Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-01 00:00:00

10.08.2022 позивач звернулася з позовом до відповідача в якому просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] від 07.04.2005, визначити місце проживання дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що 07.04.2005 між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі народилось двоє дітей. Після 15 років спільного проживання у шлюбі, відносини позивача та відповідача почали погіршуватись, почали конфліктувати та останні 2 роки спільно не проживали. Все почалось із дрібних сварок, які ставали все частіше та з часом сварки переросли в затяжні конфлікти. Спроби позивача, хоч якось налагодити відносини жодного результату не дали. Свідком конфліктів ставали діти. Позивачеві ставало все тяжче виховувати дітей в дусі поваги та любові, вже не кажучи про забезпечення належного морального чи духовного розвитку. Також не бачить змісту в продовженні такого змісту та хоче припинити такий, шляхом його розірвання (а.с.1-3). 10.08.2022 справа надійшла до суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Кіндратишин Л.Р. (а.с.10). Ухвалою суду від 12.08.2022 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.14). 22.08.2022 відповідач подав клопотання про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. 23.08.2022 позивач подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі просить задоволити. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижче викладене. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції від 07.04.2005 серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07 квітня 2005 року, про що складено відповідний актовий запис №423, прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.4). У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Щодо вимоги про встановлення місця проживання дітей з матір`ю, то з цього приводу слід зазначити наступне. Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей, то з цього приводу слід зазначити наступне. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша\~та четверта статті 12 ЦПК\~України). Відповідно до\~статті 160\~СК України,\~місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків.\~Місце проживання\~дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з вказаної статті, судом вирішується саме спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітніх дітей, а оскільки, як встановлено судом, спору щодо місця проживання дітей між сторонами не існувало, як на час звернення до суду, так і та не існує на даний час. Доказів такому не надано. Разом з тим, донька сторін - [PERSON] , [INFO] , тобто досягла, 13 років, тому її місцем проживання може бути вирішене за спільною згодою батьків та самої дитини. Однак, доказів фактичного місця проживання дітей та згоди дитини на проживання з матір`ю, суду не надано. У заяві відповідача від 22.08.2022, адресованої відповідачем суду, зазначено про визнання позову. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаною вимогою, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з відсутністю порушеного права, інтересу. Відтак необхідність залучення органу опіки та піклування до участі у справі при відсутності спору не є необхідною. Щодо визначення ( встановлення) місця проживання доньки [PERSON] , то у такій відмовити через не доведення такої вимоги. При цьому, суд звертає увагу, що можливість залишення дітей проживати з одним з батьків при розірванні шлюбу, не є тотожним вимозі про визначення місця проживання дітей, розгляд якої судом можливий лише за наявності спору. Що також відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постанові від 22.12.2021 у справі № 339/143/20. Сторони не позбавлені звернутися із вимогою про визначення, встановлення місця проживання дітей у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України, з наданням належних документів і доказів, що стверджують таку вимогу. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи заяву про визнання позову подану до початку розгляду справи. На підставі наведеного та

Outcome: approved