав у борг грошові кошти від позивача у розмірі 70 000 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15.07.2010 №1. Відповідно до умов договору, відповідач мав повернути борг протягом 7 днів з моменту пред`явлення вимоги з боку позивача, звернувшись з листом - вимогою від 28.11.2019 про повернення грошових коштів на адресу позивача надійшла відповідь на лист - вимогу від 13.12.2019 від [PERSON] з проханням відстрочити сплату боргу, підготувати розрахунок заявлених вимог, договір для узгодження умов щодо погашення боргу з урахуванням розрахунку інфляційних втрат та 3% річних. За твердженням позивача 18.02.2020 було підписано угоду між [PERSON] та [PERSON] , якою узгоджено загальну суму боргу в розмірі 322 259 275,00 грн, з яких 70 000 000,00 грн - грошові кошти у вигляді фінансової допомоги, 146 565 783,00 грн - курсова різниця, 20 153 492,00 грн - 3% річних та 85 540 000,00 грн - індекс інфляції, яка зважаючи на складне фінансове становище боржника має бути погашена до 20.03.2020 включно. 30.07.2020 позивачем було направлено відповідачу лист - вимогу про повернення боргу, однак останній відповіді так і не надав, до повернення суми заборгованості не приступив. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням 3% річних та суми інфляційних втрат у розмірі 322 259 275,00 грн. Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву (том 1, а.с.75, 87) У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про те, що він дійсно отримав від [PERSON] позику в сумі 70 000 000,00 грн для використання у власних потребах. При цьому, вказавши на те, що починаючи з кінця 2019 року між ним та позивачем розпочались переговори щодо порядку погашення заборгованості, за результатами яких укладено мирову угоду про порядок погашення боргу. Водночас відповідач зауважив, що ставлячи свій підпис на відзиві, він підтверджує наявність кредиторських вимог, які є предметом справи № 761/36729/20 та повідомляє, що з текстом позовної заяви та доданими до неї доказами ознайомлений, визнає заявлені до нього позовні вимоги у повному обсязі, а саме в розмірі 322 259 275,00 грн та просить їх задовольнити. Короткий зміст письмових пояснень третьої особи - [PERSON] від 29.06.2021 (том 1, а.с. 90 - 104) У письмових поясненнях представник третьої особи просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договірними зобов`язаннями, виходячи з наступного. На переконання представника третьої особи платіжне доручення від 15.07.2010 № 1 про перерахування [PERSON] на користь [PERSON] фінансової допомоги у сумі 70 000 000,00 грн не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не містить підпису тимчасового адміністратора ВАТ «Банк Столиця» [PERSON] , що ставить під сумнів здійснення операції з перерахування грошових коштів та їх отримання відповідачем. При складанні документу - платіжне доручення від 15.07.2010 № 1 в розділі «Призначення платежу» зазначено «Фінансова допомога», однак не вказано вид допомоги - поворотна чи безповоротна, а також відсутня інформація про правочин, укладений між сторонами, як того вимагали норми діючого станом на 15.07.2010 цивільного законодавства. Окрім того, третя особа вважає, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, [PERSON] не міг отримати грошові кошти в сумі 70 000 000,00 грн, так як за умов введення тимчасової адміністрації у нього не було можливості отримати навіть власні грошові кошти, що знаходилися на його рахунках в ПАТ «Банк Столиця», серед яких, зазначені особисто [PERSON] суми не містять інформації про належні йому кошти в розмірі 70 000 000,00 грн. У зв`язку з відсутністю банківської виписки за 15.07.2010 по рахунку [PERSON] неможливо підтвердити виконання операції зарахування на його рахунок грошових коштів. За твердженням представника третьої особи, оскільки між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] станом на 15.07.2010 ніяких письмових правочинів не укладалося, які б містили істотні умови, в тому числі строку та порядку повернення грошових коштів, то на час складання листа - вимоги від 28.11.2019, та за відсутності належних та допустимих доказів надання та отримання фінансової допомоги, неможливо стверджувати про наявність будь - яких фінансових зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] , та прострочення їх виконання. Щодо визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі представник третьої особи зазначила у відзиві, що таке визнання суперечить закону та порушує права і законні інтереси третьої особи. Короткий зміст письмових заперечень позивача - [PERSON] від 19.07.2021 на письмові пояснення третьої особи - [PERSON] (том 1, а.с. 131 - 132) В спростування письмових пояснень третьої особи позивач у письмових запереченнях від 19.07.2021 вказала на те, що доводи третьої особи - [PERSON] є не обгрунтованими та такими, що не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не грунтуються на допустимих, належних та достатніх доказах, висновки та вимоги [PERSON] щодо предмета спору є не законними, так як грунтуються виключно на припущеннях, а вступ до розгляду справи зумовлений виключно бажанням третьої особи затягнути розгляд справи на довший строк, з метою стягнути з її колишнього чоловіка [PERSON] більше активів на свою користь. Короткий зміст письмових заперечень відповідача - [PERSON] від 20.07.2021 на письмові пояснення третьої особи - [PERSON] (том 1, а.с. 135) В спростування письмових пояснень третьої особи відповідач у письмових запереченнях від 20.07.2021 вказав на те, що нормами Закону України «Про банки та банківську діяльність» не забороняється власникам рахунків, в тому числі позивачу та відповідачу незалежно від того чи є вони власниками акцій банку користуватися власними коштами на рахунках в банку на власний розсуд. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.01.2012 № 30 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Столиця» та ініційовано процедуру ліквідації з 31.01.2012. На переконання представника відповідача доводи [PERSON] , яка не є стороною правочину є необгрунтованими, оскільки не грунтуються на законодавстві України та є недопустимими, так як не доведені належними та достатніми доказами, а тому просить суд не враховувати їх під час розгляду справи. Рух справи в суді та повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва (суддя Рибак М.А.) від 11.01.2021 справу № 761/36729/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договірними зобов`язаннями передано за територіальною підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №761/36729/20 передано для розгляду судді Банасько І.М. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.04.2021 (суддя Банасько І.М.) за вказаним позовом відкрито провадження у справі №761/36729/20, визначено, що спір підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.05.2021. 10.06.2021 до суду надійшла заява [PERSON] про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 16.06.2021 задоволено заяву [PERSON] та залучено її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В ході проведення підготовчих засідань у справі суд з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи ухвалами суду від 27.07.2021, від 08.09.2021 витребовував у Національного банку України, ліквідатора ПАТ «Банк Столиця» Болдирєва О.О., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, письмову інформацію про рух коштів між [PERSON] та [PERSON] по рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] за липень 2010 року, із зазначенням залишку коштів по кожному з вказаних рахунків за кожний день за відповідний період (з 01.07.2010 по 31.07.2010). 24.09.2021 ухвалою занесеною до протоколу судового засідання суд закрив підготовче провадження та призначив справу для судового розгляду по суті на 19.10.2021. Ухвалами суду від 19.10.2021, від 11.11.2021 у зв`язку з отриманою додатковою інформацією повторно витребувано у ліквідатора ПАТ «Банк Столиця» Болдирєва О.О. та у новопризначеного ліквідатора ПАТ «Банк Столиця» Гонтар Г.А. письмову інформацію про рух коштів між [PERSON] та [PERSON] по рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] за липень 2010 року, із зазначенням залишку коштів по кожному з вказаних рахунків за кожний день за відповідний період (з 01.07.2010 по 31.07.2010). Судові засіданні з розгляду справи по суті 19.10.2021, 11.11.2021, 09.12.2021, 13.01.2022, 06.06.2022, 04.07.2022, 28.07.2022 неодноразово відкладалися з підстав, передбачених законодавством, востаннє на 31.08.2022. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представники третьої особи проти задоволення позову та визнання його відповідачем заперечили, посилаючись на позицію, викладену у письмових поясненнях від 29.06.2021. Відповідач в судове засідання вкотре особисто не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, письмових пояснень щодо поважності причин своєї неявки та клопотань про відкладення розгляду справи від останнього до суду не надходили. За таких обставин, судом було вжито усіх залежних від нього заходів для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також для реалізації останнім своїх процесуальних прав на участь у судових засіданнях та надання власних правових позицій в обґрунтування/спростування заявлених позовних вимог, забезпечення принципів змагальності та рівності учасників справи перед законом і судом. На переконання суду подальше відкладення розгляду справи не сприятиме своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи по суті та дотриманням судом розумних строків розгляду справи, порушуватиме права інших учасників справи. Тому, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача. Фактичні обставини справи Заслухавши пояснення представника позивача та представників третьої особи, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній письмові докази судом встановлено наступні обставини. Згідно платіжного доручення від 15.07.2010 № 1 позивачем - [PERSON] (платник) з рахунку № [NUMBER] ВАТ «Банк Столиця» у м. Києві було перераховано на користь відповідача - [PERSON] (рахунок отримувача № [NUMBER] ПАТ «Банк Столиця») грошові кошти у розмірі 70 000 000,00 грн, з призначенням платежу - «фінансова допомога». Листом - вимогою від 28.11.2019 (том 1, а.с. 4) позивач звернулася до відповідача з проханням повернути надану йому фінансову допомогу у розмірі 70 000 000,00 грн у семиденний строк з моменту отримання цього листа - вимоги із зазначенням міжнародного номеру банківського рахунку. Крім того, у листі - вимозі позивач проінформувала відповідача про те, що в момент надання йому фінансової допомоги 15.07.2010, курс долара США по відношенню до гривні становить 7,90 грн за 1 долар США. Разом з тим, зауважила, що за весь строк користування сумою боргу у відповідності до положень ЦК України, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати, які [PERSON] , окрім суми боргу зобов`язаний додатково компенсувати [PERSON] . Зі змісту відповіді відповідача від 13.12.2019 на лист - вимогу (том 1, а.с. 5) убачається, що [PERSON] підтвердив факт отримання 15.07.2010 в борг 70 000 000,00 грн та необхідність повернення зазначеної суми заборгованості у семиденний строк з дня отримання вимоги з урахуванням змін долара США до української гривні. При цьому, у зв`язку з арештом його майна та банківських рахунків просить позивача підготувати: розрахунок вимог по фінансовій допомозі з урахуванням курсової різниці у період з липня 2010 року по грудень 2019 року, індексу інфляції та 3% річних, а також новий договір для узгодження умов погашення боргу по фінансовій допомозі від 15.10.2010, предмет договору - сума вимог по фінансовій допомозі з урахуванням курсової різниці в період з липня 2010 по грудень 2019, індексу інфляції та 3% річних. Розрахунок та договір просив надати до 30.12.2019. 18.02.2020 між позивачем - [PERSON] (кредитор) та відповідачем - [PERSON] (боржником) укладено мирову угоду про порядок погашення боргу від 15.07.2010 (том 1, а.с. 6-8). В п.1.1. мирової угоди сторони передбачили, що в порядку та на умовах, зазначених в угоді боржник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти у розмірі 322 259 275,00 грн, що на момент укладення угоди у відповідності з обліковою ставкою Національного банку Молдови еквівалентно 232 703 422 молдовським леям, а кредитор надає боржнику відстрочку з погашення боргу. Детальний розрахунок суми боргу зазначений в додатку № 1 до мирової угоди від 18.02.2020, що є його невід`ємною частиною (п.1.2.). Згідно п.п. 3.1. та 3.2. мирова угода діє з моменту її підписання та до належного виконання сторонами її умов. Сторони домовились, що зважаючи на скрутне фінансове становище боржника, останній зобов`язаний погасити заборгованість у розмірі 322 259 275,00 грн до 20.03.2020 включно. Невід`ємними частинами мирової угоди є: додаток № 1 до мирової угоди від 18.02.2020 та додаткова угода № 1 від 19.02.2020. В додатку № 1 до мирової угоди від 18.02.2020 про порядок погашення боргу від 15.07.2010 (том 1, а.с. 9 - 10) сторони передбачили наступне: 1.15.07.2010, кредитор надав боржнику фінансову допомогу у вигляді грошової суми у розмірі 70 000 000,00 грн; 2.28.11.2019, кредитор звернувся до боржника з вимогою повернути надану грошову суму. В листі - вимозі кредитора був зазначений курс долара США по відношенню до української гривні (на момент надання фінансової допомоги 15.07.2010), 3% річних та інфляційні втрати (від знецінення валюти), які боржник повинен повернути кредитору додатково. Детальний розрахунок суми боргу: а) курсова різниця: станом на 15.07.2010 - 1 дол США = 7,9017 грн, 70 000 000,00 грн = 8 858853,16 дол США, станом на 17.02.2020 - 1 дол США = 24,447 грн, 8 858853,16 дол США = 216 565 783 грн. Курсова різниця = 216 565 783 - 70 000 000,00 грн = 146 565 783,00 грн; б) 3% річних - 20 153 492,00 грн; в) інфляційні втрати (з 15.07.2010 по 17.02.2020) - 85 540 000,00 грн. Всього нарахувань - 252 259 275,00 грн. Загальна сума (70 000 000,00 грн + 252 259 275,00 грн) = 322 259 275,00 грн. 3.13.12.2019, боржник своєю відповіддю на лист - вимогу кредитора підтвердив отримання грошових коштів і готовність їх повернути на умовах вказаних у мировій угоді. У додатковій угоді № 1 від 19.02.2020 (том 1, а.с. 27), з - поміж іншого, сторони домовились внести окремі зміни до мирової угоди, зокрема передбачили, що у випадку неможливості вирішення спорів шляхом переговорів вони підлягають вирішенню на території України чи Молдови в судовому порядку, згідно діючого законодавства країни, у суді до якого звернеться кредитор. З наданої відповідачем для долучення до матеріалів справи виписки з інформації про рух коштів по рахунку [PERSON] № [NUMBER] убачається відмітка датована 15.07.2010 про операцію з перерахування [PERSON] коштів у сумі 70 000 000,00 грн (том 1, а.с. 224 - 226, а.с. 229 - 232). Листом - вимогою від 30.07.2020 позивач звернулась до відповідача про повернення боргу у розмірі 322 259 275,00 грн. Однак, як установлено судом заборгованість у заявленому розмірі залишилась не погашеною, що не спростовується й самим відповідачем, виходячи зі змісту відзиву на позовну заяву, в якому останній визнав позовні вимоги у повному обсязі. Слід зазначити, що суд з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи неодноразово витребував у Національного банку України, ліквідатора ПАТ «Банк Столиця» Болдирєва О.О., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, новопризначеного ліквідатора ПАТ «Банк Столиця» Гонтар Г.А. письмову інформацію про рух коштів між [PERSON] та [PERSON] по рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] за липень 2010 року, із зазначенням залишку коштів по кожному з вказаних рахунків за кожний день за відповідний період (з 01.07.2010 по 31.07.2010). Так, Національний банк України у письмовій інформації (том 1, а.с. 149 - 150), яка надійшла до суду 30.08.2021 сповістив про те, що ПАТ «Банк Столиця» у період з 01.07.2010 по 31.07.2010 був учасником системи електронних платежів НБУ, то Банк самостійно проводив та приймав через СЕП міжбанківські електронні розрахункові документи та діяв як банківська установа. Рух коштів між [PERSON] та [PERSON] по рахунках, зазначених в ухвалі суду здійснювалися у межах банку, як внутрішньобанківські операції. Документи про рух коштів по рахункам клієнтів в описах архівних справ Банку не зазначені та на архівне зберігання до НБУ не передавалися. Згідно з Актом від 14.03.2018 № 6 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду за 2004 - 2012 роки», первинні документи Банку за 2010 рік, а саме: меморіальні ордери, касові документи дня, знищено у встановленому порядку у зв`язку з закінченням терміну зберігання, який становить 5 років. Тому, інформація, яка вимагається на підставі ухвали суду, в НБУ відсутня. Окрім того, 01.11.2021 ліквідатор ПАТ «Банк Столиця» Болдирєв О.О. (том 1, а.с. 208 - 211) на виконання вимог ухвали суду від 19.10.2021 повідомив, що надати витребувану інформацію не має можливості, оскільки рішенням Правління НБУ від 28.09.2021 № 491-рш припинено його повноваження, як ліквідатора ПАТ «Банк Столиця» з 01.10.2021 та призначено з 01.10.2021 ліквідатором ПАТ «Банк Столиця» службовця НБУ Гонтар Ганну Анатоліївну. В свою чергу, 20.12.2021 від ліквідатора ПАТ «Банк Столиця» Гонтар Ганни Анатоліївни (том 1, а.с. 239) до суду надійшла письмова інформація № 1/1 від 03.12.2021, в якій остання сповістила про те, що документи про рух коштів та банківські виписки по рахунках клієнтів в описах архівних справ ПАТ «Банк Столиця» не зазначені та на архівне зберігання до НБУ не передавалися. Згідно з актом від 14.03.2018 № 6 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду за 2004 - 2012 роки» первинні документи Банку за 2010 рік, а саме: меморіальні та касові документи дня, знищено у встановленому порядку, у зв`язку з закінченням строку їх зберігання, який становить 5 років, тому надати інформацію про рух коштів за рахунками громадян [PERSON] та [PERSON] за липень 2010 не вбачається можливим. Разом з тим, з наданих третьою особою документів та згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень України слідує, що між відповідачем - [PERSON] та третьою особою - [PERSON] наявні численні спори щодо поділу майна подружжя, за результатами вирішення яких у судовому порядку було прийнято ряд судових рішень про стягнення грошових компенсацій, які перебувають на стадії виконання та згідно яких [PERSON] набув статусу боржника, а третя особа - [PERSON] кредитора. Зокрема: - ВП № 58365324 від 12.02.2019 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 275 000,00 дол США та 125 000,00 Євро (виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва № 756/3548/16-ц від 08.02.2019) (том 1, а.с. 62); - ВП № 61493933 від 06.03.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації половини вартості внесеного майна до статутних капіталів переліку товариств на загальну суму 21 697 788,52 грн та судового збору у сумі 3 654,00 грн (виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва № 756/10797/15-ц від 26.04.2019) (том 1, а.с. 63); - ВП № 61876187 від 21.04.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації Ѕ частини вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів на загальну суму 52 496 100,00 грн (виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва № 756/11750/15-ц від 26.12.2018) (том 1, а.с. 64). Окрім того, постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2020 у справі №756/12009/15-ц апеляційну скаргу адвоката Селецької О.В. представника [PERSON] задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21.09.2018 скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя [PERSON] до [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частини 70% корпоративних прав Приватного підприємства «Творча майстерня Престиж» у сумі 410 667 447,81 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №756/12009/15-ц постанову Київського апеляційного суду від 29.01.2020 залишено без змін та поновлено її виконання. 2. Мотивувальна частина Позиція суду (1) Оцінка аргументів учасників справи (1.1)Щодо позовних вимог про стягнення 322 259 275,00 грн Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 322 259 275,00 грн суд вважає за необхідне відмітити, що вказана сума боргу складається з: грошових коштів у вигляді фінансової допомоги у розмірі 70 000 000,00 грн; курсової різниці у розмірі 146 565 783,00 грн; 3% річних у розмірі 20 153 492,00 грн та індексу інфляції у розмірі 85 540 000,00 грн. Відтак, вирішенню підлягають питання: - правомірності стягнення грошових коштів у вигляді фінансової допомоги у розмірі 70 000 000,00 грн; - правомірності стягнення 252 259 275,00 грн, з яких 146 565 783,00 грн - курсової різниці, 20 153 492,00 грн - 3% річних та 85 540 000,00 грн - індексу інфляції. Щодо правомірності стягнення грошових коштів (фінансової допомоги) у розмірі 70 000 000,00 грн. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 70 000 000,00 грн суд виходить з такого. Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи факт перерахування позивачем - [PERSON] на користь відповідача грошових коштів у розмірі 70 000 000,00 грн підтверджується платіжним дорученням від 15.07.2010 № 1, в якому у розділі призначення платежу зазначено фінансова допомога. З листа - вимоги кредитора (позивача) від 28.11.2019, відповіді боржника (відповідача) на лист - вимогу кредитора від 13.12.2019 слідує, що грошові кошти у розмірі 70 000 000,00 грн були надані [PERSON] та підлягали поверненню у семиденний строк з моменту отримання вимоги кредитора. Факт отримання грошових коштів у розмірі 70 000 000,00 грн не заперечується й самим відповідачем у відзиві на позовну заяву, а також підтверджується наданою ним для долучення до матеріалів справи випискою з інформації про рух коштів по рахунку [PERSON] № [NUMBER] з відміткою від 15.07.2010 про операцію з перерахування [PERSON] коштів у сумі 70 000 000,00 грн. З метою перевірки обставин щодо дійсного перерахування 15.07.2010 позивачем на користь відповідача грошових коштів у розмірі 70 000 000,00 грн судом впродовж розгляду справи неодноразово вживалися заходи шляхом витребування у Національного банку України, ліквідатора ПАТ «Банк Столиця» Болдирєва О.О., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб новопризначеного ліквідатора ПАТ «Банк Столиця» Гонтар Г.А. письмової інформації про рух коштів між [PERSON] та [PERSON] по рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] за липень 2010 року, із зазначенням залишку коштів по кожному з вказаних рахунків за кожний день за відповідний період (з 01.07.2010 по 31.07.2010). Отримана судом інформація від зазначених вище адресатів за своїм змістом достеменно не спростувала факту перерахування позивачем на користь відповідача заявлених до стягнення грошових коштів у розмірі 70 000 000,00 грн згідно платіжного доручення від 15.07.2010 № 1. У мировій угоді про порядок погашення боргу від 18.02.2020 сторони узгодили, що сума боргу відповідача перед позивачем становить 322 259 275,00 грн, яка з - поміж іншого включає в себе 70 000 000,00 грн, на погашення якої кредитор надає боржнику відстрочку та з урахуванням тяжкого фінансового стану боржника остання підлягає погашенню до 20.03.2020 включно. Вищевикладеним стверджується те, що між сторонами за своєю правовою природою виникли зобов`язальні правовідносини, відповідно до яких на відповідача, як боржника покладено обов`язок з повернення позивачу як кредитору грошових коштів після отримання вимоги про їх повернення. Факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення 70 000 000,00 грн у встановлений строк не заперечується [PERSON] , доказів погашення зазначеної суми боргу матеріали справи не містять, учасниками справи надано не було. Окрім того, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову в частині стягнення 70 000 000,00 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 70 000 000,00 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд критично відноситься до позиції третьої особи відносно того, що станом на 15.07.2010 операції, що здійснювалися з ВАТ «Банк Столиця» на час дії тимчасової адміністрації могли здійснюватися лише за підписом тимчасового адміністратора [PERSON] , а тому платіжне доручення від 15.07.2010 № 1 не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не містить підпису останнього, що ставить під сумнів здійснення операції з перерахування грошових коштів. В спростування викладеного суд зазначає про таке. Згідно частин першої - четвертої статті 80 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній станом на 15.07.2010) тимчасовий адміністратор негайно після свого призначення зобов`язаний забезпечити збереження активів та документації банку, а також активів та документації афілійованих осіб, в яких банк має участь, що перевищує 50 відсотків. Протягом одного місяця з дня призначення тимчасовий адміністратор зобов`язаний провести інвентаризацію банківських активів і пасивів та скласти баланс. З дня свого призначення тимчасовий адміністратор має повне і виняткове право управляти банком та зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів для приведення діяльності банку в правову та фінансову відповідність із вимогами цього Закону та нормативно правовими актами Національного банку України з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів. Зокрема, тимчасовий адміністратор має право: 1) продовжувати або припиняти будь-які операції банку; 2) виконувати будь-які дії, рішення від імені банку; 3) розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які угоди за участю банку, які, на думку тимчасового адміністратора, є збитковими чи непотрібними для банку; 4) заявляти майнові позови у судові органи; 5) звертатися до судових органів із заявами про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) залучати до роботи в тимчасовій адміністрації будь-якого службовця, експерта, консультанта, а також доручати керівникам банку вчинення дій щодо надання необхідної допомоги тимчасовій адміністрації. Тимчасовий адміністратор має право відсторонити таких осіб від виконання обов`язків у будь-який час; 7) з додержанням вимог законодавства України про працю звільнити чи перевести на іншу посаду будь-кого з керівників чи службовців банку, переглянути їх службові обов`язки, змінити розмір їх заробітної плати; 8) зупинити розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 9) відчужувати активи та/або зобов`язання банку з метою його фінансового оздоровлення; 10) здійснити реорганізацію банку. Аналіз змісту цих норм переконливо свідчить про відсутність імперативно визначеного законодавцем обов`язку тимчасовому адміністратору письмово погоджувати всі транзакції банку, в т.ч. перерахування грошових коштів клієнтів по рахункам відкритих в цьому банку, а отже доводи третьої особи щодо необхідності здійснення банківських операцій станом на 15.07.2010 виключно за підписомтимчасового адміністратора ВАТ «Банк Столиця» є помилковими. Окрім того, частиною першою статті 81 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній станом на 15.07.2010) передбачено, що тимчасовий адміністратор може звертатися до суду з вимогою визнання угод недійсними, якщо за цими угодами здійснено: 1) платіж чи операцію з майном (вчинені протягом шести місяців до призначення тимчасового адміністратора) з метою надання пільг окремим кредиторам банку; 2) будь-яку операцію із пов`язаною особою банку, яка була здійснена протягом одного року до моменту призначення тимчасового адміністратора, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; 3) господарські операції, де оплата значно перевищувала реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком, вчинені протягом трьох років до призначення тимчасового адміністратора; 4) будь-які операції з майном на безоплатній основі, вчинені протягом трьох років до призначення тимчасового адміністратора; 5) будь-які дії, що мають на меті утримання майна від кредиторів, чи інше порушення їх прав, вчинені за три роки до призначення тимчасового адміністратора; 6) будь-які господарські операції, засновані на наданні підроблених документів чи шахрайстві. Зі змісту наведеної правової норми слідує, що тимчасовому адміністратору надано право звертатися з вимогою про визнання угод недійсними, якщо за цими угодами здійснено, зокрема будь-яку операцію із пов`язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення тимчасового адміністратора Банку з вимогою про визнання угоди, пов`язаної з банківською операцією з перерахування грошових коштів згідно платіжного доручення від 15.07.2010 №1 недійсною. При цьому, твердження третьої особи щодо недотримання сторонами форми правочину не спростовують факту перерахування грошових коштів згідно платіжного доручення від 15.07.2010 №1. Щодо правомірності стягнення 252 259 275,00 грн, з яких 146 565 783,00 грн - курсової різниці, 20 153 492,00 грн - 3% річних та 85 540 000,00 грн - індексу інфляції. Розглянувши позовні вимоги в цій частині суд виходить з такого. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Згідно статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дія без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України, та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною). Необхідно зауважити, що зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначення проявляється в тому, що: - особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; - наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебуває); - враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Окрім того слід наголосити на тому, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник має піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, має відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Правопорядок не може залишати поза увагою такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що зі змісту мирової угоди про порядок погашення боргу від 18.02.2020 та додатку № 1 до неї убачається, що сторони [PERSON] (кредитор) та [PERSON] (боржник) передбачили, що борг відповідача перед позивачем становить 322 259 275,00 грн, що на момент укладення угоди у відповідності з обліковою ставкою Національного банку Молдови еквівалентно 232703 422 молдовським леям та у п.3.2. даної угоди узгодили, що з урахуванням складного фінансового становища боржника, останній зобов`язаний погасити заборгованість у розмірі 322 259 275,00 грн до 20.03.2020 включно. Як убачається з додатку № 1 до мирової угоди заявлена до стягнення загальна сума боргу у розмірі 322 259 275,00 грн складається з: 70 000 000,00 грн, які були отримані 15.07.2010 боржником у вигляді фінансової допомоги та нарахувань у розмірі 252 259 275,00 грн, які в свою чергу включають: - курсову різницю у розмірі 146 565 783,00 грн (216 565 783,00 грн - 70 000 000,00 грн), де курсова різницястаном на 15.07.2010 - 1 дол США = 7,9017 грн, 70 000 000,00 грн = 8 858853,16 дол США, а станом на 17.02.2020 - 1 дол США = 24,447 грн, 8 858853,16 дол США = 216 565 783 грн; 3% річних у розмірі 20 153 492,00 грн та інфляційні втрати (з 15.07.2010 по 17.02.2020) у розмірі 85 540 000,00 грн. Слід відмітити, що укладенню мирової угоди від 18.02.2020 на вищезазначених умовах передувала письмова відповідь [PERSON] від 13.12.2019 на лист вимогу [PERSON] про необхідність погашення боргу у розмірі 70 000 000,00 грн, 3% річних та індексу інфляції, в якій відповідач у зв`язку з арештом його майна та банківських рахунків просить позивача підготувати: розрахунок вимог по фінансовій допомозі з урахуванням курсової різниці у період з липня 2010 року по грудень 2019 року, індексу інфляції та 3% річних, а також новий договір для узгодження умов погашення боргу по фінансовій допомозі від 15.10.2010, предмет договору - сума вимог по фінансовій допомозі з урахуванням курсової різниці в період з липня 2010 по грудень 2019, індексу інфляції та 3% річних. Разом з тим, необхідно зауважити, що мирова угода про погашення боргу від 18.02.2020 була укладена відповідачем в період існування у нього ряду зобов`язань з погашення заборгованості перед основним кредитором - [PERSON] (третя особа), що підтверджується відкрити виконавчими провадженнями, а саме: - ВП № 58365324 від 12.02.2019 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 275 000,00 дол США та 125 000,00 Євро (виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва № 756/3548/16-ц від 08.02.2019) (том 1, а.с. 62); - ВП № 61493933 від 06.03.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації половини вартості внесеного майна до статутних капіталів переліку товариств на загальну суму 21 697 788,52 грн та судового збору у сумі 3 654,00 грн (виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва № 756/10797/15-ц від 26.04.2019) (том 1, а.с. 63); - ВП № 61876187 від 21.04.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації Ѕ частини вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів на загальну суму 52 496 100,00 грн (виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва № 756/11750/15-ц від 26.12.2018) (том 1, а.с. 64). Окрім того, на момент укладення мирової угоди було прийнято постанову Київським апеляційним судом від 29.01.2020 у справі №756/12009/15-ц, якою апеляційну скаргу адвоката Селецької О.В. представника [PERSON] задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21.09.2018 скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя [PERSON] до [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частини 70% корпоративних прав Приватного підприємства «Творча майстерня Престиж» у сумі 410 667 447,81 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №756/12009/15-ц постанову Київського апеляційного суду від 29.01.2020 залишено без змін та поновлено її виконання. Відтак, встановлені судом обставини у своїй сукупності підтверджують те, що укладаючи мирову угоду про порядок погашення боргу від 18.02.2020, відповідач як боржник діяв економічно необгрунтовано, очевидно неправомірно та недобросовісно, оскільки посилаючись у змісті даної угоди на свій тяжкий фінансовий стан та свідомо знаючи про невиконані зобов`язання перед основним кредитором - [PERSON] , даним правочином [PERSON] , окрім непогашеної суми заборгованості у розмірі 70 000 000,00 грн додатково погодив і включив у розрахунок своєї заборгованості перед позивачем курсову різницю у розмірі 146 565 783,00 грн, 3% річних у розмірі 20 153 492,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 85 540 000,00 грн, внаслідок чого сума заборгованості відповідача за рахунок додаткових нарахувань збільшилась на 252 259 275,00 грн. Таким чином, суд вважає, що дії відповідача, як боржника з узгодження в мировій угоді та додатку № 1 до неї додаткових нарахувань на суму 252 259 275,00 грн були свідомо спрямовані на уникнення виконання ряду зобов`язань з погашення заборгованості перед основним кредитором - [PERSON] (третя особа), встановлених відповідними судовими рішеннями, що свідчить про зловживання правом з боку [PERSON] . Отже, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 252 259 275,00 грн, з яких 146 565 783,00 грн - курсової різниці, 20 153 492,00 грн - 3% річних та 85 540 000,00 грн - індексу інфляції слід відмовити на підставі частини третьої статті 16 ЦК України. (1.2.) Щодо судових витрат Питання щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору підлягають вирішенню за правилами статті 141 ЦПК України, згідно частини першої якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову витрати пов`язані зі сплатою судового збору підлягають покладенню на відповідача в розмірі 2 282,94 грн (70 000 000,00 грн * 10 510,00 грн/322 259 275,00 грн). На підставі викладеного та

Outcome: partial