Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-05 00:00:00

у вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А., в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 25.08.2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 17259, яким запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1221486200:05:011:0058, власником Предмету іпотеки є [PERSON] , оскільки вважає зазначений напис вчиненим з численними порушеннями нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, а також з підстав неправомірності вимог стягувача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2020 року справу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 78). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 03.11.2020 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 88-89). Ухвалою від 29.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд (а.с. 120). Правом на відзив та пояснення відповідач та треті особи не скористались. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника останнього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проханням позов задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат у справі. Відповідач та треті особи, будучи в установленому порядку повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/28-8 від 04.02.2008 року. 04.02.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] в якості виконання грошових зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/28-8 від 04.02.2008 року укладено іпотечний договір, згідно умов якого останній передав в іпотеку Банку у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання земельну ділянку площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1221486200:05:011:0058 (а.с. 27-30). За п. 1.2. іпотечного договору за взаємною згодою сторін вартість предмету іпотеки складає 690 083,00 грн. 25.08.2017 року у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, АТ «Укрсоцбанк» звернулося до приватного нотаріуса Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису з метою звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, стягувач просив задовольнити свої вимоги у розмірі заборгованості, яка утворилась за період з 16.12.2014 року по 18.05.2017 року в сумі 270 171,21 доларів США, з яких: - 122 040,00 доларів США - заборгованість за кредитом; - 148 131,21 доларів США -заборгованість за відсотками за користування кредитом. До заяви відповідачем додано: іпотечний договір; копія кредитного договору; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; оригінал розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису-вкладення, що підтверджують надіслання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про надходження платежу; документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та документи представника стягувача за довіреністю (а.с. 25-26). 25.08.2017 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на іпотечне майно - земельну ділянку площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1221486200:05:011:0058, яка належить позивачу на праві приватної власності. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 16.12.2014 року по 18.05.2017 року, а саме: - заборгованість за кредитом-122 040,00 доларів США; - заборгованість за відсотками за користування кредитом-148 131,21 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 270 171,21 доларів США (а.с. 24-66). 12.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62336085 по примусовому виконанню вказаного вище виконавчого напису про звернення стягнення на вищевказану земельну ділянку (а.с.67-68). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до пункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку (в редакції на момент вчинення оспорюваного напису) вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Таким чином, для вчинення виконавчого напису має бути дотримано декілька обов`язкових умов, а саме, безспірність заборгованості, дотримання строку, за який стягнення заборгованості може бути здійснено у безспірному порядку, та завчасне направлення боржнику письмової вимоги про погашення такої заборгованості. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88Закону України«Про нотаріат`у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 754/9711/14 та постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №760/2193/15. Щодо письмової вимоги Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Так, ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 року по справі № 645/1979/15 звернула увагу, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктами 92 та 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, рекомендовані листи підлягають доставці додому. Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. Надаючи оцінку діям банку щодо повідомлення боржника, необхідно зазначити наступне. При зверненні до нотаріуса за вчиненням оспорюваного напису банком на підтвердження направлення письмової вимоги на адресу майнового поручителя - позивача у справі, подано дві копії вимог на ім`я [PERSON] та [PERSON] , копії вкладень «Цінний лист», копію відправки кореспонденції список № 699 ВЗП Чернігів, копії квитанцій та список групованих поштових відправлень (а.с. 35-40). Позивач заперечує отримання письмової вимоги банку про усунення порушення. При цьому відповідачем не надано до суду та до приватного нотаріуса ні конверта, ні рекомендованого повідомлення, крім того, відсутні будь-які відмітки поштового відділення про причини повернення невручення його адресату або вручення, тому відсутність конверта, зворотного повідомлення, відмітки поштового відділення, що письмова вимога надходила до поштового відділення за місцем проживання позивача вказує , що банк не довів належними та допустимими доказами направлення [PERSON] та отримання ним вимоги про усунення порушень договору, що ставить під сумнів направлення вимоги позивачу. Тобто, матеріали справи не містять доказів направлення [PERSON] листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа, або відмова від його отримання. Зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця. Однією з підстав для звернення до суду із вказаним позовом [PERSON] зазначається недотримання порядку вчинення виконавчого напису. Виходячи з вищезазначеного, майновий поручитель вважається належним чином повідомлений про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку. Так, у постанові від 13.10.2021 у справі №554/6777/17 Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, ураховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається у порядку, визначеномуст.84 Закону України «Про нотаріат». Тому, суд надходить до висновку про те, що позивач не отримав письмову вимогу та не був повідомлений про існуванні заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на його майно. При цьому, як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у по справі № 645/1979/15 від 23.06.2020 року. Щодо строків звернення за вчиненням виконавчого напису Відповідно до пункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку (в редакції на момент вчинення оспорюваного напису) вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Можливість поновлення нотаріусом строку на пред`явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачена а ні Законом України «Про нотаріат», а ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як встановлено судом, відповідно до умов укладеного 04.02.2008 року між банком та [PERSON] , позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився у тому, що з дня виникнення права вимоги по вказаному кредитному договору минуло не більше трьох років. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 16.12.2014 року по 18.05.2017 року. Разом з тим, з наданого банком нотаріусу розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення кредитом боржником був здійснений 14.10.2008 року. Отже, суд надходить до висновку про те, що у даному випадку оспорюваний виконавчий напис не міг бути вчинений, оскільки заявлені вимоги за строк, що перевищує три роки з дня виникнення права вимоги, чим порушені норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо безспірності заборгованості В основі вчинення нотаріальної дії по вчиненню виконавчого напису лежить факт безспірності певної заборгованості. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховний Суд від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц та від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15-ц. Проте, банком не надано, та з матеріалів справи не вбачається, що при зверненні із заявою про вчинення виконавчого напису подало приватному нотаріусу виписку з рахунка боржника, з якої можливо було б встановити та перевірити факт перерахування кредитних коштів на відповідний рахунок, рух коштів по рахунку та користування ними, нарахування заборгованості, здійснення позичальником платежів на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії та відповідний залишок заборгованості за кредитом, що є обов`язковою умовою для одержання виконавчого напису за кредитним договором, саме після обов`язкової перевірки яких нотаріус міг зробити висновок про безспірність боргу у боржника. Розрахунок заборгованості не відповідає вище вказаним вимогам. Безпосередньо виконавчий напис не містить вказівку на період нарахування відсотків та підстави їх нарахування, і ці обставини не підтверджуються жодними іншими доказами, обґрунтованість нарахування відповідачем заборгованості та відсотків є недоведеною і відтак спірною. Таким чином, суд вважає, що заборгованість, вказана в виконавчому написі, не є безспірною. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень. Своїми правами, визначеними ст. ст. 43, 84 ЦПК України відповідач також не скористався, клопотань про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України не заявляв. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved