Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-18 00:00:00

[PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на період навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.05.2022 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Стягнути з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що фактично з жовтня 2014 року позивач з дочкою [PERSON] проживали разом з відповідачем однією родиною. 11.11.2014 року позивач та відповідач уклали шлюб. У шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] . За власною ініціативою 11.08.2016 року відповідач визнав батьківство [PERSON] , [INFO] , про що внесені зміни до актового запису. Після відпочинку за кордоном з дітьми в період з 02.07.2021 року по 11.07.2021 року, повернувшись до нашого місця проживання, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , не змогли потрапити до неї, що зумовило шукати притулку для неї та двох дітей у її батьків. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Зазначає, що їхня дочка [PERSON] навчається в Таврійському національному університеті імені В. І. Вернадського, денної форми навчання, терміном з 01.09.2019 року по 31.08.2023 року, проживає в платному гуртожитку та має інші побутові потреби і витрати. Оскільки, позивач не має можливості повноцінно надавати утримання на період навчання, при цьому, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на період навчання. Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позов, в якому заперечує проти позову і просить відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що даний позов стосується стягнення аліментів на утримання повнолітньої усиновленої дитини. Зазначає, що в добровільному порядку сплачує аліменти на дітей. В наслідок прходження військової служби отримав осколкове поранення, є інвалідом 2 групи, потребує постійного дороговартісного лікування, має на утриманні свою матір, за рішенням суду сплачує аліменти на їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON] , навіть в більшому розмірі. Вказує, що в зв`язку з військовим станом в Україні позивач разом з двома дітьми на даний час перебувають за кордоном, оскільки повертатись на навчання та проживати в гуртожитку донька не буде, що в свою чергу вичерпує витрати на проживання в гуртожитку. При цьому, позивачем не надано належних доказів щодо її фінансової можливості, що унеможливлюють забезпечення потреб повнолітньої доньки. Просить призначити справу за правилами загального позовного провадження ( у судовому засіданні з повідомленням сторін), прийняти рішення, яким стягнути з нього аліменти на користь позивача у розмірі 1/16 частини всіх доходів, стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.06.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Частиною 4 ст. 277 ЦПК України передбачено, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовим засіданням. Частинами 2, 4, 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини. На підставі викладеного, оцінивши критерії, визначені у ч. 3 ст. 274 ЦПК України, суд встановив, що предмет даної справи не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, справа є незначної складності, тому дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що провадження у справі відкрито та розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням малозначності справи та конкретних обставин справи, суд вважає не доцільним проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні, тому клопотання відповідача [PERSON] про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження задоволенню не підлягає. Сторони в судове засідання не викликалися. Розгляд справи здійснювався за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження повторно виданого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області серії [NUMBER] від 23.08.2016 року, актовий запис №1107 та копії витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00017024515 від 23.08.2016 року, виданого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14-15). Згідно копії довідки заступника директора Навчально-наукового інституту управління, економіки та природокористування О.М.Євтушенко від 18.01.2022 року за №11, [PERSON] , є студенткою 3 курсу Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського, денної форми навчання, терміном з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року, навчання за рахунок бюджетних коштів (а.с. 20). Як вбачається з копії ордеру Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського на житлову площу в гуртожитку [PERSON] має право зайняття житлової площі в гуртожитку [ADDRESS] , площею ліжко-місце та копії договору найму житлового приміщення в гуртожитках Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського №275 від 01.09.2021 року, згідно якого університет надає [PERSON] житлове приміщення (ліжко-місце) за адресою: [ADDRESS] з 01.09.2021 року по 30.06.2022 року (а.с. 21-22). Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, стосовно [PERSON] за параметрами запиту права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження - відомості відсутні (а.с. 25). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Нормами ст. 18 вищевказаної Конвенції закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 199 Сімейного Кодексу України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини щодо: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища відповідача; наявність у відповідача інших дітей (інші діти у відповідача досягли повноліття та не потребують матеріальної допомоги), працездатності позивача, відповідача та його дружини, відсутність фізичної можливості працювати під час навчання у дитини; наявність рухомого та нерухомого майна у відповідача. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За умов ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що відповідач є пенсіонером 2 групи інвалідності (а.с. 77), згідно копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного [NUMBER] від 24.02.2022 року, проходить війську службу (а.с. 76), при виконанні військового обов`язку отримав травми на підтвердження чого суду надано копії медичної документації (а.с. 80 - 92), має на утриманні матір [PERSON] (а.с. 78), відповідно до квитанцій перераховував кошти в рахунок аліментів (а.с. 64 - 68). При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує вищевказані обставини, а також те, що [PERSON] є повнолітньою особою, продовжує навчання на денному відділенні Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського, потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. При цьому, суд враховує обставини справи, зумовлені матеріальним станом та можливістю відповідача сплачувати аліменти, наявністю у нього інших аліментних зобов`язань, перерахування останнім коштів на користь позивача у період - травень 2022 року, станом здоров`я відповідача та наявністю на його утриманні інших непрацездатних осіб, а також змінами в організації учбового процесу внаслідок введення воєнного стану на території України, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: на користь позивачки з відповідача слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , на період навчання, в розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 27.05.2022 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2023 року. Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 11.02.2022 року, ордер серії СВ №1029673 від 26.05.2022 року, розрахунок судових витрат від 11.02.2022 року, акт наданих послуг від 11.02.2022 року, рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, фіскальний чек за послуги по договору про надання правової допомоги від 11.02.2022 року на суму 5000 грн. 00 коп., не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, у зв`язку з чим, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1666 грн. 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених вимог. Щодо вимоги відповідача про стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу, проаналізувавши фактичні обставини справи та норми процесуального закону, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розгляд вказаної цивільної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Такий порядок розгляду справи не передбачає наявності судових дебатів, а відтак виходячи із вказаного, відповідач повинен був надати докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Однак, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження фактично понесених витрат на правничу допомогу, при цьому, відповідачем надано лише договір про надання правничої допомоги №22/АБ/2022 від 03.08.2022 в якому зазначено, що довіритель зобов`язується здійснити оплату за цією Угодою в готівковій формі в розмірі 5000 грн. та ордер №1003282 від 03.08.2022 року, що в сукупності наданих доказів суперечить вимогам ст. 137 ЦПК України. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір, від сплати якого позивач і відповідач звільнені, необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial