Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

І. Суть спору 22.08.2022 року позивачка через свого представника - адвоката Свередюк Ю.А. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 04.02.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Зазначає, що за час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності спільних інтересів, наявності протилежних понять щодо розуміння сім`ї та відносин між чоловіком та дружиною. Подружжя не може знайти спільних рішень при веденні спільного господарства, розподілення і використання сімейного бюджету, а також інших питань через нерозуміння один одного. На даний час вони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально і за даних обставин примирення між нею і відповідачем, а також збереження їхнього шлюбу неможливе. З огляду на наведене, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, прізвище після розірвання шлюбу не змінювати. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивачка не прибула; через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився; через канцелярію суду подав заяву, згідно якої просить суд справу розглядати без його участі, позов визнає та зазначає, що на розірвання шлюбу згідний. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 25.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27.09.2022 року. 27.09.2022 року у судове засідання учасники справи не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави відкладення розгляду справи відсутні. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 04.02.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції у Волинській області за актовим записом № 20, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.02.2012 року (а.с.6). За час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.08.2012 року, а.с.8) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.12.2017 року, а.с.9). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивача, спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності спільних інтересів, наявності протилежних понять щодо розуміння сім`ї та відносин між чоловіком та дружиною. Подружжя не може знайти спільних рішень при веденні спільного господарства, розподілення і використання сімейного бюджету, а також інших питань через нерозуміння один одного. На даний час вони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Шлюб між сторонами існує лише формально. Примирення та збереження шлюбу сторони не бажають. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. Відповідач позов визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду Під час вирішення цього спору суд враховує особливий характер сімейних відносин а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. За встановлених обставин, детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд прийшов до переконання, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися внаслідок втрати взаєморозуміння та почуття любові, оскільки як подружжя вони спільно не проживають, а конфлікт носить стійкий характер, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами є неможливим, сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо, причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення, внаслідок чого згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для розірвання шлюбу. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує його права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Окрім того, відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виявила бажання надалі іменуватися прізвищем [PERSON] . VII. Розподіл судових витрат між сторонами За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно квитанції позивачкою [PERSON] було сплачено 992,40 грн. судового збору. У зв`язку із повним задоволенням позову, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved