Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-25 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно матері [PERSON] та її співмешканця [PERSON] та просила вжити наступні заходи тимчасового обмеження їх прав та покласти на них обов`язки, а саме: - заборонити [PERSON] та [PERSON] перебувати в місці проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] та [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] та [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] та [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона зареєстрована та проживає в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім неї в вданій квартирі проживають ще її малолітня донька - [PERSON] , цивільний чоловік, мати- [PERSON] та співмешканець матері - [PERSON] . Зазначає, що проживання в квартирі, в якій вона зареєстрована, робить її життя нестерпним, оскільки [PERSON] та [PERSON] постійно порушуються її права. Зокрема, [PERSON] та [PERSON] вчиняють скандали в квартирі, ображають заявницю та її цивільного чоловіка нецензурною лайкою. Все це відбувається в присутності малолітньої доньки. Протиправні дії зі сторони [PERSON] та [PERSON] носять систематичний та довготривалий характер. Разом з тим, 23. 05. 2011 р. [PERSON] було нанесено заявниці тілесні ушкодження, що підтверджується копією акту судово- медичного обстеження №1323 від 26. 05. 2011р. 22. 06. 2011 р. щодо [PERSON] Шевченківським районним судом м. Львова було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП. Також 03.10.2011 р. Шевченківським районним судом м. Львова було винесено рішення, за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про виселення з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 27.08.2019 р. тіткою заяниці - [PERSON] , яка є співвласницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було подано заяву про вчинення щодо неї злочину [PERSON] та [PERSON] . Даний факт підтверджується копією листа - відповіді від 04. 09. 2019 р. Крім того заявниця разом з її тіткою [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] , а саме про вчинення щодо них фізичного насильства. Наголошує, що протягом тривалого часу [PERSON] та [PERSON] щодо неї та її малолітньої доньки чиняться погрози, психологічний тиск а також фізичне насильство. Звернення до правоохоронних органів залишаються поза увагою, а заявниця разом з малолітньою донькою продовжують зазнавати як психологічного так і фізичного насильства зі сторони [PERSON] та [PERSON] . Від постійних суперечок і скандалів погіршилося самопочуття заявниці, вона перебуває в стані постійного стресу, хвилювання та страху. У неї порушився сон і погіршилася працездатність. Вважає, що вона є с особою, яка зазнала домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї звернулася до суду з заявою про застосування до [PERSON] та [PERSON] обмежувального припису у вигляді заборонити [PERSON] та [PERSON] перебувати в місці проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] та [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] та [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] та [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. В судовому засіданні заявниця та її представник свою заяву підтримали. Заявниця зазначила, що постійно потерпає від принижень з боку матері та її співмешканця. [PERSON] в суді заперечила проти заявлених вимог та пояснила, що дочка всілякими способами намагається вижити матір з квартири. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є рідними дочкою і матір`ю. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Власником частки квартири за адресою: [ADDRESS] є заінтересован особа - [PERSON] . У вказаній квартирі вони проживають разом ( заявниця [PERSON] , її малолітня дочка- [PERSON] , зіантересована особа [PERSON] та її співмешканець [PERSON] ). Між заявницею [PERSON] та її матір`ю і співмешканцем матері склалися складні стосунки, яким притаманно неприязні з різних побутових питань, порядку користування квартирою тощо. Також суд встановив, що заявниця неодноразово зверталася у відділ поліції щодо неправомірних дій з боку матері та її співмешканця, а саме: 15.11.2020, що підтверджується талоном- повідомленням №29270; 02.04.2022 за зверненням №4492; 23.05.2022-талон- повідомлення №7924 (а.с.14, 19-20). Разом з цим суд не встановив обставин подій насильства 15.11.2020, 02.04.2022 та 23.05.2022 з боку [PERSON] відносно заявниці. Питання розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями Глави 13ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Згідно п. 3 ч. 1 ст.350-4ЦПК України обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Згідно з пунктами 3, 14 ч. 1 ст.1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст.1цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст.26 Закону України« Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст.1цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надані докази не дають підстав для встановлення фактів насильства щонайменше у продовж 2021-2022 до судового розгляду. Натомість заявниця не надала доказів, що мати застосовує насильство щодо неї. Таким чином, суд, приходить до висновку, що з матеріалів справи неможливо встановити наявність ризиків вчинення та продовження у майбутньому домашнього насильства з боку [PERSON] у будь-якому прояві. Посилання заявниці на постійні прояви психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] у період 2019-2020 років, не знайшли свого підтвердження у доказах наданих до суду заявницею. В даному випадку обмежувальний припис у тому вигляді який просить застосувати заявнця є втручанням як в право особи на житло, так і права особи на приватне життя і сім`ю, які захищені Конституцією України,а також Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб ( ч. 1, 2 ст. 8 Конвенції ). В даному випадку, на думку суду, відсутні докази того, що такий вид втручання, який просить заявниця, буде пропорційним діям [PERSON] та необхідним у демократичному суспільстві. Ураховуючи наведене у сукупності суд вважає, що слід відмовити у задоволенні заяви про видачу щодо неї обмежувального припису. Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України« Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частинами 2, 3, 4ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У відповідності до правової позиції постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено наступне. У п. 3 ч. 1ст.1 Закону України"Про запобігання та протидію домашньому насильству" є визначення поняття "домашнє насильство". До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1ст. 24 цього Закону). Верховний Суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, дійшов висновку про те, що вимоги заявника про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати у квартирі - місці проживання заявника, заборони кривднику наближатися на визначену відстань до 2 км до цього місця проживання підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 411ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Згідно з частиною першою статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих суду пояснень учасників справи та письмових матеріалів, наданих суду, у сім`ї заявниці з матір`ю та співмешканцем [PERSON] наявний конфлікт та вкрай напружені стосунки ще з 2011 року, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.06.2011, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП (домашнє насильство) (а.с.21). Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 03.10.2011 року [PERSON] вирішено виселити з квартири [ADDRESS] (а.с.22-24). Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄСПЛ. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до органів поліції не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Враховуючи, що заявницею повністю не доведено необхідності застосування обмежувальних заходів, суд, враховуючи конкретні обставини справи, вважає, що вимога заявниці щодо встановлення заборони кривднику наближатися на відстань менше 300 м. до місця її проживання, підлягає частковому задоволенню, а саме слід заборонити кривднику наближатись до постраждалої особи на відстань 50 м. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі статтей 1, 24, 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»

Outcome: partial