Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просить в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Як на підставу позовних вимог вказала, що 02.12.1983 вона уклала шлюб з [PERSON] 30.03.2011 подружжя придбало у власність квартиру [ADDRESS] . Покупцем в договорі вказано [PERSON] . Згода позивача, як подружжя покупця [PERSON] , на укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Кутовим Р.Д. 30.03.2011 за реєстровим № 255, про що заначено у пункті 2.4 договору. Таким чином, квартира є спільною сумісною власності сторін, так як була придбана у шлюбі, за спільні кошти подружжя. Шлюб між подружжям було розірвано 11.04.2011, але шлюбні відносини були збережені до березня 2013 року та вони як подружжя мешкали за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу та фактичного припинення сімейних стосунків квартира не вибула з режиму спільної власності та не вибула з власності позивача. За спільною домовленістю власників ( [PERSON] та [PERSON] ) в квартирі мешкають та зареєстровані їх донька [PERSON] та онука [PERSON] , [INFO] . Позивач має ключі та вільний доступ до квартири. Постійно відвідує квартиру. Разом з донькою зробила ремонт та облаштувала квартиру меблями і побутовою технікою. Підтримує квартиру у належному стані, сплачує комунальні платежі та здійснює своє право власності квартирою на власний розсуд. [PERSON] ніколи не заперечував та не перешкоджав своєї колишній дружині у реалізації її права власності на квартиру. Спору про поділ спільного майна подружжя не було. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на всю квартиру, у тому числі на частку, яка належить позивачу у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Тобто відповідачі отримують у власність у порядку спадкування Ѕ частку квартири, власником якої є [PERSON] , що порушує права останньої. Посилаючись на наведені обставини позивач звернулася до суду за з вказаним позовом. Одночасно, просить визнати поважною причину пропуску трирічного строку позовної давності, так як особу загиблого [PERSON] , який зник 07.11.2017 і ця дата є датою його смерті, встановлено лише 19.01.2018 та лікарське свідоцтво видано 22.01.2018. Крім того, вона зверталася 10.02.208 до Ленінського районного суду міста Кіровограду з позовом до відповідачів [PERSON] [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про поділ майна подружжя, до складу якого входила спірна квартира. Її позов ухвалою від 16.04.2018 був прийнятий до розгляду та відкрито провадження по справі № 405/1097/18. Справа розглядалася більше року та рішенням вказаного суду від 21.09.2019 в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Так як повний текст рішення було складено через 11 місяців, не дочекавшись його, вона 14.07.2020 подала апеляційну скаргу. 24.02.2021 Кропивницький апеляційний суд її апеляційну скаргу задовольнив частково. Рішення суду першої інстанції від 21.08.2019 в частині вимог про визнання права власності на Ѕ частину квартири скасував та залишив позов в цій частині без розгляду з підстав порушення правил виключної підсудності, передбачених статтею 30 ЦПК України. 01.03.2021 (через чотири дні), після того як дізналася, що даний спір відноситься до територіальної підсудності Ленінського районного суду міста Миколаєва, вона звернулася з позовом до вказаного суду. Вважає, що пропуск строку позовної давності, який має обраховуватися з 19.01.2018 (з дати коли встановлено, що [PERSON] помер), є незначним та обумовлений тривалим слуханням справи у провадженні іншого суду, тому наявні підстави вважати поважною причиною пропуску нею строку позовної давності у спірних правовідносинах. У відзиві на позов 13.08.2021 законний представник малолітньої [PERSON] - [PERSON] в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Зазначає, що поділ майна між позивачем та [PERSON] фактично відбувся в період розірвання їх шлюбу, оскільки купівля спірної квартири [ADDRESS] відбулася за 11 днів до розірвання шлюбу і між подружжям була домовленість, що згодом спірну квартиру він оформить на онуку. Крім того подружжя домовилося, що [PERSON] придбає [PERSON] іншу квартиру, а вона, в свою чергу, відмовить від квартири по [ADDRESS] на його користь, що згодом і відбулося. Позивач також не надає будь-яких доказів порушення її права власності відповідачем на Ѕ частину спірної квартири, що свідчить про безпідставність позову та підтверджується відсутністю виданого нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом. У поданій в судовому засіданні 16.02.2022 заяві законний представник малолітньої [PERSON] просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. У відповіді на відзив від 25.08.2021 представник позивача - адвокат Чуб Т.В. висловила незгоду з доводами відповідача. Вказала, що дата смерті [PERSON] була встановлена експертизою та зазначена в свідоцтві про смерть. Звернення позивача до суду мотивоване тим, що чинне законодавство не передбачає можливості колишньому чоловікові/дружині видачу свідоцтва про право на частку спільному майні подружжя, шлюб між якими припинився внаслідок розірвання. Також зазначила, що належними відповідачами у даній справі є всі спадкоємці майна [PERSON] , а саме його доньки [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1. Представник малолітньої [PERSON] її мати [PERSON] у шлюбі з померлим не перебувала та не є спадкоємцем. Так як предметом спору є нерухоме майно, яке зареєстроване за спадкодавцем, а відповідач [PERSON] , через свого законного представника, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому позивач вважає, що її права порушені відповідачем. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 21.07.2021 витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 спадкову справу, заведену до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 03.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 15.09.2022, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача у поданій до суду заяві від 24.08.2022 просила справу розглянути за її відсутності та позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у заявах від 22.08.2022 та 09.09.2022 позовні вимоги [PERSON] визнала та просила задовольнити, справу просила слухати у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , - адвокат Звіздун А.М. у заяві, яка надійшла до суду 07.09.2022, в здавлені позовних вимог просив відмовити та розгляд справи здійснити за його відсутності та відсутності відповідача [PERSON] . Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 02.12.1983 по 11.04.2011 позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (свідоцтва про реєстрацію та розірвання шлюбу серії [NUMBER] та [NUMBER] ). [PERSON] помер [INFO] , про що 23.01.2018 зроблено відповідний актовий запис № 220 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Особу загиблого [PERSON] , який зник 07.11.2017 та ця дата є датою його смерті, встановлено лише 19.01.2018 та лікарське свідоцтво видано 22.01.2018. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач, як колишня дружина спадкодавця, та діти останнього - [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , та [PERSON] прийняли спадщину, подавши заяви до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1. Наведені обставини підтверджуються дослідженою судом копією спадкової справи № 37/2018, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] . Доказів видачі свідоцтв про право на спадщину матеріали спадкової справи не містять. Позивач зазначає, що за час її шлюбу з [PERSON] за спільні кошти ними було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Ці обставини підтвердила договором купівлі-продажу квартири від 30.03.2011, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Кутовим Р.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 256. Покупцем квартири [ADDRESS] у договорі купівлі-продажу вказано [PERSON] . На думку позивача [PERSON] , квартира є спільної сумісною власністю подружжя, а тому вона має право на визнання права власності на 1/2 її частину в порядку поділу майна подружжя. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Враховуючи, що спірна квартира була придбана позивачем та [PERSON] 30.03.2011, тобто в період їх шлюбу (перебували в шлюбі з 02.12.1983 по 11.04.2011) та була оформлена на [PERSON] , відповідно це майно вважається спільною сумісною власністю подружжя частки яких є рівними, оскільки іншого судом не встановлено. Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду наведеної у постановах від 15.01.2020 у справі № 316/5/17 (провадження № 61-40161св18) та 06.10.2021 у справі № 484/3096/19 (провадження № 61-9362св20). Крім того, обставини щодо відсутності спору між подружжям щодо поділу майна підтвердив допитаний в судовому засіданні 16.02.2022 свідок позивача [PERSON] . Таким чином вимоги позивача про визнання за нею в порядку поділу майна подружжя права власності на Ѕ частку спірної квартири є правомірними. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про існування домовленості між позивачем та померлим [PERSON] про поділ нерухомого майна, оскільки поділ спільного майна подружжя має бути доведений належними і допустимими доказами, зокрема нотаріально посвідченою угодою (частина друга статті 69 СК України), що в даному випадку відсутнє. Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду України наведеному у постанові від 19.02.2020 у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19). Щодо строку позовної давності Позивач просить визнати поважною причиною пропуск строку позовної давності з підстав, наведених у позові. В свою чергу законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності позивачем з тих підстав, що обставини на які вона посилається як на поважні причини не являються такими. Позивач сама сформувала позовні вимоги та визначила підсудність своєї справи, тому помилка щодо підсудності не може бути розцінена як поважна причина. Також зазначає, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності (частина перша статті 265 ЦК України), через що строк позовної давності, навіть з позиції позивача, сплинув 19.01.2021, в свою чергу позивач звернулася до Ленінського районного суду міста Миколаєва 01.03.2021. При цьому, на думку законного представника малолітньої [PERSON] - [PERSON] , строк позовної давності має обраховуватися з 22.02.2013, коли досягнута домовленість між подружжям була частково реалізована. Матеріалами справи підтверджується, що у лютому 2018 року [PERSON] зверталася до Ленінського районного суду міста Кіровограда з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , третя особа - [PERSON] , в якому просила в порядку поділу майна подружжя визнати право власності на 1/2 частину транспортного засобу Lexus LX 470 ЗНГ, державний номерний знак [NUMBER] , та 1/2 частину квартири [ADDRESS] (справа № 405/1097/18). Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21.08.2019 в задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину спірної квартири, [PERSON] оскаржила в апеляційному порядку та постановою Кропивницького апеляційного суду від 24.02.2021 її апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21.08.2019 в частині вимог щодо визнання права власності на Ѕ частину квартири скасовано, а позовну заяву в цій частині вимог залишено без розгляду з підстав порушенням правил виключної підсудності, передбачених статтею 30 ЦПК України. 01.03.2021 позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду міста Миколаєва. Згідно із статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. У частині другій статті 72 СК України визначено та у пункті 15 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-258цс15 та постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 711/3032/19 (провадження № 61-16484св21). Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06.11.2019 у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19), від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 13.07. 2020 у справі № 570/4234/16-ц (провадження № 61-15213св19), від 24.02.2021 у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19) та від 14.07.2021 у справі № 303/4265/18 (провадження № 61-64св20). Позивач зазначає, що порушення її права на Ѕ частку квартири виникло після смерті [PERSON] , зокрема коли було встановлено його особу - 19.01.2018, про що слідчим СУ ГУНП в Кіровоградській області винесена постанова про ідентифікацію особи. Відразу після цього, 19.02.2018 вона звернулася до суду з позовом про визнання у порядку поділу майна подружжя права власності на автомобіль та спірну квартиру. Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограду від 21.08.2019 в задоволенні позовних вимог було відмовлено та постановою апеляційного суду в частині, що оскаржувалася, вказане рішення скасовано, а позов залишено без розгляду з підстав порушення правил виключної підсудності. На відмінну від позивача, законний представник відповідача вважає, що перебіг строку позовної давності розпочався у 2013 році, коли частково було реалізовано домовленість подружжя щодо поділу майна. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що за життя [PERSON] між ним та позивачем відбувався поділ спільного майна. Згідно матеріалів справи свідоцтво про смерть [PERSON] було видано 23.01.2018. 24.01.2018, законний представник малолітньої [PERSON] - [PERSON] та інший відповідач, звернулися із заявою про прийняття спадщини до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1. 26.01.2018 з аналогічною заявою до нотаріальної контори звернулася позивач [PERSON] . У зв`язку із наведеним, суд погоджується з доводами позивача, що перебіг строку трирічної позовної давності має обчислюватися з дати встановлення особи загиблого [PERSON] , оскільки після цього у спадкоємців виникло право на спадщину, в т.ч. спірну квартиру, яка була придбання подружжям в шлюбі. За таких обставин, трирічний строк позовної давності спливає 19.02.2021. До Ленінського районного суду міста Кіровограда з позовом про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя на автомобіль та спірну квартиру позивач звернулася 19.02.2018, тобто в межах строку позовної давності. Ленінський районний суд міста Кіровограда прийняв до розгляду позов [PERSON] та розглянув його по суті, не дивлячись на порушення правил виключної підсудності, встановленої статтею 30 ЦПК України. І лише постановою Кропивницького апеляційного суду від 24.02.2021 рішення вказаного суду було скасовано, а позов в частині визнання права власності на спірну квартиру залишено без розгляду. Відповідно до частини першої статті 265 ЦК України, на яку посилається у своїй заяві законний представник малолітньої [PERSON] - [PERSON] , залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. У постанові від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що запроваджений нормами ЦК України від 16.03.2003 інститут позовної давності полягає у наданні особі, цивільне право якої порушено, певного строку саме для звернення до суду за захистом цього права, в тому числі за допомогою державного примусу. Дія інституту позовної давності є проявом принципу правової визначеності, який забезпечує стабільність цивільних відносин у суспільстві (пункт 90). Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44) (пункт 118). При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)) (пункт 119). Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим (пункт 122). Велика Палата Верхового Суду з урахуванням наведеного дійшла висновку, що очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19, відступати від якого правові підстави відсутні.» (пункт 123). Враховуючи на вищенаведене та зважаючи на факт порушення 16.04.2018 Ленінським районним судом міста Кіровограда провадження у справі № 405/1097/18 та її тривалий розгляд до 24.02.2021 (до прийняття постанови Кропивницьким апеляційним судом, яким позов в частині визнання права власності на спірну квартиру залишено без розгляду) і, як наслідок, наявність для позивача підстав вважати, що її право буде захищене в цьому судовому провадженні, а також звернення позивача до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовною заявою у цій справі 01.03.20201, тобто через незначний проміжок часу після залишення її попереднього позову без розгляду, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, а тому такий строк підлягає поновленню. Так як суд дійшов висновку про задоволення позову, який повністю визнано відповідачем [PERSON] та не визнаний [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , сплачений позивачем квитанцією № Н5К6-В8В5-АЗТН-ЕХ03 від 27.02.2021 судовий збір в сумі 3230,00 грн., підлягає наступному розподілу. Із законного представника [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , та не звільнена від сплати судового збору, підлягає стягненню на користь позивача 1615,00 грн. судового збору. З відповідача [PERSON] , яка позовні вимоги визнала, на користь позивача підлягає стягненню 807,50 грн., інші 50 % від 1615,00 грн., підлягають поверненню позивачу відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету.

Outcome: approved