Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-19 00:00:00

23 серпня 2021 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяла представник - адвокат Диких Д.В. звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна про зняття арешту з майна, що належить [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 4357914 (спеціальний розділ); вид обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано 22.01.2014 року 15:09:44 за номером 4357914 державним реєстратором Максименко Л.А., Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та заборона його відчуження, серія та номер: 39693083, видана 15.1.2013 року, видавник ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві; відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, код ЄДРПОУ: 34999976, країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15; особа майно/права якої обтяжуються [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що на примусовому виконанні у Голосіївському районному відділі Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 39693083 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 734 439,57 грн шляхом звернення стягнення на нерухоме майно : квартиру [ADDRESS] на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 05.07.2013 року. 15.10.2013 року у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про накладення арешту на майно боржника [PERSON] та оголошення заборони його відчуження. 05.08.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва у цивільній справі №752/18955/13 ухвалено рішення, яким виконавчий напис від 05.07.2013 року зареєстрований в реєстрі за № 4331 вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно : квартиру [ADDRESS] визнано таким, що не підлягає виконанню. У подальшому, постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.06.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, Закону України «Про виконавче провадження» ( встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). Провадження у справі відкрито 18 жовтня 2021 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі було закрито 20 вересня 2022 року. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» визнала зазначені позивачем підстави для позову, не заперечувала щодо його задоволення судом. Третя особа про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином про, що свідчать зворотні повідомлення про отримання судових повісток, з будь-якими клопотаннями про відкладення судового засідання до суду не зверталися. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що державним виконавцем Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , Проц В.С. 09.09.2013 року відкрито виконавче провадження № 39693083 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу за №4331 від 05.07.2013 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг» 734439,57 грн., шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. від 15.10.2013 у виконавчому провадженні № 39693083 накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] . На підставі вказаної вище постанови державного виконавця, 22.1.2014 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ Максименко Л.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4357914 від 22.01.2014 року, та зареєстровано обтяження № 4357914 за наступними параметрами: реєстраційний номер обтяження: 4357914 (спеціальний розділ); вид обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано 22.01.2014 року 15:09:44 за номером 4357914. Зазначена обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 265429432 від 12.07.2021 року. У подальшому, постановою головного державного Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , Проц В.С., від 26.06.2014 року повернуто виконавчий документ - виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу за №4331 від 05.07.2013 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг» 734439,57 грн., шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, Закону України «Про виконавче провадження» ( встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). 05.08.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва було ухвалено рішення суду у цивільній справі № 752/18955/13-ц про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 05.07.2013р. зареєстрованого в реєстрі за номером 4331 про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Судом також встановлено, що представник позивача зверталась до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою щодо надання інформації про відповідне виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на її майно, та з проханням скасування арештів його майна. На адресу представника позивача Голосіївським районним відділом Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було надіслано лист-відповідь № б/н р., в якому було повідомлено, що у Відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 39693083, щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса нотаріального округу за №4331 від 05.07.2013 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 734439,57 грн. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . В рамках відповідно виконавчого провадження державним виконавцем 26.06.2014 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно із п.9 ч.1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження". Також у відповідному листі позивачу було повідомлено про неможливість скасування арешту її майно, у зв`язку із знищенням матеріалів відповідного виконавчого провадження (закінченням строків зберігання матеріалів виконавчого провадження). Згідно зі ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції закону № 606-XIV, яка діяла на час закінчення виконавчого провадження), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, згідно п. 9.9. Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби" від 25.12.2008 року (далі - Наказ), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до п. 9.10. цього Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Тобто, оскільки відповідне виконавче провадження було завершено в 2014 році (та не відновлювалося), а матеріали виконавчого провадження були знищені (відповідно до змісту листа відповідача), це відповідно вказує на неможливість скасування арештів на майно позивача в позасудовому порядку (шляхом звернення до відповідача із заявою/скаргою до відповідача про зобов`язання вчинити дії - скасувати арешти на майно позивача). Правилами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами ст. 391 цього ж Кодексу передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, оскільки державним виконавцем всупереч вимогам ЗУ "Про виконавче провадження" не було скасовано арешти на майно позивача про поверненні виконавчого листа стягувачу, а також зважаючи на те, що матеріали виконавчого провадження вже знищені (що унеможливлює скасування арешту шляхом звернення до державного виконавця), у зв`язку із тим, що нині відсутня необхідність для збереження арештів на майно позивача, та оскільки відповідні арешти майна позивача порушують права позивача як власника відповідного майна на розпорядження цим майно, наявна виключна необхідність скасування арештів на майно, яке належить позивачу. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved