Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-12 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Приватний виконавець Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Стислий виклад позиції позивача. 08 жовтня 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за номером № 2320, на підставі укладеного 08 серпня 2006 року Іпотечного договору між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК». Зазначений іпотечний договір укладався з метою забеспечення зобов`язань за кредитним договором №10-29/2318, укладеним 08 серпня 2006 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником прав і обов`язків якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА - БАНК». Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса №2320 від 08 жовтня 2020 року має бути визнаний таким, що не підлагає виконанню, оскільки боржнику та іпотекодавцю не надсилалась повідомлення - письмова вимога про усунення порушень; стягувачем пропущений строк, передбачений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» для звернення із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса; стягувачем безпідставно нараховані проценти за період, зазначений у виконавчому написі нотаріуса, оскільки після постановлення рішення у справі про стягнення заборгованості стягувач втрачає право нараховувати відсотки за користування кредитом на підставі положень кредитного договору, та загалом розмір заборгованості позивачем не визнається, а тому заборгованість не може вважатись як безспірна. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у вказаній цивільній справі відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім того, вказаною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Михайленка Сергія Анатолійовича належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 2320 виданого 08.10.2021 року. Поряд із цим, ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса у виконавчому провадженні № 63421159 від 26.10.2020 року відкритого на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пишного А.В. Стислий виклад позиції відповідача. 11 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив, яким представник відповідача проти вимог позову заперечує в повному обсязі, зазначаючи про те, що нотаріусу був наданий повний перелік документів, що підтверджують право вимоги та безспірність заборгованості відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Крім того, на думку представника відповідача, позивач помилково посилається на пропущення строку, оскільки існує різниця між строком позовної давності та строком звернення із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса. Докази належного виконання умов кредитного договору в матеріалах справи відсутні, а тому банк має право вимогу до позивача, тому відновлення порушеного права банку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса відповідає вимогам Закону. Позиція третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Треті особи пояснення на позов та/або будь-які клопотання до суду не подавали. Крім того, ухвала суду про витребування доказів залишилась без належного виконання з невідомих суду обставин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 08 серпня 2006 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником прав і обов`язків якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА - БАНК, укладено Договір кредиту №10-29/2318, за умовами якого Банк прийняв на себе зобов`язання надати позичальнику кредитні кошти в сумі 55 000,00 гривень строком повернення до 07 серпня 2021 року, зі сплатою 18 % річних, що вбачається із постанови Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 753/5222/18, тому в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню у даній справі. У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір від 08 серпня 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 2911, копія якого наявна в матеріалах справи. Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020р. у справі №753/5222/18 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №10-2.9/2318 від 08.08.2016р. встановлено, що позичальник востаннє сплатив кошти на погашення кредиту 27 жовтня 2008р. у сумі 307,95 грн. 08 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2320, яким запропоновано звернути стягнення на: однокімнатна квартира, загальною площею 26,5 кв.м., житловою 13,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Власником предмета іпотеки є [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 10 листопада 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. і зареєстровано в реєстрі за № 5808. За рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги Стягувача в розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання неналежного виконання Позичальником умов Кредитного договору за період з 23 липня 2018 року по 23 липня 2020 року, а саме: строкова заборгованість - 4 204,00 грн.; прострочена заборгованість -42 534,00 грн.; строкова заборгованість по нарахованих відсотках- 763,40 грн.; прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 110 400,94 грн. Загальна сума заборгованості становить 157 902, 34 гривень та сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. Плата за вчинення нотаріальних дій (сума державного мита, яке сплачує стягувач за вчинення виконавчого напису) становить 1 400 (одна тисяча чотириста) грн. Позивач в обґрунтування позову зазначає, що виконавчий напис нотаріуса вчинений поза трирічним строком, який остаточно сплив у лютому 2012 року, оскільки останній платіж позичальник сплатив 27 жовтня 2009 року, разом із тим відповідно до п. 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, шо сплив на 90 день з моменту несплати 25 листопада 2008 року чергового платежу, тобто сплив на 24 лютого 2009 року, а тому наступного дня 25 лютого 2009 року настав обумовлений кредитним договором (п.4.5.) строк повернення кредиту в повному обсязі. Таким чином, починаючи з 25 лютого 2009 року відповідач набув право звернення стягнення за кредитним договором у повному обсязі, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У той же час з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса АТ «Альфа - Банк» звернувся 08 жовтня 2020 року. Окрім цього, про наявність заборгованості позивачу було не відомо оскільки вимого щодо погашення заборгованості не надходило, а тому виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18). Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з пунктом 10 статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. У відповідності до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, судом встановлено, що останні платіж, позичальник сплатив 27 жовтня 2008 року, відповідно до умов кредитного договору наступний платіж мав бути сплачений у термін до 25 листопада 2008 року. Відповідно до п. 4.5. умов кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Тому, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, враховуючи наведене вище положення договору, строк користування кредитом сплив 25 лютого 2009 року, а тому з 26 лютого 2009 року банк мав дізнатись про своє порушене права та в межах трирічного строку звернутись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса, а саме до 25 лютого 2012 року. Крім того, звертаючи стягнення на запропоновану стягувачем суму заборгованості для задоволення вимог стягувача за період з період з 23 липня 2018 року по 23 липня 2020 року, заборгованість за яким включає і прострочену заборгованість за нарахованими відсотками, приватний нотаріус не врахував висновки, наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до яких після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Установлено, що строк кредитування за договором № 10-29/2318 від 08 липня 2006 року закінчився 25 лютого 2009 року. Тобто, після цієї дати кредитор не вправі був нараховувати відсотки за користування кредитом. Однак, приватний нотаріус звернув стягнення на розмір заборгованості запропонований стягувачем, який включає проценти за період, який виходить за межі строку кредитування, що суперечить вимогам закону. Поряд із цим, позивач не отримував письмову вимогу про усунення порушень, виниклих за кредитного договору, укладеного між позичальником та відповідачем, що свідчить про порушення порядку для вчинення виконавчого напису та по суті є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На спростування зазначеного представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами отримання позивачем вимоги про усунення порушень договору, а відтак і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, що свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення позичальника. За таких обставин, підстави стверджувати факт отримання позивачем вимоги про усунення порушень договору в суду відсутні, однак, за наявності таких би відомостей, у позивача існувала практична можливість подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно включало б можливість вчинення виконавчого напису, що є в інтересах позивача. Отже, указана у виконавчому написі загальна сума кредитної заборгованості є спірною. За таких обставин, приватним нотаріусом не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, останній має бути визнаний таким що не підлягає виконанню. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України). Згідно із частиною другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. за подання позовної заяви не майнового характеру до суду та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а тому судові витрати понесені позивачем у розмірі 1362 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved