Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-21 00:00:00

у вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] основну суму боргу у розмірі 10\~000 доларів США, що становить 266\~718,00 гривень, за курсом НБУ станом на 25.08.2021 року; 3% річних 39328,00 грн.; інфляційні втрати 142019,89 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що в жовтні 2013 року [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 15\~000 доларів США, вказані грошові кошти були передані для інвестування в житло для доньки позивача за програмою молодіжного будівництва. У подальшому питання придбання житла вирішено не було, [PERSON] складено боргову розписку про існування у останньої боргового зобов?язання. У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Отримавши зазначене судове рішення, позивач дізналась про наявність у неї права вимагати від відповідача [PERSON] повернення безпідставно набутого майна, грошових коштів у розмірі 10\~000 доларів США, на підставі положень ст. 1212 ЦК України. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 29-30). 10.12.2021 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача [PERSON] адвоката Демченко О.М., в яких представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне (а.с. 42-43). Представник відповідача зазначає, шо обставина, на яку посилається позивач, а саме передача грошей відповідачу для інвестування у житло для доньки позивача за програмою молодіжного будівництва, не може бути підставою для повернення коштів, як безпідставно набутих, адже сама позивач заявляє про наявність правової підстави для їх передачі. Зазначеною підставою є укладення між сторонами правочину, спрямованого на настання певних юридичних наслідків. Відтак, вважати грошові кошти безпідставно набутими, та такими, що були передані без достатніх правових підстав, неможна в розумінні положень ст. 1212 ЦК України. Також, представником відповідача зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даною позовною вимогою, оскільки передача коштів відбулась у 2013 році. Також представником відповідача подано заяву про розгляд справи з викликом сторін (а.с. 45). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 57). 18.07.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] адвоката Нестеренка А.В., в якій зазначено про те, що позивач заперечує існування правочину, на який вказує відповідач, між сторонами спору. Також зазначено про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності (а.с. 89-92). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року закрито підготовче провадження (а.с. 99). 26.08.2022 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] адвоката Авраменко О.В. на відповідь на відзив. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення. Заслухавш и пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Матеріали цивільної справи містять копію розписки (а.с. 16), складеної 25.09.2014 року [PERSON] , за змістом якої остання отримала у [PERSON] грошові кошти у розмірі 10\~000 доларів США, які зобов?язувалась повернути 25.09.2016 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року, постановленим у цивільній справі № 752/20150/16-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Вказаним судовим рішенням, зокрема, встановлено, що грошові кошти у розмірі 15\~000 доларів США були передані [PERSON] . [PERSON] у жовтні 2013 року на придбання квартири за програмою молодіжного будівництва. В ході вказаного судового розгляду зазначені обставини були підтверджені самою позивачкою [PERSON] та допитаною в хорді розгляду справи свідком [PERSON] (а.с. 17-21). 16.08.2021 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 10\~000 доларів США (а.с. 22). Суд звертає увагу, що тексті поданої позовної заяви позивач зазначає, що у жовтні 2013 року останньому передано відповідну суму грошових коштів відповідачу [PERSON] для інвестування квартири за програмою молодіжного будівництва. Так, законодавство України дозволяє укладати договори у спрощений спосіб шляхом обміну листами чи документами, з яких зрозуміло, що між сторонами є певна домовленість та якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.205 ЦК України). Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10.09.2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12.09.2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12.12.2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18). В ході судового розгляду встановлено, що правовою підставою передачі у жовтні 2013 року грошових коштів від [PERSON] [PERSON] була домовленість між сторонами про вчинення [PERSON] на користь [PERSON] певних дій, направлених на отримання квартири шляхом інвестування грошових коштів по програмі молодіжного кредитування. Тобто, дії сторін спору були спрямовані на настання певних юридичних наслідків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed