Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-06 00:00:00

У січні 2022 р. Дочірнє підприємство «КиївГазЕнердижи» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за оплату послуг з газопостачання в розмірі 36272,27 грн.; 3 % річних в розмірі 2066,64 грн.; інфляційні втрати у розмірі 6471,42 грн., та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] , постачання якого з 01 липня 2015р. здійснює позивач. Відповідач приєднався до умов договору шляхом фактичного споживання природного газу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо сплати суми заборгованості за спожитий газ у період часу з липня 2015 р. по жовтень 2021р. у розмірі 36272,27 грн. Крім цього, позивач нарахував на вказану суму згідно ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 2066,64 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6471,42 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді від 20.01.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, через канцелярію подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подала, про що свідчать матеріали справи. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , приватний будинок з 05.09.2013 р. та є власником частини домоволодіння на підставі договору дарування частини домоволодіння від 27.08.2008 р. Постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , з 01 липня 2015р. здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015р. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано в газеті «Сегодня». Всі побутові споживачі, які продовжують після 30 червня 2015р. отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Після 30 червня 2015р. отримання природного газу побутовим споживачем є момент укладання вказаного договору. У разі якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015р., він є таким, що з 01 липня 2015р. уклав договір про надання послуг з газопостачання. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015р. затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам». Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього Договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього Договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ та/або фактичне споживання природного газу споживачем. Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Пунктами 4.1., 4.2. Договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за природний газ за ціною, що встановлюється регулятором. Ціна на газ має зазначатися постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про сплату послуг за цим Договором, у тому числі у разі її зміни. Згідно п. 4.4. Договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Відповідно до пункту 4.6. Договору при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. 07 червня 2019р. в «Газеті по-українськи» були опубліковані зміни до умов Типового договору. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Хоча у ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 викладено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані їй послуги. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, [PERSON] є споживачем та отримує послуги з газопостачання за адресою: [ADDRESS] , на підставі на підставі договору про приєднання, оскільки повідомлення про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідачів не надходило. Судом було встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу послуг з газопостачання. Відповідач у свою чергу порушив умови договору, внаслідок неналежного виконання зобов`язань, а тому за адресою: [ADDRESS] виникла заборгованості за спожитий газ у період часу з липня 2015 р. по жовтень 2021р. у розмірі 36272,27 грн., що підтверджується розрахунком заюорговансоті. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем належними та допустимим доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказаний розрахунок детально відображає нарахування, оплати, споживання, опалювальну площу, тому є належним та допустимим доказом та встановлює надання та споживання таких послуг. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач є споживачем послуг, який не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати наданих йому послуг. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Дочірнього підприємства «КиївГазЕнердижи» у період часу з липня 2015 р. по жовтень 2021р. в розмірі 36272,27 грн.; 3 % річних в розмірі 2066,64 грн.; інфляційні втрати у розмірі 6471,42 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 2270,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved