Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-20 00:00:00

06 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] .. Стислий виклад позиції позивача Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона, на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 12.11.2012 є власником житлового будинку [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в належному їй житловому будинку з 1993 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач зареєстрований за даною адресою, але з 2013 року в належному позивачу житловому будинку не мешкає, його речей у будинку немає, комунальні послуги не сплачує, ремонт не проводить. За ствердженням позивача, відповідач добровільно зніматися з реєстрації відмовляється . Також, позивач зауважив, що на даний час вона позбавлена можливості оформлення субсидії на сплату комунальних послуг, так як в її будинку зареєстрований [PERSON] і його дохід, який необхідно вказувати, їй невідомий. З урахуванням того, що вона позбавлена можливості безперешкодно користуватися своїм будинком, та виходячи з того, що відповідач не проживає у належному їй будинку, тобто фактично втратив своє право користування ним, вона і звернулася до суду з даним позовом. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 10 грудня 2021 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 24 січня 2022 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач\~ в судове засідання не з`явився, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2022 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Староцаричанської сільської ради, серії [NUMBER] , позивач є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , що також підтверджується копією Витягу про держану реєстрацію прав серії СЕІ № 257492. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії домової книги, в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акту № 12 обстеження по факту проживання на території Старокозацької сільської ради від 29.11.2021 року, складеного комісією у складі старости села Стара Царичанка [PERSON] , діловода Старокозацької сільської ради Швець Н.П. та депутата Старокозацької сільської ради [PERSON] , та за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , при обстеженні виявлено,що гр. [PERSON] ,який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за вищевказаною адресою не мешкає, його речей у будинку не має, комунальні послуги не сплачує, ремонт не проводить. Зареєстрований з 1993 року. Не мешкає з 2013 року. Позивач просить застосувати норми права щодо захисту права власності, та вважає що існують усі правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належного позивачам. Нормативне обґрунтування Частиною першої\~ статті 316 ЦК України\~ встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~ статті 346 ЦК України\~ право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ ст. 383 ЦК України\~ та\~ ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України\~ (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~ Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~ 316,\~ 317,\~ 319,\~ 321 ЦК України). За змістом\~ ч. 1\~ ст. 71 ЖК України,\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї\~ були\~ відсутні\~ з\~ поважних причин\~ понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього\~ може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу\~ передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не\~ проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців\~ та відсутність поважних причин. 24 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/6361/15-ц, провадження № 61-7233св19 досліджував питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вказаної постанови ВС зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України\~ строки. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Достовірність реєстрації відповідача у житловому будинку по [ADDRESS] підтверджується копією домової книги на будинок, а також відповіддю на запит суду згідно листа Старокозацької сільської ради № 56 від 17.01.2022 року. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено Актом №12 обстеження по факту проживання. Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача. Враховуючи вищевикладене, а саме набуте у встановленому законом порядку право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач дійсно не проживає в ньому\~ понад встановлені чинним законодавством строки, а саме з 2013 року, тобто втратив право на користування спірним житловим будинком, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved