Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання по кредитному договору не виконала, тому станом на 14.03.2022 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 10288,12 грн., з яких: 8299,38 грн. - заборгованість за кредитом; 1988,74 грн. - заборгованість за відсотками. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою суду від 04.07.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження, постановлено здійснювати розгляд справи з повідомлення (викликом) сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідач [PERSON] у встановлені строки відзиву на позовну заяву до суду не подавала. У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі судовими оголошеннями, про причини неприбуття суд не повідомила. Відтак, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статті 280 ЦПК України. Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.06.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, укладено договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобов`язань, комісії, пені та штрафи. До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів користування кредитною карткою та Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідач [PERSON] порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином не виконувала, у частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 14.03.2022 року у відповідача виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 10288,12 грн., з яких: загальна заборгованість за тілом кредиту - 8299,38 грн.; за процентами - 1988,74 грн. /а.с.7-22/. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Позивачем, всупереч вимог суду, не надано доказів ознайомлення позичальника саме із такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг, а також відомостей щодо того, коли, та на підставі яких документів (Рішення уповноваженого органу) банком затверджена саме така редакція Умов та правил надання банківських послуг. Банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише в Умовах, і з якими, як вважав би банк, позичальник була ознайомлена. В позовній заяві банк зазначає, що сторони керувались при укладенні договору нормами ч. 1 ст. 634 ЦК України. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відтак враховуючи вищенаведене, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 1988,74 грн. відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити. Крім того, суд звертає увагу, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18.06.2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), а тарифи користування кредитною карткою не є кредитним договором із узгодженими умовами, оскільки носить лише інформаційний та ознайомлювальний характер, але не підміняє сам договір. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також - вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, згідно з якими, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 8299,38 грн. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення (8299,38 грн. х 100 : 10288,12 грн. = 80,67%), тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 2001 ,42 грн. (2481 х 80,67 : 100) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial